703/1561/23
1-кп/703/469/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 21.12.2022 під №0000495, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Рогова Уманського району Черкаської області, громадянки України, з вищою освітою, одруженої, має на утриманні неповнолітніх дітей 2007, 2018 та 2023 років народження, тимчасово непрацюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_6 25 листопада 2022 року близько 16 год. 00 хв., перебуваючи біля будинковолодіння АДРЕСА_2 , в ході словесного конфлікту з ОСОБА_4 , умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, нанесла останній не менше двох ударів долонями рук та декілька ударів у вигляді подряпин обома руками в область обличчя та шиї, в результаті чого потерпіла отримала тілесні ушкодження у вигляді рани обличчя та шиї, садни обличчя та шиї, синці нижніх повік, які в сукупності відповідно до висновку судово-медичного експерта від 12.01.2023 №05-6- 01/004, відносяться до категорії легких, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Указані дії обвинуваченої ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнала та пояснила, що 25 листопада 2022 року вона знаходилася у себе в будинку АДРЕСА_2 , в якому проживає зі чоловіком ОСОБА_7 та дітьми. Чоловік був у від`їзді. Близько 15:30 16:000 год. вона побачила у вікно, що на вулиці біля будинку стоїть авто чоловіка, який знаходився усередині, а до нього біжить потерпіла ОСОБА_4 із залізним прутом у руці. Вона відразу вибігла на вулицю. В той час чоловік сперечався із потерпілою. У суперечку вступила і вона (обвинувачена). Причина суперечки полягала в тому, що потерпіла заперечувала наявність проїзду у місці, де знаходилося їхнє авто. Під час суперечки потерпіла першою вдарила обвинувачену прутом по руці, у відповідь на що остання схопила рукою ОСОБА_4 за волосся, а другою пошкрябала їй обличчя, однак не душила за шию. Туди ж прибіг і співмешканець потерпілої, після чого вони з ОСОБА_7 їх розтягнули. Далі між ними точилася словесна перепалка, а на місце події були викликані поліція та швидка. Як надавали медичну допомогу потерпілій вона не бачила, а сама за медичною допомогою не зверталася. Допускає, що садна та подряпини, які видно на обличчі потерпілої, що на фотозображеннях у матеріалах кримінального провадження, завдані саме нею (обвинуваченою). Вину у вчиненні інкримінованого правопорушення не визнає, оскільки захищала себе та свого чоловіка.

Незважаючи на невизнання обвинуваченою ОСОБА_6 своєї вини, її вина у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується дослідженими судом доказами, зокрема:

- показаннями потерпілої ОСОБА_4 , яка повідомила суду, що 25.11.2022 близько 16 год. чоловік обвинуваченої ОСОБА_8 на автомобілі проїхав вздовж паркану домоволодіння, в якому вона проживає ( АДРЕСА_3 ), після чого зупинився і почав відкидати каміння, яким була обгороджена територія її газону. Побачивши це вона підбігла до нього та зробила зауваження, а у відповідь той почав її ображати та штовхнув у груди, від чого потерпіла упала. У той момент у неї в руках був металевий прут, який вина використовувала як запір воріт. Цим прутом вона почала махати та погрожувати пошкодити авто, якщо він поїде на неї. Цей прут ОСОБА_9 вихопив і відкинув у сторону. У той момент підбігла обвинувачена та почала наносити їй тілесні ушкодження: душила за шию, тягала за волосся, наносила подряпини на обличчі, била долонями рук. Від цих дій вона отримала тілесні ушкодження, що зазначені в обвинувальному акті. Потім вибіг її чоловік ОСОБА_10 , який відтіснив від неї подружжя ОСОБА_11 . Після цього вони з чоловіком викликали поліцію та швидку. Від отриманих ушкоджень вона стаціонарно лікувалася у лікарні імені С. Бобринської, придбавала за свої кошти ліки, проходила платні обстеження. Від отриманих ушкоджень на обличчі утворився рубець, видалення якого потребує хірургічного втручання. Тілесних ушкоджень обвинуваченій вона не заподіювала;

- показаннями свідка ОСОБА_12 , яка повідомила, що працює фельдшером з ЕМД Смілянської станції швидкої допомоги. У листопаді 2022 року, більш точної дати не пригадала, вона виїжджала на виклик в с. Холоднянське. По приїзду карети швидкої допомоги потерпіла заявила про побиття, у неї було садно на обличчі, на верхній губі. Їй була надана медична допомога: обробка перекисом водню і накладена септична пов`язка. Яку іще надавала допомогу не пам`ятає. Підстав для госпіталізації не було, зробила рекомендацію самостійно звернутися до травмпункту. Також вона оглянула обвинувачену та не виявила у неї тілесних ушкоджень. У останньої була гостра реакція на стрес. За результатами виїзду було складено карту виїзду;

- показаннями свідка ОСОБА_13 , який повідомив, що проживає спільно без реєстрації шлюбу із ОСОБА_14 - ОСОБА_15 . У один із днів восени 2022 року вони з останньою були удома. Блдизько 17 год. почули як проїхав автомобіль. Дружина вийшла подивитися. Потім він почув чоловічий та жіночі крики і вибіг на вулицю. Там стояв автомобіль, в якому знаходився ОСОБА_16 , який намагався їхати на потерпілу. Вона в руках тримала металевий шкворень і сказала, що якщо той поїде, то вона розіб`є скло. Туди прибігла обвинувачена ОСОБА_6 та однією рукою схопила потерпілу за волосся, а іншою почала бити її в обличчя. Він почав їх розбороняти і це йому вдалося. Вони викликали поліцію та швидку, а обвинувачена із чоловіком пішли додому. Швидка приїхала за 15 хв., а також поліція. На обличчі у потерпілої було садно і синець, а також слід на шиї. Пізніше він відвіз потерпілу до травмпункту, а через кілька днів вона лягла в лікарню. Крім того вона лікувалася в обласній лікарні, їй видаляли рубець від травми на обличчі.

Викликаний за клопотанням сторони обвинувачення для допиту у судовому засіданні як свідок ОСОБА_7 від дачі показань відмовився, користуючись своїм правом, як близький родич обвинуваченої (чоловік).

Стороною захисту не було заявлено клопотань про виклик для допиту в судовому засіданні свідків.

На підтвердження вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, під час судового розгляду прокурором надані письмові докази, процесуальні рішення, документи та інші матеріали, які безпосередньо досліджені судом, а саме:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000495 від 21 грудня 2022 року;

- рапорт старшого інспектора-чергового ЧЧ СМ Смілянського відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_17 від 25.11.2022 року, відповідно доданих якого 25.11.2022 о 16:03 надійшло зі служби «102» надійшло повідомлення про те, що 25.11.2022 о 16:02 за адресою: АДРЕСА_3 заявниці завдали ТУ сусіди, має травму обличчя, запаморочення. Рапорт зареєстрований в журналі єдиного обліку 25.11.2022 під №11553;

- рапорт дільничного офіцера поліції від 20.12.2022 про виявлення ознак кримінального правопорушення за матеріалами перевірки звернення ОСОБА_4 від 25.11.2022 про нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_6 ;

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25.11.2022 від ОСОБА_4 , згідно з даними якого остання повідомила про те, що 25.11.2022 близько 16 год. за адресою с-ще Холоднянське, вул.Ільченка, 43 ОСОБА_18 нанесла їй тілесні ушкодження, а саме схопила за волосся та нігтями зробила подряпини на обличчі;

- висновок експерта від 11.01.2023 №05-6-01/004, згідно з яким у гр-ки ОСОБА_4 мало місце наступне: А) рани обличчя та шиї; Б) садни обличчя та шиї, инці нижніх повік та в міжлопатковій області. Дані ушкодження виникли від дії твердого тупого предмета, за давністю спричинення можуть відповідати часу, зазначеному в постанові (25.11.2022), і за ознакою: ушкодження пункту «А» - короткочасного розладу здоров`я відносяться до категорії легких, що спричинило короткочасний розлад здоров`я: ушкодження пункту «Б» - відсутності короткочасного розладу здоров`я відносяться до категорії легких;

- протокол проведення слідчого експерименту від 12.01.2023 за участю потерпілої ОСОБА_4 , згідно з даними якого остання відтворила обстановку події, власні дії, дії обвинуваченої та дії ОСОБА_7 під час події, яка мала місце 25 листопада 2022 року біля буд. АДРЕСА_3 , щодо тілесних ушкоджень в області спини, а також ілюстративна таблиця до цього протоколу;

- висновок експерта від 26.01.2023 №05-6-01/022, згідно з яким не виключено, що тілесні ушкодження, які мали місце у ОСОБА_4 , за тим механізмом утворення, який вона повідомила під час проведення за її участю слідчого експерименту від 12.01.2023, могло виникнути те, яке зазначено в підпункті «Б» пункту 1-3 підсумкової частини висновку експерта №05-6-01/004 від 11.01.2023, а саме синець в між лопатковій області;

- протокол проведення слідчого експерименту від 12.01.2023 за участю потерпілої ОСОБА_4 , згідно з даними якого остання відтворила обстановку події, власні дії та дії обвинуваченої під час події, яка мала місце 25 листопада 2022 року біля буд. АДРЕСА_3 , в частині нанесення їй тілесних ушкоджень в області обличчя та шиї, а також ілюстративна таблиця до цього протоколу;

- висновок експерта від 26.01.2023 №05-6-01/020, згідно з яким не виключено, що тілесні ушкодження, які мали місце у ОСОБА_4 , за тим механізмом утворення, який вона повідомила під час проведення за її участю слідчого експерименту від 12.01.2023, могли виникнути ті, які зазначені в підпункті «А» і «Б» пункту 1-3 підсумкової частини висновку експерта №05-6-01/004 від 11.01.2023, а саме відповідно рани обличчя та садни обличчя та шиї;

- протокол проведення слідчого експерименту від 12.01.2023 за участю свідка ОСОБА_10 , згідно з даними якого останній відтворив обстановку події, власні дії та дії обвинуваченої і ОСОБА_7 під час події, яка мала місце 25 листопада 2022 року біля буд. АДРЕСА_3 , щодо тілесних ушкоджень ОСОБА_4 в області спини, а також ілюстративна таблиця до цього протоколу;

- висновок експерта від 26.01.2023 №05-6-01/021, згідно з яким не виключено, що тілесні ушкодження, які мали місце у ОСОБА_4 , за тим механізмом утворення, який гр. ОСОБА_13 повідомив під час проведення за його участю слідчого експерименту від 12.01.2023, могло виникнути те, яке зазначено в підпункті «Б» пункту 1-3 підсумкової частини висновку експерта №05-6-01/004 від 11.01.2023, а саме синець в між лопатковій області;

- протокол проведення слідчого експерименту від 12.01.2023 за участю свідка ОСОБА_10 , згідно з даними якого останній відтворив обстановку події, власні дії та дії обвинуваченої і ОСОБА_7 під час події, яка мала місце 25 листопада 2022 року біля буд. АДРЕСА_3 , щодо тілесних ушкоджень ОСОБА_4 в області обличчя, а також ілюстративна таблиця до цього протоколу;

- висновок експерта від 26.01.2023 №05-6-01/023, згідно з яким не виключено, що тілесні ушкодження, які мали місце у ОСОБА_4 , за тим механізмом утворення, який гр. ОСОБА_13 повідомив під час проведення за його участю слідчого експерименту від 12.01.2023, могли виникнути ті, які зазначені в підпункті «А» і «Б» пункту 1-3 підсумкової частини висновку експерта №05-6-01/004 від 11.01.2023, а саме відповідно рани обличчя та садни обличчя;

- висновок експерта від 08.02.2023 №05-6-01/037, згідно з яким не виключено, що тілесне ушкодження у вигляді синця в між лопатковій області, яке мало місце у гр. ОСОБА_4 , могло виникнути за механізмом падіння останньої спиною на землю;

- відповідь на запит дізнавача Смілянської СЕШМД від 08.02.2023 №39, згідно з даними якого бригада ЕМД 25.11.2022 о 16 год. 10 хв. виїжджала до ОСОБА_4 для надання екстреної медичної допомоги за адресою: АДРЕСА_3 . Попередній діагноз: садно верхньої губи;

- висновок комісійної судово-медичної експертизи від 28.02.2023 №04-01/06, згідно з яким у ОСОБА_4 мали місце ушкодження: рани обличчя та шиї, садна обличчя та шиї, синці нижніх повік та в між лопатковій області. Рана на верхній губі у у ОСОБА_4 загоїлась рубцем, який сам по собі зникнути не може, з часом не стане менш помітним, потребує хірургічного лікування і тому таке ушкодження є невиправним, може бути розцінене як тяжке, якщо буде визнане таким, що знівечило обличчя;

- постанова дізнавача від 20.03.2023 про перекваліфікацію кримінального правопорушення з ч.1 на ч.2 ст.125 КК України;

- фототаблиця із зображеннями тілесних ушкоджень потерпілої;

- документи, які характеризують особу обвинуваченої: копія паспорта; довідка про реєстрацію місця проживання; характеристика з місця проживання, згідно з даними якрої обвинувачена характеризується позитивно; вимоги УІАП та ДІАП, згідно з якими обвинувачена не має судимостей; довідка про не перебування на диспансерних обліках; копії свідоцтв про народження трьох неповнолітніх дітей 2007, 2018, 2023 років народження.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений КПК України, надано не було.

Відповідно до ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно ст.85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

При цьому, заяв про недопустимість наданих сторонами доказів, недостовірність документів, про допущені порушення закону у ході досудового розслідування, тощо, від сторін кримінального провадження до суду не надходило.

Згідно з ч.1 ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Отже, для вирішення питання щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Суд критично оцінює позицію обвинуваченої щодо вимушеності своїх дій відносно потерпілої, які за її твердженням були викликані необхідністю захисту від протиправного посягання останньої.

Така позиція ОСОБА_6 спростовується власними показаннями останньої, згідно з якими, фактично, її дії не були пов`язані із захистом з метою протиправного посягання з боку потерпілої. Свої дії, унаслідок яких були заподіяні тілесні ушкодження в області обличчя потерпілої, вона вчинили вже після вказаного ж нею удару по руці, здійсненого потерпілою. Крім того, не підтверджується доказами сам факт заподіяння такого удару по руці обвинуваченій. Наявність у останньої тілесних ушкодження заперечила допитана як свідок фельдшер ШМД ОСОБА_12 .

Версія потерпілої про перебування у стані необхідної оборони спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_4 , а також свідка ОСОБА_13 .

Таким чином, під час судового розгляду твердження обвинуваченої щодо перебування у стані необхідної оборони під час нанесення тілесних ушкоджень потерпілій не знайшли свого об`єктивного підтвердження.

Суд, безпосередньо, всебічно, ретельно, дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що в ході судового розгляду стороною обвинувачення було повністю доведено винуватість ОСОБА_6 в межах пред`явленого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, яке викладене у обвинувальному акті від 06 квітня 2023 року.

При призначенні покарання обвинуваченій суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Дослідивши дані про особу обвинуваченої ОСОБА_6 , суд при призначенні покарання бере до уваги: характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України класифікується як кримінальний проступок, обставини вчинення кримінального правопорушення, відношення обвинуваченої до скоєного, яка вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнала; особу обвинуваченої, яка раніше не судима, за місцем проживання характеризується позитивно, на диспансерних обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, одружена, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, відповідно до положень ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.

Суд не вбачає підстав для застосування при призначенні ОСОБА_6 покарання положень ст.69, 69-1 КК України.

За таких обставин суд призначає ОСОБА_6 основне покарання у межах санкції ч.2 ст.125 КК України у виді штрафу і вважає, що таке покарання є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід під час досудового розслідування та судового розгляду до обвинуваченої не застосовувався. Підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили судом не встановлено.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.56 КПК України, протягом кримінального провадження потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди.

Згідно з ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно зі ст.129 КПК України, суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому залежно від доведеності підстав і розміру позову.

До початку судового розгляду даного кримінального провадження потерпілою ОСОБА_4 подано цивільний позов про стягнення з ОСОБА_6 на її користь матеріальної шкоди у сумі 6251 грн. 61 коп. та моральної шкоди у сумі 30000 грн. 00 коп., завданих кримінальним правопорушенням, який прийнятий судом до розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що унаслідок вчиненого кримінального правопорушення їй була завдана матеріальна шкода, яка полягала у вимушених витратах на лікування, зокрема отриманням платних медичних послуг, оплатою медикаментів та супутніх товарів, на підтвердження чого надала копії платіжних документів.

Розмір заподіяної моральної шкоди обґрунтувала перенесеними душевними стражданнями у зв`язку з фізичним болем у місцях тілесних ушкоджень, який довелося терпіти, емоційною напругою, нервозністю, дратівливістю, бажанням уникати контактів, почуттям образи, обурення, приниженої гідності.

Положеннями ч.1 ст.129 КПК передбачено, що суд, зокрема, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

При цьому суд зобов`язаний всебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, установити злочинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, і дати у вироку належну оцінку таким обставинам.

У позовній заяві потерпіла вказала, що оплатила послуги огляду спеціалістом у галузі судової медицини на суму 200 грн., що підтверджується квитанцією банку від 01.12.2022.

Однак, відповідно до копії квитанції від 01 грудня 2022 року, потерпілою здійснено переказ коштів в сумі 200 грн. на рахунок КУ «ЧОБСМЕ», який є благодійним внеском для розвитку та покращення матеріально-технічної бази КУ «ЧОБСМЕ».

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про благодійну діяльність», благодійна діяльність - добровільна особиста та/або майнова допомога для досягнення визначених цим Законом цілей, що не передбачає одержання благодійником прибутку, а також сплати будь-якої винагороди або компенсації благодійнику від імені або за дорученням бенефіціара.

Таким чином, вказаний благодійний внесок для розвитку та покращення матеріально-технічної бази КУ «ЧОБСМЕ» не є обов`язковим платежем та є її добровільною особистою допомогою вказаній установі, яка не пов`язана із заподіяннями матеріальної шкоди.

За вказаних обставин, суд не знаходить підстав для стягнення з обвинуваченої на користь потерпілої вказаного благодійного внеску в сумі 200 грн., а тому позов в частині вимоги про стягнення матеріальної шкоди підлягає задоволенню частково в сумі 6051 грн. 61 коп., як обґрунтований.

Також, згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичні особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частиною 3 ст.23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, які зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має право виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.3 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №752/17832/14-ц (провадження №14-538цс19), викладеної у постанові від 15.12.2020, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Оцінюючи вимоги потерпілої про стягнення моральної шкоди, яка оцінена нею в загальній сумі 30000 гривень, суд виходить з характеру і обсягу фізичних страждань потерпілої, що виникли в результаті протиправних дій обвинуваченого, моральної шкоди у вигляді змін нормального ритму життя, морально-психологічного хвилювання у зв`язку з заподіянням їй на обличчі помітного тілесного ушкодження, яке згідно з висновком експерта потребувало хірургічного лікування, принципів виваженості та справедливості, враховує те, що потерпіла в результаті вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення понесла фізичні та душевні страждання, приймає до уваги матеріальне становище обвинуваченої, її особу, перебування в неї на утриманні трьох малолітніх дітей, а також те, що розмір відшкодування моральної шкоди не повинен становити надмірний тягар для обвинуваченої.

Ураховуючи вищевикладене та приймаючи вимоги розумності, справедливості і співмірності завданої моральної шкоди, з огляду на особливості й конкретні обставини справи, суд вважає, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди є завищеним, у зв`язку з чим приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди підлягають до задоволення частково в сумі 20000 грн.

Також, із обвинуваченого на користь потерпілої підлягають стягненню витрати останньої на професійну правничу допомогу адвоката, документально підтверджений розмір яких складає 6000 гривень та є співмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг і виконаних робіт.

Речові докази та процесуальні витрати на залучення експерта відсутні.

Керуючись ст. 369-371, 374 КПК України, ст. 12, 50, 53, 65, 66, 67, ч.2 ст.125 КК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 70 (сімдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1190 (одну тисячу сто дев`яносто) гривень.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 6051 грн. 61 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 20000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди, завданих кримінальним правопорушенням, та 6000 (шість тисяч) гривень витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

У решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку у день його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_1