Справа № 308/788/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_4 , подане у кримінальному провадженні № 0000169 від 26.06.2023, про накладення арешту,

встановив:

Зі змісту клопотання з`ясовано, що слідчим відділом СУ ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000169 від 26.06.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364 та ч. 1 ст. 366 КК України, за підозрою ОСОБА_5 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364 та ч. 1 ст. 366 КК України.

В клопотанні слідчий вказує, що у підозрюваної ОСОБА_5 відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта у приватній власності перебуває будинку розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

З метою запобігання вчинення будь-яких дій спрямованих на відчуження майна та для забезпечення відшкодування завданої шкоди, у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на майно підозрюваної ОСОБА_5 , а саме на будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 , заборонивши відчужувати дане майно.

Слідчий стверджує, що незастосування такого виду забезпечення кримінального провадження як арешт на вказане вище майно негативно вплине на кримінальне провадження.

Сторона обвинувачення в судове засідання не з`явилася, від слідчого надійшла заява про розгляд клопотання без його участі, просить таке задовольнити.

Представник власника майна ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 заперечував щодо накладення арешту, подавши письмові заперечення, в яких серед іншого зазначає, що у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження. Поряд з цим, слід врахувати, що цивільного позову у кримінальному провадженні №0000169, відомості про яке внесені до ЄРДР 26.06.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364 КК, ч.1 ст.366 України, не заявлено. Зазначає, що у рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000082 від 25.02.2021, земельна ділянка площею 0,3477 га з кадастровим номером :08:001:0019, та земельна ділянка площею 0,4973 га з кадастровим номером :08:001:0022, розташовані на території Лопухівської сільської ради Тячівського району в урочищі «Луги», для ведення особистого селянського господарства, визнані речовими доказами, та на них накладено арешт ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду у справі №308/7200/21. Тому, можливе відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди вже є забезпеченим арештом земельних ділянок, що виключає необхідність арешту приватного майна підозрюваної ОСОБА_5 для цих же цілей. Крім цього зазначає, що санкції інкримінованого не передбачають можливості застосування покарання у вигляді конфіскації належного підозрюваному (обвинуваченому, засудженому) майна.

На підставі ч. 1 ст. 107 Кримінального процесуального кодексу України, фіксація процесуальної дії за допомогою технічних засобів не здійснювалася.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, заперечення сторони захисту, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань стверджується, що слідчим відділом СУ ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000169 від 26.06.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України.

04.01.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні нею кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364 та ч. 1 ст. 366 КК України.

З протоколу обшуку від 12.10.2023 видно, що на підставі ухвали від 21.09.2023, постановленої слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду у справі №308/10054/23 (провадження 1-кс/308/4331/23), слідчим проведено обшук, в ході якого виявлено та вилучено автомобіль марки «LEXUS» моделі «NX200» д.н.з. НОМЕР_1 VIN: НОМЕР_2 .

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта у приватній власності ОСОБА_5 перебуває будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Санкція ч. 2 ст. 364 та ч. 1 ст. 366 КК України не передбачає покарання у вигляді конфіскації майна.

При цьому з аналізу розглядуваного клопотання видно, що метою накладення арешту є забезпечення відшкодування завданої шкоди.

У випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Однак в розглядуваному кримінальному провадженні цивільний позов не заявлено, відомостей щодо розміру шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, клопотання не містить.

Відтак, суд не вбачає правових підстав для накладення арешту на майно з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Практика Європейського суду з прав людини та положення ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції проголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, при цьому позбавлення цього права відбувається в суворому додержанні як національного, так і міжнародного законів, щоб не призводити до свавілля з боку правоохоронних органів на втручання в право власності.

Тож слідчий суддя зазначає, що арешт будинку може призвести до обмеження права власності особи, в якої він був вилучений, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Враховуючи вищевикладене клопотання до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 98, 132, 170-173, 372, 395 КПК України, слідчий суддя

постановив:

У задоволенні клопотання старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_4 , подане у кримінальному провадженні №0000169 від 26.06.2023, про накладення арешту на майно підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на: будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 , відмовити.

Ухвала про відмову у накладенні арешту може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1