Справа № 642/1867/23
№ провадження 1-кп/646/369/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2023 м.Харків

Червонозаводський районний суд м.Харкова у складі колегії суддів:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0001228 від 13.12.2022р., відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111, ч.1 ст.111-2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Червонозаводський районний суд м.Харкова здійснює судовий розгляд вищевказаного кримінального провадження.

Прокурор заявив клопотання про продовження ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Прокурор посилається на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111 та ч.1 ст.111-2 КК України, а також існування ризику переховування обвинуваченого від суду, ризику знищення документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, а також ризику незаконного впливу на свідків. Прокурор вважає, що про наявність цих ризиків свідчить тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 обвинувачення разом з наступними обставинами. Так, суворість покарання та правові наслідки кримінального переслідування державою можуть бути для обвинуваченого набагато більш обтяжливими, ніж втеча. Крім того, обвинувачений особисто знайомий зі свідками, які вказують на нього як на особу, яка вчинила злочин. Тому, ця обставина та наявність широкого кола соціальних зв`язків обвинуваченого, які виникли під час його роботи, дають підстави вважати, що ОСОБА_7 може вчинити незаконний вплив на свідків, у тому числі, шляхом тиску та погроз, з метою схилити їх до надання неправдивих показань. Також, прокурор переконаний, що обвинувачений може вживати заходів для знищення службових документів, які були ним складені як представником незаконного органу окупаційної адміністрації. Наявність вказаних ризиків, конкретні обставини інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень проти основ національної безпеки України, відсутність нових обставин для зміни чи скасування запобіжного заходу, на думку прокурора, обумовлює необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою. Крім того, прокурор посилається на положення ч.6 ст.176 та абз.8 ч.4 ст.184 КПК України, згідно з якими під час дії воєнного стану до осіб, які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.111 та ст.111-2 КК України, може бути застосований лише такий запобіжний захід як тримання під вартою, і суд при цьому має право не визначати розмір застави.

Обвинувачений заперечував проти клопотання прокурора та заявив клопотання про зміну запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема, домашній арешт. ОСОБА_7 посилається на тривалість строку тримання його під вартою з жовтня 2022 року, наявність у нього стійких та міцних соціальних зв`язків, позитивної репутації. Обвинувачений вважає, що прокурор не довів ризиків, які передбачені ст.177 КПК України, неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, а також обставин, які б свідчили про його соціальну небезпечність. Прокурор не дослідив обставини особистої ситуації обвинуваченого, у тому числі його репутацію, міцність соціальних зв`язків за місцем проживання тощо. Крім того, ОСОБА_8 посилається на те, що він не змінював ані свого місця проживання, ані номерів телефонів, не здійснював будь-яких спроб переховуватися від органу досудового розслідування. На думку обвинуваченого, досудове розслідування проводилося однобічно, без урахуванням тих обставин, які можуть свідчити на його користь. Зокрема, він розповів співробітникам СБУ, де працював та що пішов працювати під примусом та погрозами. При цьому працівники СБУ застосовували до нього психологічне та фізичне насильство. Також ОСОБА_8 зазначає, що клопотання прокурора не відповідає вимогам КПК України, у тому числі, тому, що в ньому не містяться відомості про свідків, які прокурор вважає необхідним допитати під час розгляду питання про запобіжний захід, а також оскільки до клопотання не додано переліку таких свідків та витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.

Захисник заперечував проти клопотання прокурора та підтримав клопотання обвинуваченого, посилаючись на безпідставність доводів прокурора про ризики, передбачені ст.177 КПК України, відсутність таких ризиків, а також на обставини особистої ситуації обвинуваченого, який має сталі та міцні зв`язки, що дозволяє змінити йому запобіжний захід на домашній арешт.

Прокурор заперечував проти клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу.

Вислухавши сторони, дослідивши доводи їх клопотань, суд приходить до наступного.

25.10.2022р. ОСОБА_7 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України. Того ж дня, ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 111-1, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

11.04.2023 підозрюваному ОСОБА_7 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

26.10.2022р. відносно ОСОБА_7 слідчим суддею було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення застави, який в подальшому неодноразово продовжувався.

Так, продовжуючи ухвалою від 18.10.2023р. строк запобіжного заходу, застосованого до ОСОБА_7 , суд виходив з наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ним інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а також ризиків, передбачених п.п.1,3 ст.177 КПК України.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 111-2 КК України, які є особливо тяжкими.

За злочин, передбачений ч.2 ст.111 КК України, передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацію майна.

За злочин, передбачений ч.1 ст.111-2 КК України, закон передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

У даному випадку існує обґрунтована підозра у вчиненні обвинуваченим інкримінованих йому кримінальних правопорушень, тобто інформація, яка може переконати об`єктивного спостерігача в тому, що обвинувачений міг їх вчините.

При цьому, оцінюючи наявність обґрунтованої підозри, суд не робить жодних попередніх висновків про винуватість ОСОБА_7 .

Що стосується доводів обвинуваченого про те, що допитані під час судового розгляду свідки не підтвердили обставин інкримінованих йому злочинів, то суд може надати оцінку усім доказам у їх сукупності та взаємозв`язку на відповідній стадії кримінального провадження за результатами його судового розгляду.

Що стосується особистої ситуації обвинуваченого ОСОБА_7 , то він є уродженцем м.Куп`янськ Харківської області, громадянином України, одружений, має малолітню дитину, має зареєстроване місце проживання у м.Куп`янськ Харківської області, раніше не судимий, займав посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення «Вантажний» митного поста «Куп`янськ» Харківської митниці.

Отже, оскільки обвинувачений є уродженцем м.Куп`янськ, проживав там та займав посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення «Вантажний» митного поста «Куп`янськ» Харківської митниці, свідчить про наявність давніх соціальних зв`язків з місцевими мешканцями та обізнаність щодо їх життєвої ситуації, сімейного стану, місця проживання, роботи тощо. Також перебування на вищевказані посаді у митній службі зумовлює наявність доволі значного авторитету та певного впливу серед громади у місці проживання та роботи обвинуваченого.

До обставин інкримінованих ОСОБА_7 злочинів входить, зокрема, обіймання ним на тимчасово окупованій території м. Куп`янська посади «и.о. ведущего специалиста отдела сертификации и лицензирования Управления промышленности и торговли ВГА Харьковской области», яка була створена представниками окупаційної влади держави-агресора, та виконування наступних функціональних обов`язків: здійснення прийому документації та кореспонденції у незаконному органі влади; організація роботи із прийому документів для отримання виплат від РФ місцевому населенню; здійснення збору інформації та заяв від мешканців м.Купянська Харківської області з приводу вирішення питань організаційного та гуманітарного характеру; участь у проведенні незаконних перевірок торгівельних підприємств тощо.

Крім того, обвинуваченому інкримінується, що він, користуючись зв`язками серед чинних та колишніх працівників Державної митної служби України, які також перебували на тимчасово окупованій території, вчиняв дії зі схиляння інших громадян України до співпраці з окупаційною владою держави-агресора, їх працевлаштування до незаконно створюваної окупаційною владою митниці, залучення інших громадян України для зайняття посад у вказаному незаконному органі окупаційної влади.

На цей час у судовому засіданні допитані ще не всі свідки.

При цьому за правилами ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу.

Ці обставини свідчать про наявність ризику незаконного впливу на свідків.

Враховуючи, що частина свідків вже надали свої показання під час судового розгляду, цей ризик зменшився. Проте, враховуючи тяжкість обвинувачення та обізнаність обвинуваченого про персональні дані свідків, він залишається високим.

Крім того, ОСОБА_7 працював на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення «Вантажний» митного поста «Куп`янськ» Харківської митниці, тобто у прикордонному з Російською Федерацією районі, та проживав з народження у м.Куп`янск, який розташований у 40 км до державного кордону України з Російською Федерацією.

При цьому йому інкримінується вчинення державної зради та пособництва державі-агресору, - особливо тяжких злочинів проти основ національної безпеки України, у тому числі, співпраця з представниками окупаційної влади протягом окупації м.Куп`янськ.

Ці обставини дають достатні підстави вважати, що у обвинуваченого існують соціальні зв`язки з представниками окупаційної влади держави-агресора, а отже на території Російської Федерації та суміжних з Куп`янським районом тимчасово окупованих територіях України.

Куп`янський район є прикордонним з Російською Федерацією, декілька місяців перебував під окупацією державою-агресором. На цей час цей район відноситься до територій, де ведуться бойові дії. На цій території органи державної влади України мають обмежені можливості контролю державного кордону України з Російською Федерацією та умовної лінії між підконтрольною державній владі територією України та тимчасово окупованою територією України.

Отже, ці обставини разом з тяжкістю можливого покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку доведеності його вини у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, свідчать про наявність ризику переховування від суду.

Таким чином, на цей час вищевказані ризики, передбачені п.1, п.3 ч.1 ст.177 КПК України, не відпали.

Разом з тим, ризик знищення обвинуваченим документів не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні.

Що стосується доводів сторони захисту щодо репутації обвинуваченого та міцності і сталості його соціальних зв`язків, то вони не впливають на висновки суду.

Так, наявність у обвинуваченого дружини та малолітньої дитини, з урахуванням всіх вищенаведених обставин, не може бути однозначним запобіжником ризику переховування його від суду.

Щодо репутації обвинуваченого, то суду не надано доказів на підтвердження однозначно позитивного ставлення суспільства (певної його частини) з високою правосвідомістю до обвинуваченого, а також високої соціальної оцінки обвинуваченого, яка сформована усталеними уявленнями суспільства (певної його частини) з високою правосвідомістю про обвинуваченого.

Стосовно доводів обвинуваченого про невідповідність клопотання прокурора вимогам КПК України, то вони є помилковими, оскільки у клопотанні прокурора зазначено усі відомості, які передбачені ст.184 та ст.199 КПК України.

Зокрема, у своєму клопотанні прокурор наводить обґрунтування можливості застосування до обвинуваченого лише такого запобіжного заходу як тримання під вартою.

Крім того, КПК України не містить правової норми, яка б зобов`язувала прокурора надавати суду відповідний витяг з ЄРДР кожного разу, коли прокурором заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу під час судового розгляду кримінального провадження.

Як вбачається з положень ст.199 та ч.3 ст.184 КПК України, подання разом з клопотанням про продовження строку тримання під вартою переліку свідків є правом прокурора, якщо він вважає за необхідне допитати таких осіб щодо запобіжного заходу.

Щодо доводів обвинуваченого про те, що він не переховувався від органів досудового розслідування, то вони не є доказами відсутності ризику, який передбачено п.1 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки до моменту затримання ОСОБА_7 та повідомлення його про підозру у цьому кримінальному провадженні у нього були відсутні підстави вважати, що держава розпочала його кримінальне переслідування з відповідними правовими наслідками.

Отже, наявність ризиків, які передбачені п.1 та п.3 ч.1 ст.177 КПК України, їх високий ступінь, а також наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим інкримінованих йому кримінальних правопорушень, є достатніми підставами для продовження строку застосованого до нього запобіжного заходу.

Крім того, згідно з ч.6 ст.176 КПК України під час воєнного стану до осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.111, 111-2 КК України, за наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, застосовується такий запобіжний захід як тримання під вартою.

Також за правилами ч.4 ст.183 КПК України суд, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177, 178 КПК України, не визначає розмір застави у цьому кримінальному провадженні.

З урахуванням всіх вищевказаних обставин суд приходить до висновку про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, у тому числі домашнього арешту, який не зможе забезпечити виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, а також запобігти зазначеним вище ризикам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 177, 199, 331, 369-372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під варто, зокрема, домашній арешт.

Задовольнити клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 25.01.2024 р. включно.

Строк дії ухвали до 25.01.2024р.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - протягом п`яти днів з моменту вручення йому копії ухвали.

Головуючий - суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3