Провадження №1/761/2/2023
В И Р О К

Іменем України

24 листопада 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підсудного ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м. Києва кримінальну справу, у якій

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, громадянин України, українець, з вищою освітою, працює заступником директора з технічних питань Науково-виробничого підприємства «Рятуально-водолазна служба ГО «Укррятвод», у зареєстрованому шлюбі не перебуває, має неповнолітню дитину, зареєстрований за адресою - АДРЕСА_1 , не судимий,

обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

у с т а н о в и в :

Підсудний ОСОБА_4 вчинив злочин проти здоров`я особи за нижченаведених обставин.

ОСОБА_4 23.05.2012, приблизно о 22-й годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого проживання - у квартирі АДРЕСА_2 , вступив у словесну сварку зі своїм батьком - потерпілим ОСОБА_6 .

Під час вказаного конфлікту у ОСОБА_4 з мотивів особистих неприязних відносин, що сформувалися упродовж тривалого проживання з потерпілим, виник протиправний намір спричинити ОСОБА_6 фізичної шкоди.

З метою реалізації вищевказаного злочинного умислу ОСОБА_4 взяв у своїй кімнаті сигнально-пусковий пристрій, тримаючи його у правій руці, здійснив постріл у ОСОБА_6 .

Внаслідок зазначеного пострілу, відповідно до висновку судово-медичного експерта від 12.07.2012 № 1176е обвинувачений спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді вогнепального наскрізного поранення шиї та спини зліва з ушкодження зовнішньої яремної вени, гілок м`язових артерій системи загальної сонної артерії, кивального та трапецієвидного м`язів зліва з вхідним отвором (ободок осадження по периферії рани, множинні осадження шкіри, ознаки опіку І ступеня, обгорання волосяного покрову шиї і голови в радіусі 20 см), який розташований вище ключиці на 4 см по краю груднино-ключично-сосцевидного м`язу зліва та вихідним отвором, який розташований на рівні 2-3 грудних хребців, з направленням ранового каналу зверху до низу, зліва на право, спереду назад.

Отримане потерпілим тілесне ушкодження відноситься до тяжкого тілесного ушкодження як небезпечне у момент його заподіяння.

Допитаний у судовому засіданні підсудний ОСОБА_4 своєї вини не визнав, зазначивши, що вказаного злочину він не вчиняв. Заперечуючи висунуте проти нього обвинувачення, підсудний пояснив, стосунки між ним та батьком на той час були складними, батько зловживав алкоголем, зраджував матері, у стані сп`яніння батько поводив себе агресивно, через що мали місце випадки, коли обвинувачений застосовував до батька фізичну силу. Однак будь-яких знарядь для спричинення батькові тілесних ушкоджень він ніколи не використовував. Через те, що у 2011 році через онкологічне захворювання померла його мати, стосунки обвинуваченого з батьком погіршилися, оскільки ОСОБА_4 вважав батька винним у смерті матері.

З батьком він бачився ввечері 23.05.2012, зустріч відбувалася у квартирі за місцем їх мешкання. Після їх спілкування підсудний пішов з квартири, дані, що батькові того дня були спричиненні тілесні ушкодження, отримав від працівників міліції.

У подальшому обвинувачений змінив свої показання, зазначивши, що 23.05.2012 з батьком не бачився, до квартири останнього не заходив. Пізно ввечері того дня був у дворі будинку за місцем проживання батька, оскільки хотів зустрітися з кимось із своїх старих знайомих (з ким саме, на теперішній час не пам`ятає), і від сусідів дізнався, що батькові спричинені тілесні ушкодження. Побоюючись, що підозра впаде на нього, підсудний залишив м. Київ та почав переховуватися за містом.

Чому потерпілий ОСОБА_6 вказував саме на нього, як на особу, яка спричинила йому тілесні ушкодження, пояснили не зміг.

Свої показання як підозрюваного від 19.06.2012 та як обвинуваченого від 19.06.2012, у яких він підтверджував обставини вчинення інкримінованого йому злочину, пояснив тим, що працівники міліції застосовували до нього фізичний та психічний вплив.

З яких причин обвинувачений 15.02.2013 під час його допиту у суді за участю свого захисника повністю визнав свою вину та надав детальні показання про обставини вчинення ним інкримінованого злочину, ОСОБА_4 пояснити не зміг.

Крім того, заперечуючи висунуте обвинувачення, посилаючись на інструкцію з експлуатації сигнального комплекту UP-50, ОСОБА_4 пояснив, що пусковим сигнальним пристроєм не можна спричинити тілесні ушкодження, тому що його заряд не містить вражаючого елемента.

Суд критично ставиться до показань обвинуваченого, наданих ним у суді, оскільки ці показання є непослідовними, нелогічними, спростовуються сукупністю інших, досліджених судом доказів.

Так, ОСОБА_4 19.06.2012, будучи допитаний як підозрюваний, пояснив, що 23.05.2012, після вживання алкогольних напоїв, діючи з мотивів неприязні, сигнальним пусковим пристроєм, який він взяв із своєї кімнати, здійснив постріл в бік батька, влучив у ліве плече останнього, після цього вийшов з квартири, в ранці наступного дня поїхав у район річки Десенка, де перебував до 19.06.2012, побоюючись відповідальності за вчинене.

(т.1 а.с. 111-113)

Аналогічні показання ОСОБА_4 дав 19.06.2012, будучи допитаний як обвинувачений.

(т.1 а.с. 119-120)

Такі ж показання обвинувачений давав 21.08.2012 під час його додаткового допиту, де він підтвердив, що постріл в батька здійснив з сигнального пускового пристрою, детально описав його зовнішній вигляд та механізм дії, додавши, що після пострілу викинув пристрій у річку Десна. Підтвердив раніше надані показання щодо положення, у якому перебував потерпілий під час здійснення пострілу в нього.

(т.1 а.с.121-123)

Після притягнення ОСОБА_4 як обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України, останній 30.08.2012 був допитаний, повністю визнав свою вину та надав такі ж показання, як і раніше, пояснивши, яким способом та з яких мотивів завдав ОСОБА_6 тілесних ушкоджень.

(т.1 а.с.128-129)

З огляду на викладене, суд відмічає, що протягом усього досудового розслідування кримінальної справи, яке тривало з 30.05.2012 по 04.09.2012, слідчі дії у якій проводилися різними слідчими, ОСОБА_4 , не перебуваючи під вартою, тобто не будучи обмеженим у своїх правах, послідовно та добровільно давав показання, якими підтверджував, що саме він здійснив постріл у ОСОБА_6 , чим спричинив йому тілесні ушкодження.

Вина ОСОБА_4 доводиться не лише його показаннями, наданими під досудового слідства, а й іншими доказами.

Так, відповідно до протоколу усної заяви про злочин від 24.05.2012 потерпілий ОСОБА_6 повідомив, що 23.05.2012, близько 21.30 год. його син ОСОБА_4 з невідомої зброї вистрелив йому у плече.

(т.1 а.с.12)

У подальшому - 19.06.2012 ОСОБА_6 , будучи допитаний як потерпілий, пояснив, що між ним та його сином ОСОБА_4 склалися неприязні стосунки. Після смерті дружини потерпілого, що мала місце 17.11.2011, та до січня 2012 року він проживав один, проте згодом, після розірвання шлюбу до нього переїхав його син. Між собою вони майже не спілкувались, жили кожен у своїй кімнаті, хатнє господарство вели окремо. У березні 2012 між ними виник конфлікт, під час якого син, використовуючи ніж, завдав йому тілесних ушкоджень у вигляді кількох колотих поранень. Однак через побоювання вчинення сином аналогічних дій у подальшому ОСОБА_7 не став звертатися до правоохоронних органів. Свої дії ОСОБА_4 пояснював тим, що вважав батька винним у передчасній смерті матері.

Надалі, 23.05.2012, близько 21.30 год., коли потерпілий перебував у своїй кімнаті та, лежачи на дивані, дивився телевізор, до нього зайшов його син, який був налаштований агресивно. Син наказав йому підвестися, однак він відмовився підкоритися. Тоді ОСОБА_4 пішов до своєї кімнати, з якої швидко повернувся, кинув йому на шию дві подушки, після чого пролунав постріл, внаслідок якого потерпілому було спричинене наскрізне поранення в районі плеча та шиї. Потерпілий бачив предмет, з якого вистрелив його син, на його думку, то був не пістолет, а якийсь пристрій, схожий на саморобний. Після цього потерпілий вийшов до ванної кімнати, де почав надавати собі допомогу. ОСОБА_4 взяв якийсь рюкзак та пішов геть. З того часу потерпілий сина не бачив. Потерпілий викликав бригаду швидкої медичної допомоги, яка відвезла його до лікарні, де він перебував на лікуванні до 14.06.2012.

(т.1 а.с. 102-104)

Згідно із заявою потерпілого від 19.06.2012 він відмовився від проведення очної ставки із ОСОБА_4 , мотивуючи своє рішення побоюванням за свої життя та здоров`я, небажанням перебувати в одному приміщенні з ОСОБА_4

(т.1 а.с. 105)

Вказане рішення також підтверджує причетність обвинуваченого до нанесення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, оскільки потерпілий своє рішення мотивував наявністю ризику можливого фізичного впливу на нього з боку сина.

Відповідно до листа Київського відділу державної реєстрації смерті від 11.07.2023 до Державного реєстру актів цивільного стану внесений актовий запис від 07.12.2021 № 535 про смерть ОСОБА_6 .

У зв`язку із смертю потерпілого, на підставі ст. 306, 308 КПК України 1960 року, згідно з положеннями якого здійснюється судовий розгляд, суд враховує показання потерпілого, надані під час досудового розслідування, як такі, що повністю узгоджуються з іншими доказам у справі.

Так, протоколом огляду місця події від 24.05.2012 та фототаблицею до нього зафіксована обстановка у квартирі АДРЕСА_3 , наявність рясних плям речовини бурого кольору на підлозі, вилучені наволочка та подушка з плямами бурого кольору на них, зіскоби речовини бурого кольору.

(т.1 а.с.29-44)

Згідно з висновком судової імунологічної експертизи від 26.07.2012 № 236 на досліджених експертом зіскобі речовини бурого кольору, наволочці, напірнику з подушки та на пір`ї виявлена кров людини, при встановленні групової належності якої виявлені антигени А і Н.

За умови походження від однієї людини, зазначені сліди крові могли утворитися за рахунок крові людини з групою крові А з супутнім антигеном Н та ізогемаглютиніном анти-В. За умови, що кров походить від декількох осіб, дані сліди могли утворитися в результаті змішування крові осіб з групою крові А з та ізогемаглютиніном анти-В та групи з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В.

(т.1 а.с.51-55)

Відповідно до висновку судово-медичного експерта від 12.07.2012 № 1176е у потерпілого ОСОБА_6 на момент його госпіталізації виявлені ушкодження у вигляді вогнепального наскрізного поранення шиї та спини зліва з ушкодження зовнішньої яремної вени, гілок м`язових артерій системи загальної сонної артерії, кивального та трапецієвидного м`язів зліва з вхідним отвором (ободок осадження по периферії рани, множинні осадження шкіри, ознаки опіку І ступеня, обгорання волосяного покрову шиї і голови в радіусі 20 см), який розташований вище ключиці на 4 см по краю груднино-ключично-сосцевидного м`язу зліва та вихідним отвором, який розташований на рівні 2-3 грудних хребців, з направленням ранового каналу зверху донизу, зліва направо, спереду до заду.

Характер і локалізація ушкодження свідчить про те, що воно утворилось від дії тупого предмету з обмеженою поверхнею контакту і достатньою кінетичною енергією, що могло бути в результаті одноразового пострілу з вогнепальної зброї.

За давністю може відповідати строку вказаному в описової частині постанови, тобто 23.05.2012, та відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

(т.1 а.с. 94-98)

Сукупність наведеного приводить суд до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена поза розумним сумнівом.

Доводи підсудного щодо непричетності до завдання ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень суд вважає намаганням ввести суд в оману, уникнувши у такий спосіб покарання за вчинений злочин.

Зазначений висновок, крім вищенаведеного, ґрунтується також на оцінці поведінки підсудного безпосередньо після вчинення злочину, а саме на тому, що ОСОБА_4 близько місяця після вчиненого переховувався від органів правопорядку.

Після допиту його вже як підсудного 15.02.2013 почав ухилятися від суду, внаслідок чого постановою суду від 15.07.2013 оголошений у розшук, провадження у справі зупинене аж до 05.05.2023, коли підсудний був затриманий та поміщений до ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Тобто підсудний майже десять років переховувався від суду. Така поведінка більш характерна для особи, яка є причетною до кримінально караних дій, ніж для людини, яка злочину не вчиняла.

Отже, зазначене, на переконання суду, свідчить про свідоме переховування від суду, бажання у будь-який спосіб уникнути кримінальної відповідальності.

Надаючи оцінку доводам підсудного про неможливість завдання тілесних ушкоджень сигнально-пусковим пристроєм, суд зазначає, що відповідно до наданої захисником інструкції такого пристрою він є піротехнічним пусковим пристроєм, при цьому висота запуску ракети варіюється від 50 до 95 м, що говорить, по-перше, про наявність у ньому певного твердого предмета (ракети), що виштовхується під час пострілу; по-друге, про достатню потужність пристрою, яка дозволяє забезпечити виліт ракети на висоту від 50 до 95 м.

Крім того, суд звертає увагу, що судово-медичним експертом у потерпілого ОСОБА_7 зафіксовані ознаки опіку І ступеня, обгорання волосяного покрову шиї і голови в радіусі 20 см, тобто відповідні тілесні ушкодження у потерпілого є наслідком застосування предмета з високою температурою горіння, що і призвело до термічного опіку на значній за розміром ділянці тіла.

Суд, дослідивши всебічно, повно та неупереджено всі обставини кримінальної справи, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що вина ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого йому злочину доведена повністю.

Дії підсудного кваліфікуються судом за ч. 1 ст.121 КК України, як умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень, тобто тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент їх заподіяння.

Досліджуючи дані про особу підсудного, суд бере до уваги, що відповідно до даних з місця роботи ОСОБА_4 характеризується позитивно, (т.1 а.с. 143, 152; т.2 а.с.90-91), даних про його перебування на обліках у лікарів психіатра та нарколога на час судового розгляду не надано, раніше не судимий.

Обставини, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання судом не встановлені.

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання, є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

При призначенні покарання суд у відповідності до ст.65 КК України враховує обставини скоєння злочину, який віднесений до категорії тяжких злочинів, характер та ступінь його суспільної небезпеки, дані про особу підсудного, який раніше не судимий, за час, що минув з дня вчинення злочину, інших кримінальних правопорушень не вчиняв.

За сукупністю обставин вчинення злочину, його ступеню тяжкості, даних про особу підсудного, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень застосування до нього покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк у межах санкції інкримінованої статті Кримінального кодексу України.

У той же час, суд враховує, що відповідно до п.22 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2023 ( справа №735/1121/20) з плином часу вчинене у далекому минулому діяння перестає бути показником соціальної небезпечності особи, а тривала законослухняна поведінка людини у подальшому свідчить про її виправлення. У цьому разі притягнення особи до кримінальної відповідальності не узгоджується з принципом гуманізму та є недоцільним.

З огляду на зазначене, враховуючи, що підсудний на день ухваленні вироку є соціально адаптованою особою, тривалий час демонстрував законослухняну поведінку, понад десятирічний строк, що минув з моменту вчинення ним злочину, суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання та вважає за доцільне відповідно до ст. 75 КК звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Судові витрати по справі становлять 2 146, 80 грн., які підлягають стягненню з засудженого.

Речові докази - зіскоб речовини бурого кольору, три наволочки, які зберігаються у камері схову Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві підлягають знищенню.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.121, ст. 63, 65, 75 КК України, ст. 321, 323, 324 КПК України, суд

з а с у д и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного цим вироком покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 3 (три) роки не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Застосований до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою змінити на запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, звільнивши ОСОБА_4 з під варти негайно в залі суду.

Після набрання вироком законної сили речові докази: зіскоб речовини бурого кольору, три наволочки, які зберігаються у камері схову Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві, знищити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати у сумі 2 146, 80 грн.

На вирок може бути подана апеляція до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва упродовж п`ятнадцяти діб з дня його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1