Справа № 164/354/17 Провадження №11-кп/802/607/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

виправданого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження №0000050за апеляційною скаргою прокурора на вирок Маневицького районного суду від 29 травня 2023 року, щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, одружений, маючий на утриманні двох неповнолітніх дітей, фізична особа підприємець, програміст ТзОВ «Континіум Трейд», раніше не судимий,

визнаний невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України, та виправдано на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України.

Цивільний позов залишено без розгляду. Вирішено питання про судові витрати, речові докази та арештоване майно.

Органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він являється фізичною особою підприємцем, зареєстрований у виконавчому комітеті Луцької міської ради Волинської області, 26.10.2009 року, здійснює свою діяльність за адресою: АДРЕСА_1 , за видами: консультування з питань інформатизації; розроблення стандартного програмного забезпечення; роздрібна торгівля офісним та комп`ютерним устаткуванням.

У період часу з листопада 2013 року по березень 2014 року ФОП ОСОБА_7 прийняв на роботу за цивільно правовими угодами найманих працівників, щодо яких здійснював організаційно розпорядчі функції.

Таким чином, виконуючи організаційно розпорядчі функції ФОП ОСОБА_7 , будучи службовою особою, 10.09.2013 року уклав договір №1/10092013 на впровадження програмного забезпечення 1С8 з Державним підприємством «Волиньторф» в особі директора ОСОБА_9 , предметом якого є зобов`язання ФОП ОСОБА_7 (далі виконавець) здійснити впровадження програмного забезпечення «1С8» на об`єкті ДП «Волиньторф», що у с.Прилісне Маневицького району Волинської області.

Згідно з п.3.1. за укладеним договором загальна вартість послуг складає 240 000 гривень.

У відповідності до п.3.2. оплата за роботи відбувається у співвідношенні:

3.2.1. 50% від загальної суми, зазначеної в п.3.1 даного договору, протягом 5 робочих днів з моменту його підписання обома сторонами;

3.2.2. 30% після завершення кожного етапу робіт від суми, зазначеної в Акті здачі приймання виконаних робіт по даному етапу, протягом 5 робочих днів з моменту його підписання обома сторонами;

3.2.3. 20% після остаточного завершення робіт від загальної суми зазначеної в п.3.1. даного договору.

Оплата здійснюється Замовником шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

За вищевказаним договором на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_7 № НОМЕР_1 , відкритого у ПАТ КБ «Приватбанк» ДП «Волиньторф» перерахувало кошти на загальну суму 120 000 гривень, платежами від 15.10.2013 року 48 000 гривень, та 29.10.2013 року 72 000 гривень, як 50 % за п.3.2.1. вказаного договору.

У подальшому, ФОП ОСОБА_7 ніби то виконав роботи, передбачені вказаним договором, на загальну суму 107 640 гривень, про які зазначив у документах, а саме: в акті №ОУ 0000141 здачі прийняття робіт від 31.12.2013 року на суму 60 300 гривень, та акті №ОУ 0000005 здачі прийняття робіт від 20.02.2014 року на суму 47 340 гривень.

Відповідно до вимог п.3.2.2. вказаного договору поданий акт №ОУ 0000141 здачі прийняття робіт від 31.12.2013 року став підставою для перерахунку 24.01.2014 року від ДП «Волиньторф» на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у ПАТ КБ «Приватбанк» ФОП ОСОБА_7 ще 30 000 гривень, як 30% від суми акту, за яким ніби то виконано:

-обстеження системи бухгалтерського, податкового, оперативного обліку підприємства, а також існуючого стану автоматизації обліку на підприємстві;

-встановлення, створення користувачів, інші первинні налаштування в програмному забезпеченні;

-навчання та консультування користувачів;

-роботи по перенесенню даних з іншого програмного забезпечення, роботи по програмуванню і конфігуруванню, в тому числі перенесення довідника товарно матеріальних цінностей, перенесення довідника складів, перенесення залишків по товарно матеріальних цінностях станом на дату початку роботи у новому програмному забезпеченні;

-створення модулів обміну із системою «клієнт банк»;

-зміни в друкованих формах документів і звітів.

В період часу з 16.10.2013 року по 31.01.2014 року перераховані кошти в сумі 150 000 гривень ФОП ОСОБА_7 зняв з вищевказаного рахунка і використав на власні цілі.

Однак, ФОП ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, переслідуючи особисту корисливу зацікавленість та мету заволодіння грошовими коштами ДП «Волиньторф», не виконавши умови договору по впровадженню програмного забезпечення «1С8», шляхом зловживання службовим становищем, привласнив перераховані на його рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у ПАТ «КБ «Приватбанк» грошові кошти ДП «Волиньторф» в сумі 150 000 гривень, чим завдав вказаному товариству матеріальної шкоди на вказану суму.

У відповідності до висновку судової комп`ютерно- технічної експертизи №1905 від 22.06.2016 року встановлено, що на жорстких магнітних дисках «Samsung HD120IJ», серійний № S0AEJ1LYC04359, на який 08.04.2016 року під час огляду офісного приміщення ДП «Волиньторф» виконано копію твердотільного накопичувача «Intel S3500», що був встановлений на робочому сервері ДП «Волиньторф», містяться дані про дату та час установки програмних продуктів «1С Предприятие 7.7 v77.27», «1С: Enterprise 8 (8.3.7.1873), «1С: Enterprise 8 (8.3.7.1970)», «1С: Enterprise 8 Server (х86-64) (8.3.7.1870). Інформація про інсталяцію яких вказана в додатку 2 до висновку експерта, з якого відомо, що «1С Предприятие 7.7 v77.27» запис в системний реєстр здійснено ОС 20 грудня 2013 року, «1С: Enterprise 8 (8.3.7.1873) установка успішно завершена 09.02.2016 року та 25.02.2016 року, «1С: Enterprise 8 (8.3.7.1970)» установка успішно завершена 22.03.2016 року, «1С: Enterprise 8 Server (х86-64) (8.3.7.1870)», установка успішно завершена 22.03.2016 року, яку встановлювала інша організація.

Таким чином, ОСОБА_7 органом досудового розслідування обвинувачується в тому, що своїми умисними діями, які виразились у привласненні чужого майна, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, яке перебувало в його віданні, вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.191 КК України.

Крім цього, ФОП ОСОБА_7 , будучи фізичною особою підприємцем, в період часу з 31.12.2013 року по 20.02.2014 року, здійснюючи організаційно розпорядчі функції відносно найманих працівників, з метою не викриття факту привласнення коштів ДП «Волиньторф», склав та вніс неправдиві відомості до офіційних документів двох актів здачі прийняття робіт, що ніби то частково виконав роботи, передбачені договором №1/10092013 від 10.09.2013 року на впровадження програмного забезпечення 1С8 на ДП «Волиньторф», які не відповідали дійсності, а перераховані на його рахунок грошові кошти привласнив.

Так, ФОП ОСОБА_7 , умисно, в невстановлений досудовим слідством час, склав акт №ОУ 0000141 здачі прийняття робіт від 31.12.2013 року, до якого вніс завідомо неправдиві відомості про те, що ніби то виконав роботи у с.Прилісне Маневицького району Волинської області, передбачені вказаним договором на суму 60 300 гривень, а саме:

-обстеження системи бухгалтерського, податкового, оперативного обліку підприємства, а також існуючого стану автоматизації обліку на підприємстві;

-встановлення, створення користувачів, інші первинні налаштування в програмному забезпеченні;

-навчання та консультування користувачів;

-роботи по перенесенню даних з іншого програмного забезпечення, роботи по програмуванню і конфігуруванню, в тому числі перенесення довідника товарно матеріальних цінностей, перенесення довідника складів, перенесення залишків по товарно матеріальних цінностях станом на дату початку роботи у новому програмному забезпеченні;

-створення модулів обміну із системою «клієнт банк»;

-зміни в друкованих формах документів і звітів.

В подальшому вищевказаний акт №ОУ 0000141 здачі прийняття робіт від 31.12.2013 року, в якому містилися неправдиві відомості, ФОП ОСОБА_7 завірив власним підписом та передав його на підписання службовим особам ДП «Волиньторф». Даний акт став підставою перерахунку 24.01.2014 року від ДП «Волиньторф» на рахунок ФОП ОСОБА_7 ще 30 000 гривень як 30% від суми акту, за яким ніби то виконано роботи.

Він же, продовжуючи свої злочинні дії, які об`єднані єдиним умислом, усвідомлюючи протиправність своїх дій і їх правові наслідки, в невстановлений досудовим слідством час, склав акт №ОУ 0000005 здачі прийняття робіт від 20.02.2014 року, до якого вніс завідомо неправдиві відомості про те, що ніби то виконав роботи у с.Прилісне Маневицького району Волинської області, передбачені вказаним договором на суму 47 340 гривень, а саме:

-навчання користувачів;

-робота по перенесенню даних із іншого програмного забезпечення, роботи по програмуванню і конфігуруванню, в тому числі;

-перенесення залишків товарно матеріальних цінностей;

-розробка модулю обліку громадського харчування;

-модернізація модулю обліку виробництва;

-модернізація модулю обліку основних засобів.

В подальшому, вищевказаний акт №ОУ 0000005 здачі прийняття робіт від 20.02.2014 року, в якому містилися неправдиві відомості, завірив власним підписом і передав його на підписання службовим особам ДП «Волиньторф».

Таким чином, ОСОБА_7 органом досудового розслідування обвинувачується в тому, що він своїми умисним діями, що виразилися у складанні та внесенні службовою особою завідомо неправдивих відомостей до офіційних документів, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.366 КК України.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, та виправдано на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України.

У вироку зазначено, що суд проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору їх достатності, взаємозв`язку та переконливості, перевіривши та оцінивши усі доводи учасників судового провадження, дійшов висновку, що обвинувачення ОСОБА_7 є недоведеним, так як воно не обґрунтовано достатніми, належними та допустимими і достовірними доказами, які б підтверджували винуватість особи поза розумними сумнівами, а тому враховуючи те, що можливості збирання доказів у кримінальному провадженні вичерпані, суд дійшов переконання про недоведеність вчинення обвинуваченим інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а тому приймає рішення про його виправдування на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України.

В поданій апеляційній скарзі прокурор вказує, що апеляційна скарга подається у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до безпідставного виправдання ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів. Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, та призначити йому покарання за ч.2 ст.191 КК України у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю, пов`язаною з консультуванням з питань інформатизації, розроблення стандартного програмного забезпечення, на строк 2 роки, за ч.1 ст.366 КК України - покарання у вигляді 2 років обмеженням волі з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю, пов`язаною з консультуванням з питань інформатизації, розроблення стандартного програмного забезпечення, на строк 2 роки. На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю, пов`язаною з консультуванням з питань інформатизації, розроблення стандартного програмного забезпечення, на строк 2 роки. На підставі ст.75, 77 КК України (в редакції від 13.04.2012) звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю, пов`язаною з консультуванням з питань інформатизації, розроблення стандартного програмного забезпечення, на строк 2 роки.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги, прокурора, який свою апеляційну скаргу підтримав, думку виправданого та його захисника, які проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечили, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований висновок про виправдування ОСОБА_7 , оскільки обвинувачення останнього є недоведеним, так як воно не обґрунтовано достатніми, належними та допустимими і достовірними доказами, які б підтверджували винуватість особи поза розумними сумнівами.

Так відповідно до обвинувального акту в кримінальному провадженні №0000050 дії ОСОБА_7 кваліфіковані ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження винуватість ОСОБА_7 обґрунтовувалась показаннями свідків та письмовими і речовими доказами.

Однак виправдовуючи ОСОБА_7 суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 вказали, що обвинуваченим встановлювалися певні компоненти програми 1С8 бухгалтерія та проводилося індивідуальне навчання з працівниками ДП «Волиньторф», однак програма в дію не була введена повністю з різних обставин, в тому числі і з незалежних від обвинуваченого, що не лише не підтверджує винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 191, ч.1 ст.366 КК України, а, навпаки, свідчать про виконання ним робіт, передбачених у договорі і отримання оплати пропорційно до виконаної роботи.

Факт часткового встановлення програмного забезпечення також підтверджується висновком судової комп`ютерно технічної експертизи №1905 від 22.06.2016 року та показаннями, допитаного в якості свідка експерта ОСОБА_25 .

Крім того в своїх показаннях, які є аналогічними з показаннями вищевказаних свідків, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні заперечив, суду пояснив, що між ним, як ФОП та ДП «Волиньторф» у 2013 році було укладено договір на впровадження програмного забезпечення 1С8 конфігурація управління виробничим підприємством. Виконував обумовлені договором роботи разом зі своїми працівниками ОСОБА_22 та ОСОБА_23 . Етапність робіт полягала в закупівлі програмного продукту і серверу самим підприємством, після чого, зробивши модулі перенесення інформації, почали навчати працівників. Причому частину інформації мали переносити самі працівники, перевіряючи правильність та актуальність даних, що дозволяє краще навчитися. Це пояснювали бухгалтерам і казали, що в такий спосіб вони швидше навчаться. ОСОБА_23 відповідав за модуль зарплати і кадрів, а ОСОБА_22 оперував залишками по товарно матеріальних цінностях. Після того, як системний адміністратор ДП «Волиньторф» ОСОБА_26 надав ним віддалений доступ, то мали можливість працювати на віддалі. Бачили, що бухгалтери нічого по навчанню не виконували, тому наголошували, щоб продовжували навчання, на що ті відповідали про наявність великого обсягу поточної роботи і що на заводі почалися буремні часи. З метою продовження навчання проводили наради, малювали відповідні графіки, була також задіяна Зінич та бухгалтер виробництва. Зріз був станом на 1 жовтня, оскільки дані вчасно не були внесені, довелося вносити дані по новому, які актуальні на 1 січня. Маючи намір продовжити встановлення програми, запитував коли можна продовжити виконання робіт, однак ОСОБА_21 сказав, що завод готують на приватизацію і зараз ним не до програми. Крім того, із бухгалтерами було складно налагодити процес навчання, доводилося підлаштовуватися під їх графіки та обсяги роботи. Чотири чи п`ять разів разом із ОСОБА_23 і ОСОБА_22 приїжджали на завод і посилено працювали цілий день, потім їздили кожен окремо. Особисто він близько десяти разів приїжджав проводити навчання на цілий день, були випадки, коли працював пів дня, а інколи на віддаленому доступі. За обсягом виконаних робіт програма 1С8 могла працювати на основі внесених даних, зокрема бухгалтери ОСОБА_14 і ОСОБА_13 , які були зацікавлені у своєму навчанні і сприяли його завершенню, могли користуватися встановленою програмою. Вважає, що були позбавлені можливості довстановити програму через форс мажорні обставини на заводі і про те, що ДП «Волиньторф» найняло нового підрядчика на виконання цих же робіт, дізнався випадково. Хоча, на його думку, підприємству фінансово вигідніше було надати можливість йому завершити навчання з працівниками. Ствердив, що акти виконаних робіт цілком відповідають обсягу виконаного, і він взяв оплату пропорційно по виконаних годинах. По навчанню персоналу робота виконана на 2/3, із кожним працювали по 2 3 робочі дні. Претензія була приблизно на 43 000 гривень, сплачений аванс він та його працівники повернули підприємству протягом трьох місяців.

Дані показання стороною обвинувачення не спростовані належними та допустимими доказами, а тому суд підставно вважав, що дані показання відповідають дійсності, є послідовними, узгодженими між собою та іншими матеріалами кримінального провадження.

Інші наявні у в матеріалах провадження докази також жодним чином не підтверджують вини обвинуваченого, оскільки ними підтверджується факт часткового встановлення програми 1С8 бухгалтерія.

Крім того стаття 191 КК України встановлює кримінальну відповідальність за три різні форми вчинення злочину привласнення, розтрату або заволодіння майном шляхом зловживання службовим становищем. Вони характеризуються умисним протиправним і безоплатним оберненням чужого майна на свою користь чи користь іншої особи. Предметом даного злочину виступає чуже майно, яке перебуває у фондах держави, суб`єкта права колективної чи приватної власності.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 інкримінувалося саме привласнення чужого майна, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, яке перебувало у його віданні.

Разом з тим місцевий суд, повно та всебічно дослідивши наявні докази, вірно дійшов висновку, що такі докази не доводять поза розумним сумнівом наявність мети у ОСОБА_7 одержати будь яку вигоду для себе чи в інтересах третьої особи, оскільки матеріали досудового розслідування жодним чином такого не підтверджують.

Відсутність умислу на привласнення коштів ДП «Волиньторф» також підтверджується тим, що 28.01.2016 року ФОП ОСОБА_7 потерпілим було виставлено Претензію на суму 42 360 гривень, яку обвинуваченим було добровільно сплачено.

Також суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що під час судового розгляду не встановлено мотиву та мети вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України.

Так кримінальна відповідальність, передбачена ст.366 КК України настає, зокрема, за складання, видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів.

Об`єктивна сторона службового підроблення полягає у перекрученні істини в офіційному документі, вчиненому службовою особою з використанням службового становища.

Склад кримінального правопорушення, передбачений ч.1 ст.366 КК України, хоча і є формальним, натомість вчиняється лише з прямим умислом, тобто із відповідним мотивом та метою.

Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала його настання.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 не заперечує факт підписання ним актів виконаних робіт, однак заперечує зазначення у них будь якої недостовірної інформації.

Зазначене підтверджується також показаннями свідка ОСОБА_27 в яких остання підтверджила, що акт виконаних робіт складався обвинуваченим, однак вона все перевіряла і на момент оплати робота була виконана частково, хоча можна вважати, що він отримав ту суму коштів, на яку заробив.

Враховуючи зазначене, місцевий суді вірно дійшов висновку про наявність між ФОП ОСОБА_7 та ДП «Волиньторф» господарсько правових відносин без ознак кримінально караної діяльності.

Підсумовуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що місцевий суд на основі аналізу та оцінки доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, взаємозв`язку та переконливості, на законних підставах дійшов висновку, що зібрані органом досудового розслідування докази, на які посилається сторона обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_7 не підтверджують поза розумним сумнівом винуватість останнього у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, оскільки вони ні кожен зокрема, ні у своїй сукупності не стверджують наявність у обвинуваченого умислу на вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року Про практику застосування Конституції при здійсненні правосуддя визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.

При цьому слід мати на увазі, що згідно зі ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно вимог ст.373 КПК України, п.п.17, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про виконання судами України законодавства і Постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені у судовому засіданні. При постановленні вироку суд, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження рішення суду про виправдання ОСОБА_7 є правильним. Вирок суду відповідає вимогам ст.374 КПК України, оскільки судом досліджено та надано оцінку всім доказам сторони обвинувачення, у тому числі й тим, на які вказує в апеляційній скарзі прокурор, що свідчить про всебічний, повний та об`єктивний розгляд всіх обставин провадження в їх сукупності.

Суд прийшов до вірного висновку, що отриманих та досліджених судом доказів в їх сукупностіне достатньо для постановлення обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 , а тому його слід повністю виправдати у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України за відсутністю в його діях події та складу кримінального правопорушення, так як інкриміноване кримінальне правопорушення не знайшло свого підтвердження під час судового слідства по даному кримінальному провадженню.

У апеляційній скарзі прокурора не зазначено жодної обставини, що передбачена ст.412 КПК України, яка б свідчила про істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, що перешкодило суду постановити законний та обґрунтований вирок.

З урахуванням встановлених судом фактичних обставин провадження на підставі дослідження наданих доказів, колегія суддів вважає виправдувальний вирок законним і обґрунтованим, у зв`язку з чим залишає апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Маневицького районного суду від 29 травня 2023 року, щодо ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її оголошення та може бути оскаржена протягом трьох місяців в касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий:

Судді: