Суворовський районний суд міста Одеси Справа № 523/5247/21
Провадження №1-кп/523/562/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2023 року Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурорів Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5

за участю захисника ОСОБА_6

у присутності обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Суворовського районного суду м. Одеси об`єднані обвинувальні акти у кримінальних провадженнях за №0001811 від 24.10.2017р., №0001154 від 9.08.2019 року, №0000127 від 9.03.2021р. за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новопетрівка Ширяївського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, перебуваючого у цивільному шлюбі, працюючого неофіційно, в силу ст.89 КК України вважається особою, не маючої судимості.

Зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.15 ч.2, 185 ч.2, 125 ч.2, 186 ч.2 КК України, -

Встановив:

23.10.2017 року приблизно о 17:00 годині, ОСОБА_7 , за попередньою змовою з невстановленою досудовим слідством особою, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, знаходячись біля заводу «Стальканат Сілур», розташованому по вул. Вапняна, буд.52-а в м. Одеса, діючи умисно з корисливих мотивів, з метою викрадення чужого майна, скориставшись сприятливими умовами, будучи впевненими, що за їх діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, демонтувавши з даху приміщення вищевказаного заводу кабелі телекомунікаційних мереж, таємно викрали кабель марки ТПП 10х2х0,5 довжиною 130 метрів вартістю 2520 гривень, кабель коаксіальний довжиною 60 метрів вартістю 300 гривень та кабель марки FTP 4х2х0,5 довжиною 130 метрів вартістю 780 гривень, які належать ПрАТ «ВО» Стальканат Сілур», після чого виконавши усі дії для викрадення чужого майна, намагалися покинути місце скоєння злочину, однак по незалежним від них причинам не змогли довести злочин до кінця, оскільки були затримані на місці події співробітниками ТОВ «Агентство охорони «Центр», які здійснювали охорону заводу, тим самим спричинивши своїми діями ПрАТ «ВО» Стальканат Сілур» в особі представника потерпілого ОСОБА_8 матеріальний збиток на загальну суму 3600 гривень.

Крім того, 9.08.2019 року приблизно о 7:30 годині, ОСОБА_7 , знаходячись біля зупинки громадського транспорту «Слобідський ринок», розташованій по вул. Площа Молоді, 25 у м. Одеса, на ґрунті раптово виниклих неприязних особистих відносин з ОСОБА_9 , діючи навмисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень останньому, наніс ОСОБА_9 один удар розкладним ножом, який був при ньому, в праву стінку живота потерпілого, тим самим своїми протиправними діями спричинивши ОСОБА_9 відповідно висновку судово-медичної експертизи №2305 від 19.09.2019 року тілесне ушкодження у вигляді різаної рани черевної стінки, яке утворилося від ударної дії в область черевної стінки колюче-ріжучого предмета, яким міг бути ніж, що спричинило розлад здоров`я строком понад шість, але не більше як 21 день та відповідно за критеріями п.п.2.3.3 та 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Крім того, 1.03.2021 року приблизно о 23:00 годині, ОСОБА_7 , знаходячись разом з потерпілою ОСОБА_10 в приміщенні приватного будинку №28, розташованому по вул. В. Хавкіна у м. Одеса, діючи повторно навмисно з корисливих мотивів, маючи намір на заволодіння чужим майном, скориставшись перебуванням потерпілої у стані алкогольного сп`яніння, витягнув з кишені одягнутої на ОСОБА_10 куртки, належні їй грошові кошти у сумі 700 гривень, але його протиправні дії були відкриті для оточуючих, однак ОСОБА_7 , утримуючи викрадене майно при собі, покинув місце скоєння злочину разом з викраденим грошовими коштами, тим самим спричинивши потерпілій ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 700 гривень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та пояснив, що дійсно у жовтні 2017 року приблизно о 17:00 годині разом з малознайомим хлопцем знаходився біля заводу «Стальканат Сілур», по залізній споруді залізли на дах, зрізали кабель, однак до кінця не вдалося вчинити крадіжку, так як були затримані охоронцями. Довжина викраденого кабелю відповідає вказаному в обвинувальному акті.

Крім цього, у серпні 2019 року, знаходячись на площі Молодіжна біля ринку «Слобідський», у ході конфлікту з потерпілим наніс останньому один удар розкладним ножом, який був у нього при собі, в область живота ОСОБА_9 , після чого втік з місця скоєння злочину.

Крім цього, 1.03.2021 року він разом з ОСОБА_10 знаходився в будинку АДРЕСА_3 . Потерпіла взяла у нього мобільний телефон та не віддавала. Маючи на меті повернути свій мобільний телефон, не приховуючи своїх дій, став шарити по кишеням куртки ОСОБА_10 , де виявив грошові кошти. Він витягнув з кишені потерпілої належні їй 700 гривень, залишивши собі. В подальшому викрадені грошові кошти витратив на власні потреби.

Вину у скоєнні кримінальних правопорушень визнає повністю, усвідомлюючи протиправність своїх дій, дав покази, які співпадають з пред`явленим обвинуваченням, висловлюючи щире каяття та не оспорюючи кваліфікацію дій. Причину вчинення кримінальних правопорушень пояснити не зміг, запевняючи, що на теперішній час в повній мірі усвідомив свою провину, більше нічого подібного вчиняти не буде.

Обсяг доказів, які були досліджені у судовому засіданні сторона обвинувачення та сторона захисту вважала достатнім, тому відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, суд, за відсутністю заперечень учасників судового провадження та за відсутністю клопотань щодо доповнення судового розгляду, дослідження інших доказів в повному обсязі, а саме допит потерпілих, свідків, повне оголошення матеріалів кримінального провадження не проводив, оскільки отримані у судовому засіданні свідчення обвинуваченого повністю відповідають фактичним обставинам скоєного кримінального правопорушення в обсязі пред`явленого обвинувачення, та докази, які містяться у матеріалах досудового розслідування ніким із учасників процесу не оспорюються.

Покази обвинуваченого, дані у ході судового засідання суд визначає допустимими доказами, оскільки вони отримані у порядку, встановленому діючим КПК України.

При цьому судом з`ясовано правильність розуміння ОСОБА_7 змісту вказаних обставин, відсутність сумнівів у добровільності його позицій та роз`яснено про правові наслідки, а саме позбавлення права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_7 своїми діями скоїв умисні кримінальні правопорушення, передбачені ст.ст.15 ч.2, 185 ч.2, 125 ч.2, 186 ч.2 КК України та його дії правильно кваліфіковані за ознаками:

- за ст.ст.15 ч.2, 185 ч.2 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого за попередньою змовою групою осіб;

- за ст.125 ч.2 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я;

- за ст.186 ч.2 КК України, як відкрите викрадення чужого майна /грабіж/, вчинений повторно та його вина доведена в повному обсязі.

Відповідно до положень ст.50 ч.2 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Разом з цим суд враховує положення ч.2, ч.3 ст.4 КК України за змістом якої злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення злочину визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

За правилам ст.65 ч.2 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд керується загальними засадами призначення покарання, зазначеними в ст.65 КК України, а саме приймає до уваги характер та ступінь тяжкості, суспільну небезпечність вчинених ним кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, однак в силу ст.89 КК України вважається особою не маючої судимості, що підтверджується спец. вимогою УІТ ГУНП в Одеській області, долученої стороною обвинувачення до матеріалів судового провадження; не працевлаштований, не має легальних джерел доходів, як вбачається відсутні стійкі соціальні зв`язки, ухилявся від суду, був оголошений у розшук, у зв`язку з чим перебіг давності переривається, разом з цим суд враховує негативне відношення обвинуваченого до скоєного діяння, усвідомлення своєї провини, відсутність тяжких наслідків та матеріальних претензій.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому згідно ст.66 ч.1 п.1 КК України суд відносить щире каяття.

До обставин, які обтяжують покарання, передбачені ст.67 КК України, судом не встановлено та не вказано досудовим слідством.

Вивченням наданих стороною обвинувачення матеріалів встановлено, що у ході досудового розслідування здійснювалось безкоштовне залучення експертів для проведення судово-медичної експертизи відносно потерпілого ОСОБА_9 , у зв`язку з чим процесуальні витрати відсутні.

Як з`ясовано, до матеріалів кримінального провадження за №0001811 від 24.10.2017р. долучалися речові докази, а саме кабель марки ТПП 10х2х0,5 довжиною 130 метрів, кабель коаксіальний довжиною 60 метрів, кабель марки FTP 4х2х0,5 довжиною 130 метрів, який переданий представнику потерпілого ПрАТ «ВО» Стальканат Сілур» на відповідальне зберігання під розписку.

Матеріали кримінальних проваджень досудового розслідування за №0001811 від 24.10.2017р., №0001154 від 9.08.2019 року, №0000127 від 9.03.2021р. до обвинувального акту прокурорами не долучались, суду лише були надані характеризуючи матеріали відносно ОСОБА_7 , висновок судово-медичної експертизи відносно ОСОБА_11 та документи щодо речових доказів.

Цивільний позов потерпілими не пред`являвся.

При призначенні покарання поза увагою суду не залишається та обставина, що ОСОБА_7 був оголошений у розшук, тобто має місце переривання перебігу давності звільнення від кримінальної відповідальності.

Крім цього за правилами ст.33 КК України інкриміновані обвинуваченому кримінальні правопорушення утворюють сукупність злочинів, які підлягають кваліфікації за відповідною статтею та потребують окремого призначення покарання, передбаченого різними статтями та різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, що дає підстави для застосування ст.70 ч.1 КК України.

Таким чином, на підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання ОСОБА_7 , суд, з урахуванням санкції інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, оцінюючи обставини, спосіб, мотив, характер та ступінь тяжкості, а також суспільну небезпеку скоєних діянь, які відповідно до положень ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжких та тяжкого злочину, враховуючи особу обвинуваченого, який у судовому засіданні свою вину визнав повністю, його негативне ставлення до скоєного, щире каяття, бажання стати на шлях виправлення, що свідчить про те, що обвинувачений зробив висновки, з його поведінки вбачається, що він в повній мірі усвідомив свою провину, також судом приймається до уваги відсутність тяжких наслідків та матеріальних претензій, у зв`язку з відшкодуванням спричиненої шкоди, незначність завданих збитків, ситуація при якій ОСОБА_7 відкрито заволодів грошовими коштами потерпілої ОСОБА_10 , за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, на переконання суду за можливе застосувати до ОСОБА_7 ст.69 КК України, а саме перейти до більш м`якого покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті ст.186 ч.2 КК України, при цьому суд вважає, що міра покарання у вигляді позбавлення волі з застосуванням вимог ст.70 КК України буде цілком достатнім та необхідним для виправлення та перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нового злочину з урахуванням вимог ч.5 ст.72 КК України в редакції, яка діє на час винесення вироку, тобто з розрахунку один день попереднього ув`язнення одному дню позбавлення волі.

Вирішуючи питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, суд приймає до уваги ту обставину, що під час судового провадження ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 9.08.2023 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 був застосований та в подальшому продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії ухвали припиняє свою дію 2.12.2023 року.

Враховуючи прийняте судом рішення щодо призначення обвинуваченому міри покарання пов`язаної з позбавленням волі, оцінюючи у сукупності викладені доводи, суд вважає за доцільне до набрання вироком законної сили застосований відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.69, 70 КК України, ст.ст.100, 349, 369-371, 373-374, 395 КПК України, суд,-

Ухвалив:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.15 ч.2, 185 ч.2, 125 ч.2, 186 ч.2 КК України, призначивши йому покарання:

- за ст.125 ч.2 КК України у вигляді 1 року обмеження волі;

- за ст.ст.15 ч.2, 185 ч.2 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі;

- за ст.186 ч.2 КК України із застосуванням ст.69 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст.70 ч.1 КК України призначити ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупності злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у вигляді двох років позбавлення волі.

Запобіжний захід, застосований відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» - до набрання вироком законної сили, залишити без змін - тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Строк відбування покарання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з моменту його фактичного затримання та взяття під варту, тобто з 9.08.2023 року (відповідно ухвали Суворовського районного суду м. Одеси за №523/5247/21 (Пр.№1-кс/523/562/23) від 9.08.2023 року (без протоколу затримання).

Речові докази кабелі телекомунікаційних мереж, а саме кабель марки ТПП 10х2х0,5 довжиною 130 метрів, кабель коаксіальний довжиною 60 метрів, кабель марки FTP 4х2х0,5 довжиною 130 метрів, які належать ПрАТ «ВО «Стальканат Сілур» та які передані представнику потерпілого ОСОБА_8 під розписку вважати повернутими за належністю.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок суду набирає законної сили після ухвалення апеляційним судом рішення.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1