В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/2806/21

Провадження № 1-кп/348/91/23

03 жовтня 2023 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретарів - ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю: прокурорів - ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

потерпілого - ОСОБА_6 ,

його представника, адвоката - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

його захисника, адвоката - ОСОБА_9 ,

представників цивільного відповідача:

Товариства з додатковою відповідальністю

«Страхова група «Оберіг» - ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Надвірна кримінальне провадження №0000126 від 11.06.2021 року про обвинувачення:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Іта/Аль Халіль Йорданське Хашимітське Королівство, жителя: жителя АДРЕСА_1 , з вищою освітою, працюючого по тимчасових заробітках, одруженого, на утриманні немає нікого, не судимого, національність - араб, громадянина України, -

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_8 керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_6 тяжке тілесне ушкодження.

Злочин ним вчинено при наступних обставинах:

10.06.2021 року близько 19 год. 30 хв. у світлу пору доби, суху погоду, водій ОСОБА_8 , керуючи автомобілем марки «Mazda» модель «5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався ділянкою автодороги Н-09, сполученням «Мукачево-Львів», а саме по вул.Січинського у м.Надвірна, Івано-Франківської області, у напрямку до м.Мукачево та наблизився до нерегульованого перехрестя вулиць Січинського і Соборна.

В цей час головною дорогою по вул.Соборна, до вищевказаного перехрестя зі сторони м.Львів, під керуванням ОСОБА_6 наближався мотоцикл марки «Kawasaki» модель «Versys», право власності на який в уповноважених органах не зареєстровано.

В подальшому, під час керування автомобілем, водій ОСОБА_8 був неуважним, невірно відреагував на зміну дорожньої обстановки, не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод і небезпеки іншим учасникам руху, знаходячись на другорядній дорозі по вул.Січинського, розпочавши рух на головну дорогу для виконання маневру повороту вліво, не надав переваги в русі зазначеному вище мотоциклу, що рухався по головній дорозі по вул.Соборна, внаслідок чого перегородивши смугу руху на перехресті вказаних доріг, обвинувачений допустив з останнім зіткнення.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_8 , будучи водієм транспортного засобу, порушив ряд вимог Правил дорожнього руху України, а саме:

п.1.5, згідно якого, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п.2.3, в якому зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п.10.1, яким закріплено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п.16.3, в якому визначено, що у разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні - перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

п.16.11, в якому вказано, що на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

У зв`язку із порушенням обвинуваченим ОСОБА_8 Правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої водій мотоцикла ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого травматичного уламкового перелому клубової кістки, закритого травматичного перелому лівої плечової кістки з ушкодженням плечового нерва та з наступним ускладненням у вигляді плегії, закритого травматичного перелому тіла лівої лопатки, закритого травматичного перелому лівої стегнової кістки, закритого травматичного перелому тіла нижньої щелепи, що відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, а також закритої травми шийного відділу хребта у вигляді відривного перелому апофізу тіла шостого шийного хребця, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх заподіяння.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю та пояснив, що влітку 2021 року він з дружиною та сином проживав в смт.Микуличин, Яремчанської міської ради, Івано-Франківської області.

10.06.2021 року близько 19 год. 30 хв. він з другом Рамазі Аталла на своєму автомобілі марки «Mazda 5», реєстраційний номер НОМЕР_1 повертався в с.Микуличин. Проїжджаючи через місто Надвірна автодорогою «Мукачеве-Львів», він із другорядної дороги (вул.Січинського) здійснював поворот вліво на головну дорогу (вул.Соборна).

Коли він вже майже закінчував маневр повороту на головну дорогу, то відчув сильний удар в двері свого автомобіля з правого боку. Стверджує, що спочатку він не зрозумів, що сталося, однак побачив, що біля автомобіля лежав мотоцикл «Kawasaki».

Вийшовши з автомобіля, він побачив, що обабіч дороги в кюветі лежить травмований мотоцикліст, тому здогадався, що став учасником ДТП.

На місці аварії відразу почали збиратися люди, і він попросив їх негайно викликати швидку медичну допомогу, щоб врятувати водія мотоцикла, а також зателефонувати в поліцію. Згодом приїхала карета швидкої допомоги і поліцейські. Потерпілого відвезли у лікарню, а він залишився з працівниками поліції для оформлення ДТП.

Розкаюється у вчиненому. Усвідомлює, що вчинив злочин, бо був неуважним, не переконався у безпечності виїзду на головну дорогу, не надав переваги у русі водію мотоцикла. Зазначає, що відшкодував потерпілому всі витрати на лікування та спричинені злочином збитки.

Просить суд суворо його не карати.

Беручи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_8 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та зважаючи на те, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового процесу, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії ОСОБА_8 , які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_6 тяжке тілесне ушкодження, вірно кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України.

При обранні міри покарання обвинуваченому суд, згідно з вимогами ст.65 КК України, враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, а також роз`яснення, що містяться п.п.20, 21 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідно до яких при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного.

Тому, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого: має постійне місце реєстрації та проживання, за яким характеризуються позитивно, на обліку у психіатричному та наркологічному кабінетах не перебуває, його поведінку до і після вчинення злочину, ставлення до скоєного та відповідно до ч.1 ст.66 КК України, обставини, що пом`якшують покарання, а саме: повне визнання вини у вчиненому, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування потерпілому заподіяних збитків, відсутність до нього матеріальних чи моральних претензій з боку потерпілого, думка останнього щодо призначення несуворого покарання обвинуваченому та добровільне відшкодування судових витрат, пов`язаних із проведенням експертиз в даному провадженні.

Обтяжуючих покарання ОСОБА_8 обставин судом не встановлено.

Згідно досудової доповіді Солом`янського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у місті Києві та Київській області, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, спосіб його життя, відгуки сусідів, позитивну характеристику з місця навчання, довідки з медичних закладів про те, що він не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, а також низьку ймовірність повторного вчинення кримінального правопорушення, уповноважений орган з питань пробації вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (в т.ч. окремих осіб) (а.к.п.25-27).

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_8 слід призначити покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, в межах, встановлених в санкції відповідної частини даної статті КК України, а саме у виді позбавлення волі.

Разом з тим, беручи до уваги всі дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 та обставини, що пом`якшують його покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ще можливе без ізоляції від суспільства, і що є підстави звільнити його від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, застосувавши ст.75 КК України, а тому з урахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_8 слід визначити іспитовий строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Згідно ст.76 КК України на обвинуваченого ОСОБА_8 під час іспитового строку слід покласти наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На думку суду, саме таке основне покарання у виді позбавлення волі, але з іспитовим строком, буде достатнім і необхідним для виправлення ОСОБА_8 та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, справедливим у співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Суд констатує, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, оскільки справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 року №15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому кримінальному правопорушенню; категорія справедливості передбачає, що покарання за кримінальне правопорушення повинно бути домірним кримінальному правопорушенню».

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

У той час, як призначення будь-якого іншого виду покарання без звільнення від його відбування, суд сприймає, як діяння, яке б вказувало на те, що саме у цій ситуації, та обставинах при яких було вчинено злочин, воно сприймалося б, як грубо непропорційне (діяння та покарання), як наслідок, у світлі практики, ЄСПЛ, сприймалося б як жорстоке поводження, тобто суперечило статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Крім того, пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року із наступними змінами звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Пунктом 5 вказаної постанови судам рекомендовано мати на увазі, що наведений у ч.1 ст.66 КК України перелік обставин, які пом`якшують покарання, не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими й інші обставини, не зазначені в ч.1 цієї статті (наприклад, вчинення злочину внаслідок збігу випадкових обставин чи неправильної поведінки потерпілого, відвернення підсудним шкідливих наслідків злочину, часткове відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди). Визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.

Щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_8 додаткового покарання, визначеного у санкції ч.2 ст.286 КК України, а саме у виді позбавлення права керувати транспортними засобами або без такого, суд констатує наступне.

Як зазначено вище, згідно ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Частиною 2 ст.52 КК України визначено, що додатковими покараннями є позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу та конфіскація майна.

Відповідно до ч.3 вказаної статті, штраф та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю можуть застососвуватися як основні так і додаткові покарання.

У відповідності до ч.2 ст.69 КК України, на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На переконання суду, враховуючи особу обвинуваченого, обставини вчинення ним злочину, наведені вище пом`якшуючі його вину обставини, суд приходить до висновку про недоцільність призначення в даному випадку ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Беручи до уваги вищенаведене, обраний обвинуваченому такий вид покарання, відповідатиме не тільки тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину та обставинам провадження, але й особі самого обвинуваченого, є обгрунтованим та буде відповідати меті покарання.

Відносно запобіжного заходу, суд констатує наступне:

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, запобіжний захід щодо обвинуваченого на стадії досудового розслідування та судового розгляду не обирався. Отже, запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_8 на момент розгляду даного провадження відсутній.

Таким чином, взявши до уваги обставини вчинення злочину, особу обвинуваченого, а також те, що суд прийшов до висновку про можливість звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, застосувавши ст.75 КК України та визначивши іспитовий строк, суд приходить до висновку про можливість не обирати запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку в законну силу.

Разом з тим, у відповідності до ч.4 ст.174 КПК України, вирішенню підлягає питання щодо скасування арешту, накладеного на тимчасово вилучене майно.

З даного приводу, суд констатує наступне:

Згідно ухвали слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_12 від 15.06.2021 року на автомобіль марки «Mazda» моделі «5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та на мотоцикл марки «Kawasaki», реєстраційний номер НОМЕР_2 , було накладено арешт у вигляді заборони відчуження, користування та розпорядження даним майном.

Ухвалою слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_13 від 31.08.2021 року частково скасовано арешт в частині заборони права користування автомобілем марки «Mazda» моделі «5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_8 та передано його останньому на відповідальне зберігання.

У відповідності до ч.4 ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Тому, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_12 від 15.06.2021 року на автомобіль марки «Mazda» моделі «5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , слід скасувати в частині заборони права відчуження та розпорядження, оскільки в частині права користування зазначений арешт на даний час скасовано.

Крім того, слід повністю скасувати арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_12 від 15.06.2021 року на мотоцикл марки «Kawasaki», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Питання щодо речових доказів належить вирішити керуючись правилами, викладеними в ст.100 КПК України.

Що стосується цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих вчиненням кримінального правопорушення, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, суд зазначає наступне:

Потерпілий ОСОБА_6 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_8 та Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди від злочину, в подальшому збільшивши свої вимоги шляхом подання відповідної заяви, які просив прийняти до розгляду.

Згідно ухвали від 30.09.2022 року судом було постановлено прийняти до розгляду вказаний цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 із урахуванням його заяви про збільшення позовних вимог, визнавши останнього цивільним позивачем, а обвинуваченого ОСОБА_8 та Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» - цивільними відповідачами.

Разом з тим, 04.08.2023 року потерпілий ОСОБА_6 подав до суду письмову заяву про залишення його цивільного позову та заяви про збільшення позовних вимог - без розгляду.

Його представник, адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні 02.10.2023 року також підтримав дану заяву ОСОБА_6 та зазначив, що оскільки обвинуваченим ОСОБА_8 відшкодовано потерпілому спричинену злочином матеріальну та моральну шкоду в межах цивільно-правової відповідальності обвинуваченого, він ( ОСОБА_6 ) не має до нього жодних претензій.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_8 та Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих вчиненням кримінального правопорушення, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, слід залишити без розгляду.

Судові витрати у кримінальному провадженні №0000126 від 11.06.2021 року, питання щодо яких має вирішувати суд відсутні, оскільки сплачені обвинуваченим ОСОБА_8 добровільно.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.100, 174, 369, 370, 371, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання 3 (три) роки позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Застосувати до ОСОБА_8 ст.75 КК України і звільнити його від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Згідно п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України під час іспитового строку покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_12 від 15.06.2021 року на автомобіль марки «Mazda» моделі «5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в частині заборони відчуження та розпорядження скасувати.

Арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_12 від 15.06.2021 року на мотоцикл марки «Kawasaki», реєстраційний номер НОМЕР_2 , у вигляді заборони відчуження, користування та розпорядження зазначеним майном скасувати.

Речовий доказ: автомобіль марки «Mazda» моделі «5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно ухвали слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_13 від 31.08.2021 року переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_8 , після набрання даним вироком законної сили повернути власнику: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителю АДРЕСА_1 .

Речовий доказ: мотоцикл марки «Kawasaki», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який згідно постанови слідчого СВ Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_14 від 11.06.2021 року зберігається на території спеціального майданчика ГУНП в Івано-Франківській області, за адресою: м.Коломия, вул.Горбаша, після набрання даним вироком законної сили повернути потерпілому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителю АДРЕСА_2 .

Речові докази: джинси синього кольору, футболку чорного кольору, мотокуртку, які згідно постанови слідчого СВ Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_14 від 11.06.2021 року зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, квитанція про отримання на зберігання речових доказів №2999 від 12.06.2021 року, номер книги обліку речових доказів - 365, порядковий номер 2999, після набрання даним вироком законної сили повернути потерпілому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителю АДРЕСА_2 .

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_8 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих вчиненням кримінального правопорушення, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог залишити без розгляду.

Вирок суду може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_8 в той самий строк з моменту отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1