Житомирський апеляційний суд
Справа №274/4958/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.286 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження №274/4958/23 за апеляційною скаргою прокурора Бердичівської окружної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14.08.2023 відносно

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

в с т а н о в и в :

зазначеною ухвалою ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.286 КК України, у зв`язку з примиренням його з потерпілим, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 - закрито.

Арешт, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23.06.23 - скасовано.

Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, органом досудового слідства ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 21 червня 2023 року близько 19 год. 04 хв. він, керуючи технічно справним автомобілем марки «Maple С51 SMA 7151», р/н НОМЕР_1 , що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого Центром ДАІ 1802 від 19.03.2014, належить останньому, рухався по 4-му провулку Семенівському в м. Бердичеві в напрямку до перехрестя доріг 4-го провулку Семенівський - вул. Богданівська.

Перебуваючи на перехресті доріг 4-го провулку Семенівський - вул. Богданівська, водій ОСОБА_7 проявив безпечність та неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та її зміною, проігнорував вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» і в порушення вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, перед виїздом з другорядної дороги на головну дорогу не переконався у безпечності виконання свого маневру і що це не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надав дорогу транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі, та безпричинно виїхав на перехрестя, де передньою правою частиною керованого ним автомобіля марки «Maple С51 SMA 7151», р/н НОМЕР_1 , допустив наїзд із передньою частиною лівої бокової поверхні електровелосипеда марки «Elita Kros» під керуванням ОСОБА_9 , який рухався по головній дорозі вулиці Богданівська в м. Бердичеві у напрямку вул. Білопільська, який в подальшому внаслідок наїзду впав на автомобіль марки «Chevrolet Cruze», р/н НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_10 , що стояв на протилежній стороні вищевказаного перехрестя, надаючи перевагу в русі велосипедисту ОСОБА_9 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_9 отримав тілесне ушкодження у вигляді перелому правої променевої кістки в нижній третині, механізмом утворення якого є пряма дія - падіння з упором на кисть, яке відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, як таке, що не є небезпечним для життя, але призвело до тривалого розладу здоров`я.

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та п. 16.11 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Дії ОСОБА_7 органом досудового слідства кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, та 25.07.23 ОСОБА_7 повідомлено про підозру за вказаною вище статтею.

Прокурор в апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження встановлених судом та кваліфікації дій обвинуваченого, просить ухвалу суду змінити в частині вирішення питання відносно процесуальних витрат, як незаконну, рішенням апеляційного суду стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави судові витрати на залучення експерта в сумі 8604 грн. У решті ухвалу залишити без змін. При цьому, звертає увагу, що матеріали кримінального провадження містять дані про процесуальні витрати на залучення експертів в загальному розмірі 8604 грн. Зазначає, що судом встановлено, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1ст.286 КК України та ухвалою від 14.08.2023 звільнений від кримінальної відповідальності, у зв`язку з примиренням винного з потерпілим. Також, вказаною ухвалою вирішено питання щодо речових доказів, однак процесуальні витрати з обвинуваченого не стягнуто з врахуванням того, що відповідно до ст.124 КІІК України процесуальні витрати покладаються на обвинуваченого лише щодо яких ухвалено обвинувальний вирок. Звертає увагу, що питання поняття та розподілу процесуальних витрат в кримінальному провадженні, регулюються положеннями ст.ст.122, 124-126 KПК України. Зазначає, що приписами КПК України не обмежено процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат виключно обвинувальним вироком. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі № 598/1781/17 від 17.06.2020).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, яка просила апеляційну скаргу задовольнити, позицію обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечив щодо задоволення апеляційних вимог, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції щодо звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.286 КК України, на підставі ст.46 КК України, в апеляційній скарзі прокурора не оспорюються, як і не оспорюються ніким з можливих учасників провадження, а тому не перевіряються апеляційним судом.

Разом з тим, наявні підстави для зміни судового рішення відповідно до вимог п.3 ч.1ст. 409 КПК України.

Так, згідно до ч.1 ст.126 КПК України, суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Відповідно до положень п.3 ч.1 ст.118 КПК України, до процесуальних витрат належать витрати, пов`язані із залученням експертів.

Кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання стягнення процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про розподіл процесуальних витрат та такі витрати підлягають стягненню з обвинуваченого.

Оскільки ст.126 КПК визначено, що розподіл процесуальних витрат може бути вирішено й ухвалою суду, то у випадку заявлення учасниками кримінального провадження клопотання про компенсацію процесуальних витрат суд, ухвалюючи остаточне рішення за результатами розгляду кримінального провадження (вирок або ухвалу), вирішує питання щодо розподілу процесуальних витрат, про що зазначено у правових позиціях, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 у справі 598/1781/17.

Так, згідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 у справі №598/1781/17, КПК не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат виключно обвинувальним вироком. Суд, ухвалюючи остаточне рішення за результатами розгляду кримінального провадження (вирок або ухвалу), вирішує питання щодо розподілу процесуальних витрат. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Вирішення питання про розподіл процесуальних витрат полягає у висновку суду про стягнення або відмову у стягненні певної грошової суми, яка є процесуальними витратами у розумінні КПК.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції при постановленні ухвали від 14.08.2023, в порушення вимог ст.126 КПК України, на думку апеляційного суду, помилково вирішив питання процесуальних витрат у цьому провадженні, пославшись в мотивувальній частині оскаржуваного рішення про те, що ОСОБА_7 не є обвинуваченим, жодна норма закону не передбачає можливості стягнення процесуальних витрат з особи, щодо якої кримінальне провадження закривається, а тому, в даному випадку, оскільки, в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про юридичних осіб - представників держави, з рахунків яких можна/потрібно б було б стягнути кошти, суд не може віднести такі витрати на рахунок держави, в разі ж надання таких даних питання стягнення процесуальних витрат підлягає вирішенню під час виконання ухвали суду.

Як вважає суд апеляційної інстанції, недотримання судом норм ст.126 КПК України, в даному випадку, є істотними порушеннями кримінального процесуального закону, які перешкодили суду прийняти законне, обґрунтоване рішення в частині відшкодування процесуальних витрат.

При цьому, як убачається з матеріалів кримінального провадження №274/4958/23, під час досудового розслідування у провадженні проведено: судову експертизу №СЕ-19/106-21/9611-ГГ від 18.07.2023 з вартістю за проведення - 1912 грн., судову експертизу №СЕ-19/106-23/8575-ГГ від 20.07.2013, вартість проведення якої складає 2390 грн., судову експертизу №СЕ-19/106-23/8574-ГГ від 21.07.2023 з вартістю за проведення - 1912 грн. та судову експертизу №СЕ-19/106-23/8691-ГГ від 21.07.2023 з вартістю за проведення - 2390 грн. (т.1 а.п.80-88, 91-104, 107-117, 147-153).

Загальна вартість процесуальних витрат на залучення експертів в даному провадженні складає 8604 грн.

Ці процесуальні втрати підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора є обґрунтованими, підлягають задоволенню, а ухвала суду першої інстанції на підставі п.3 ч.1 ст.409 КПК України підлягає зміні в частині вирішення питання процесуальних витрат за проведення судових експертиз.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 - задовольнити.

Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14.08.2023 відносно ОСОБА_7 , - змінити.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів під час досудового розслідування, в розмірі 8604 грн.

В решті ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді :