УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.12.2023 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м.Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 погодженого з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001118, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.08.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.204 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідування №0001118 від 11.08.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.204 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, група осіб, за попередньою змовою, використовуючи вантажні транспортні засоби, здійснюють збут, зберігання та транспортування з метою збуту незаконно виготовленого пального, яке є підакцизним товаром, що становлять загрозу для життя і здоров`я людей.

Особи що задіяні у протиправної діяльності групі чітко розподілили між собою ролі та діють відповідно до них. Вони ретельно приховують свої зв`язки та контакти, місця виготовлення зберігання, транспортування та збут незаконно виготовлених підакцизних матеріалів.

Учасники групи спілкуються між собою із застосування засобів конспірації, використовують номери телефонів, які відомі визначеному колу осіб та постійно їх змінюють. Плани та обставини скоєння злочинів обговорюють таємно, ретельно приховують свої зв`язки та маршрут пересування.

Зокрема, в ході проведення слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій встановлено, що особи причетні до вчинення даного кримінального правопорушення, фальсифіковані паливно-мастильні матеріали (далі ПММ), зберігають у резервуарі невідомого на даний час об`єму, який переховують у вантажних причепах, надземних та підземних резервуарах. Крім цього, зафіксовано збут паливних матеріалів на території Одеської області, який здійснюється причетною до вчинення даного кримінального правопорушення групою осіб конспіровано, не маючи на це відповідних дозволів.

Відомо, що вказані вище особи, для транспортування фальсифікованих пально-мастильних матеріалів використовують власний та транспорт який перебуває у їх користуванні. З метою прикриття своєї злочинної діяльності у вантажне відділення вказаних транспортних засобів розміщують ємності різного об`єму в які завантажуються пально-мастильні матеріали для їх транспортування та подальшого збуту.

Відповідно до відповідей з Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці та ГУ Держаної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області, діяльність щодо виготовлення, зберігання та реалізації паливно-мастильних матеріалів, без дозвільних документів на зазначений вид діяльності, використання матеріально-технічного забезпечення, на яке не отримано дозволу, сертифікатів та декларацій, які не пройшли експертизу з питань охорони праці, становить загрозу для життя і здоров`я людей.

Під час досудового розслідування, з метою повного, всебічного та об`єктивного досудового розслідування оперативному підрозділу Управління служби безпеки України в Одеській області в порядку п. 3 ч. 2 ст. 40 та ст. 41 КПК України, скеровано доручення на проведення розшукових дій щодо встановлення осіб, які причетні до вказаного кримінального правопорушення.

На виконання доручення з Управління служби безпеки України в Одеській області надійшли матеріали, відповідно до яких встановлено, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення причетна група осіб, а саме: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, у органу досудового розслідування виникла необхідність у проведенні обшуку домоволодіння за місцем мешкання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , з метою повного та неупередженого розслідування у кримінальному провадженні, виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знарядь та предметів, які могли використовуватися для організації вчинення злочину, виявлення та збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Так, 26.12.2023 в порядку ст. 236 КПК України, на підставі ухвали слідчого судді, проведено санкціонований обшук домоволодіння за місцем мешкання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено речі, які мають вагоме значення для встановлення об`єктивної істини у вказаному кримінальному провадженні, а саме:

-блокнот з чорновими записами;

-мобільний телефон марки «Айфон 11», імеі№1: НОМЕР_1 імеі№2: НОМЕР_2 ;

-банківська карта № НОМЕР_3 ;

-банківська карта № НОМЕР_4 ;

-картка мобільного оператора «лайфселл» № НОМЕР_5 ;

-картка мобільного оператора «лайфселл» № НОМЕР_6 ;

-чотири сім-картки мобільних операторів;

-візитка з написом «Disel-OK».

Постановою слідчого від 26.12.2023 вище перелічене, вилучене в ході обшуку майно, у відповідності до ст. 98 КПК України, визнано речовими доказами

Слідча звертається з клопотанням про арешт майна з метою збереження речових доказів.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Однак, з матеріалів, доданих з клопотанням вбачається, що слідчою під час складання вищевказаного клопотання не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України.

Так, на думку слідчого судді клопотання про арешт майна не відповідає вимогам кримінального процесуального Закону, з огляду на таке.

Слідчим при складанні клопотання про накладення арешту на майно не дотримані вимоги п.3 ч.2 ст.171 КПК України, оскільки у матеріалах, долучених до клопотання відсутні будь-які факти, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Згідно з нормами Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Як вбачається з поданого клопотання та долучених в його обґрунтування матеріалів, слідчим під час складання клопотання не було дотримано вимог ч.2 ст.171 КПК України, що позбавляє можливості слідчого суддю розглянути таке клопотання по суті.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З поданого клопотання вбачається, що досудове розслідування в рамках даного кримінального провадження здійснюється за фактом можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.204 КК України.

В даному клопотанні слідча зазначає, що вилучене майно, має доказове значення для даного злочинута має значення для обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Разом з тим, будь-яке обґрунтування, на підставі якого слідчий суддя міг би вирішити питання обґрунтованості вказаних доводів сторони обвинувачення, зокрема перевірити факт відповідності майна категоріям речових доказів (ч.1 ст.98 КПК України), дане клопотання не містить.

Відтак, оскільки за винятком викладених у даному клопотанні фактичних обставин даного кримінального провадження таке клопотання містить відповідні норми законодавства, якими регламентується порядок та підстави накладення арешту майна, між тим останнє не містить належного обґрунтування, яке б давало підстави для висновку про відповідність вилученого майна категорії речових доказів, а також яке б свідчило про наявність необхідності в забезпеченні його збереження, слідчий суддя приходить до переконання, що вказане клопотання підлягає поверненню прокурору.

За таких обставин та враховуючи викладене, керуючись ст.ст.171, 172, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 погодженого з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001118, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.08.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.204 КК України повернути прокурору.

Встановити строк для усунення недоліків в сімдесят дві години з моменту отримання повного тексту ухвали слідчого судді.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1