КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

потерпілого - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Старий Оскол Бєлгородської області, Росія, громадянина

України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 березня 2017 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.

До набрання вироком законної сили суд залишив без зміни застосований до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді застави.

Також цим вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно вироку, суд визнав доведеним, що ОСОБА_8 16 липня 2015 року, в період часу з 06:00 по 07:00 годину, знаходячись у водному човні на ставку № 7 ПАТ «Забір`я», що розташований в с. Забір`я, Києво-Святошинського району, Київської області в ході сварки, що виникла на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із ОСОБА_6 , використовуючи одноствольну гладкоствольну рушницю невстановленого під час судового розгляду зразка, здійснив один прицільний постріл у потерпілого, який перебував на березі вказаного ставка. В результаті отриманих тілесних ушкоджень, 16 липня 2015 року ОСОБА_6 доставлено до Васильківської центральної районної лікарні, де останньому виконано ампутацію правої гомілки.

Внаслідок вказаних дій ОСОБА_8 згідно висновку експерта № 247/Д від 22 вересня 2015 року потерпілому ОСОБА_6 спричинено тяжке тілесне ушкодження за критерієм небезпеки для життя.

На вказаний вирок потерпілий ОСОБА_6 та захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_6 , посилаючись на незаконність та необгрунтованість вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 березня 2017 року, просить його скасувати та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 більш суворе покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років. Речові докази: дві металеві аптечки та пластикову вудочку, які поміщені до спец пакету № 3280609 передати йому як власнику.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції допустив однобічність та неповноту судового розгляду, а його висновки не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого, яке є занадто м"яким. Крім того вважає, що суд не правильно вирішив питання щодо тих речових доказів, власником яких він є, а саме металевих аптечок та пластикової вудочки.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 просить змінити вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 березня 2017 року та пом`якшити ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

Захисник вважає, що судом першої інстанції не було взято до уваги позитивну характеристику ОСОБА_8 за місцем роботи (т. 1 а.с 241), а також, що він одружений (т. 1 а.с 234) та має на утриманні, окрім малолітніх дітей, непрацездатного батька, який має захворювання (т. 1 а.с. 243-244), не враховано вік обвинуваченого (54 роки) та незадовільний стан його здоров`я, що підтверджується медичною документацією, що, на переконання апелянта, свідчить про відсутність суспільної небезпечності особи обвинуваченого.

Також вказує, що в оскаржуваному судовому рішенні безпідставно зазначено про не встановлення судом обставин, які пом`якшують покарання, і такий висновок суду першої інстанції не ґрунтується на досліджених у судовому засіданні доказах, зокрема те, що ОСОБА_8 сам з`явився до правоохоронного органу та зізнався у вчиненні кримінального правопорушення (т. 1 а.с. 188) і в подальшому активно сприяв розкриттю злочину. Про з`явлення із зізнанням та щире каяття ОСОБА_8 було зазначено і в обвинувальному акті. Крім того, під час досудового розслідування і судового розгляду ОСОБА_8 відшкодовував завдану потерпілому майнову шкоду, що підтверджується показаннями потерпілого у судовому засіданні, який не наполягав на позбавленні обвинуваченого волі. Отже, наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також інші обставини справи, дали підстави прокурору просити суд першої інстанції призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки. Однак причини, з яких суд першої інстанції не врахував думку прокурора та позицію потерпілого в оскаржуваному судовому рішенні не наведені, що свідчить про його невмотивованість.

На переконання захисника, наведені фактичні дані свідчать про те, що призначене ОСОБА_8 покарання у виді 6 років позбавлення волі за своїм розміром не відповідає тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого та є явно несправедливим через суворість.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 вересня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_8 за клопотанням прокурора змінено запобіжний захід у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили або ухвалення апеляційним судом іншого судового рішення за результатом розгляду поданих апеляційних скарг.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 та заперечували проти апеляційної скарги потерпілого; пояснення потерпілого, який підтримав свою апеляційну скаргу в частині збільшення обвинуваченому строку покарання і не наполягав на поверненні йому речових доказів; думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу потерпілого в частині призначеного покарання та заперечувала проти апеляційної скарги захисника; провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

За приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до ст. 94 КПК України, а вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і не упередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 в межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вказані вимоги кримінального процесуального закону під час розгляду даного кримінального провадження та при ухваленні вироку судом були дотримані.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджені дослідженими в судовому засіданні та оціненими відповідно до положень ст. 94 КПК України доказами, які визнані судом належними, допустимими і достовірними, а їх сукупність достатніми для ухвалення обвинувального вироку у даному кримінальному провадженні.

Як убачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, провівши в межах висунутого обвинувачення судовий розгляд даного кримінального провадження, дослідивши зібрані в установленому законом порядку докази та за встановлених фактичних обставин, за яких ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, дійшов висновку про його винуватість в умисному заподіянні потерпілому ОСОБА_6 тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, з наведенням в обвинувальному вироку доказів на підтвердження висновку щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав частково та суду пояснив, що працюючи старшим зміни охорони в ПАТ "Забір"я" вранці червня 2015 року він виплив човні по території, щоб перевірити чи нікого немає на ставку, так як вилов риби на території ставка заборонений. Пропливаючи на човні, побачив на березі трьох людей, один з яких сидів та ловив рибу, поруч стояв столик із спиртними напоями та у воді було чотири вудочки. Підпливши до вказаних осіб на відстань 4-5 метрів повідомив останнім, що вилов риби заборонений, однак почув у свою сторону нецензурну лайку, після чого він вирішив вийти на берег. При виході з човна він взяв за приклад гвинтівку, яку напередодні вилучив у браконьєрів і йому не було відомо чи була вона заряджена, яка зачепилась за металевий штир на човні та відбувся постріл, після чого, він злякавшись, викинув зброю у ставок та відплив на човні з місця події.

Проте, всупереч поясненням обвинуваченого щодо обставин події, його вина у вчиненні умисного заподіяння потерпілому ОСОБА_6 тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння,підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , даними рапортів оперативних чергових Києво-Святошинського РВ ГУ МВС від 16.07.2015 року (т.2 а.с. 9-10), даними протоколу огляду від 16.07.2015 року, згідно якого у присутності двох понятих було оглянуто парковку швидкої медичної допомоги за адресою м. Васильків, вул.П. Комуни, 45 на якій знаходились сині спортивні штани з бурими плямами схожими на кров, які у подальшому були вилучені (т.2 а.с. 14); даними протоколу огляду від 16.07.2015 року, згідно якого у присутності двох понятих було оглянуто берег озера, розташованого на відстані 300 метрів від СТ "Стави" рибгоспу Забір"я та вилучено футболку, светр, резинові капці, які належать ОСОБА_6 , дві медичні аптечки чорного кольору, вудочку чорно-зеленого кольору ( т. 2 а.с. 16); даними протоколу пред"явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.07.2015 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_6 у присутності понятих впізнав ОСОБА_8 , як особу, яка з рушниці вистрелила йому в ногу (т.2 а.с. 99-101); даними протоколу пред"явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.08.2015 року, згідно якого свідок ОСОБА_10 у присутності понятих впізнав ОСОБА_8 як особу, яка з одноствольної рушниці здійснив постріл в напрямку ОСОБА_6 ( т. 2 а.с. 112-113), висновком експерта № 247/Д від 07.09.2015 року, згідно якого у наданій медичній документації зазначено, що у гр. ОСОБА_6 малось вогнепальне поранення середньої третини правої гомілки з пошкодженням обох кісток, дефектом м"яких тканин та судинно-нервового пучка, травматичний шок IIIступеня. Описане тілесне ушкодження утворилося від дії вогнепального снаряду і за давністю може відповідати вказаному у постанові терміну та відноситься до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя ( т. 2 а.с.151-152).

Крім того, в судовому засіданні був досліджений протокол проведення слідчого експерименту від 21.10.2015 року, згідно якого ОСОБА_8 розповів та показав як він здійснив постріл у потерпілого, а саме пояснив, що перебуваючи на човні, він підплив до берега, де перебував потерпілий, та зупинився. При цьому більша половина човна знаходилась у воді та почала хитатись, після чого він піднявся та став на передню частину човна, пройшовши до самого краю, взяв правою рукою рушницю та коли її виймав, зачепився стволом за металевий штир, в результаті чого відбувся постріл, який потрапив у потерпілого. У подальшому він злякався, кинув рушницю у воду та втік (т.3 а.с. 19-22).

Оцінивши наведені у вироку докази в їх сукупності, суд визнав показання потерпілого, свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 послідовними, логічними та правдивими, які відповідають встановленим судом фактичним обставинам, а показання обвинуваченого ОСОБА_8 надані ним у судовому засіданні та під час слідчого експерименту в частині того, що він не мав умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 , а постріл відбувся випадково внаслідок того, що гвинтівка зачепилась за штир на човні, суд обгрунтовано визнав не правдивими, спрямованими на уникнення обвинуваченим ОСОБА_13 кримінальної відповідальності за вчинене, оскільки в цій частині його показання повністю спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_10 , які підтвердили, що ОСОБА_13 направив рушницю у бік потерпілого, яку тримав обома руками та здійснив прицільний постріл у бік потерпілого ОСОБА_6 , які є логічними, послідовними та в сукупності з іншими наявними у справі доказами свідчать про наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 прямого умислу на спричинення тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_6 .

З огляду на наведені обставини суд обгрунтовано визнав, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння повністю доведена та вірно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 121 КК України.

Згідно ч.2 ст. 50, ч. 2 ст. 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про його особу, який раніше не судимий, має на утриманні дітей 2002 та 2009 року народження, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра і нарколога не перебуває.

Обставин, що пом"якшують та обтяжують покарання судом не встановлено.

Отже, всупереч тверджень сторони захисту щодо суворості призначеного ОСОБА_8 покарання та наявності підстав для застосування положень ст. 75 КК України, суд, зважаючи на конкретні обставини справи, з урахуванням вищезазначених фактів і даних про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, врахувавши принцип індивідуалізації покарання, використовуючи не надмірні, а лише необхідні та зумовлені загальною метою заходи, дійшов обгрунтованого висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 не можливе без ізоляції його від суспільства та призначив останньому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст.121 КК України, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги захисника, що суд не врахував щире каяття ОСОБА_8 та його активне сприяння розкриттю злочину є безпідставними, оскільки вони не підтверджуються матеріалами кримінального провадження, а щодо відшкодування ОСОБА_8 шкоди потерпілому, який, як стверджує захисник, не наполягав на позбавленні обвинуваченого волі, повністю спростовані потерпілим під час апеляційного розгляду.

Таким чином, колегія суддів вважає обвинувальний вирок стосовно ОСОБА_8 законним, обгрунтованим та вмотивованим, призначене покарання необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а тому підстав для скасування вироку та призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років, про що ставиться питання в апеляційній скарзі потерпілого, не вбачає, як і не вбачає підстав для пом"якшення ОСОБА_8 покарання до мінімальної межі, передбаченої санкцією ч. 1 ст. 121 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, про що ставиться питання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_9 .

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення, апеляційним судом не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 березня 2017 року, стосовно ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України - без зміни.

Початок строку відбування покарання рахувати ОСОБА_8 з 08.11.2023 року, зарахувавши у цей строк, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року) строк його попереднього ув"язнення з 25.07.2015 року по 14.08.2015 року та з 18.09.2023 року по 07.11.2023 року включно, з розрахунку один день попереднього ув"язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення,а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: __________________ _________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3