Справа №591/1174/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1370/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши, без участі сторін, належним чином повідомлених про розгляд справи, у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми, в порядку ч.4 ст. 422-1 КПК України, матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 22 серпня 2023 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Зарічного районного суду м. Суми перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15-ч.2 ст.190, ч.ч.2,3 ст.190, ч.3 ст.187 КК України та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2,3,4 ст.190 КК України.

У судовому засіданні суду першої інстанції прокурор подав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді утримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 . Клопотання мотивоване тим, що встановлені під час обрання такого заходу ризики на даний час не зменшились та не відпали. Строк дії запобіжного заходу закінчується. В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав.

22 серпня 2023 року ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми було продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до 20 жовтня 2023 року включно. Визначено ОСОБА_6 заставу в розмірі 1051000 грн.

Не погодившись з ухвалою судді, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , - адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу колегії суддів Зарічного районного суду м. Суми від 22 серпня 2023 року та ухвалити нову ухвалу якою відмовити у зхадоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу та повернути клопотання прокурору.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , - адвокат ОСОБА_7 вказувала, що висновки суду не грунтуються на вимогах закону, не відповідють матеріалам провадження, а оскаржувана ухвала прийнята з порушенням вимог КПК України.

Зазначала, що Зарічний районний суд м. Суми послався на те, що будь яких даних про зменщення чи відсутність встановлених під час обрання запобіжного заходу ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду, вплив на свідків та потерпілих, вчинення нових кримінальних правопорушень та застосування бульш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено, проте згідно вимог глави 18 КПК України на прокурора покладено обов`язок кожного разу доводити не лише ту обставину, що ризии існують, але й ту, що ризики не зменшились і, що застосування запобіжного заходу є і подалі дійсно обгрунтованим.

Наголошувала, що ризик впливу на свідків та потерпілих має бути підтверджений доказами, у тому числі показами вказаних осіб, які довоять незаконний вплив, що здійснюється безпосередньо або через довірених осіб, проте таких доказів прокурором не надано, а суд на це не звернув уваги.

Звертала увагу на те, що ризик вчинення іншого кримінального правопрушення, з огляду на негативну репутацію обвинуваченого, не підтверджений доказом наміру вчинити ОСОБА_6 іншого кримінального правопорушення.

Вказувала, що ризик переховування від суду також не доведений прокурором, оскільки спроба переховуватися від суду може виявлятися та підтверджуватися, наприклад, отриманням громадянства іншої країни або подання відповдіних заяв і документів для активізації цього процесу або ж терміновою купівлею квитків до іншої країни, ібо іншими діями ОСОБА_6 , проте жодного доказу щодо спроби переховуватися від слідства чи суду не надані прокурором, а суд не звернув на це уваги.

Зазначала, що ризики вказані у клопотання прокуроа не підтверджуються конкретними фактами, у зв`язку з чим клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необгрунтованим та застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту цілком би запобігло та виклбчило ризики вказані прокурором у клопотанні.

Наголошувала, що до клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу не було докладено будь-яких даних про вручення ОСОБА_6 копії клопотання, вказані дії свідчать про порушення вимог ч. 2, п. 3 ч. 3 ст. 184 КПК України, що унеможливлювало прийняти судом цього клопотання до провадження та його розгляду. Вважає, що зазначені вище порушення вимог КПК України перещкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення. І відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 його захисник адвокат ОСОБА_7 та прокурор повідомлені належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах провадження доказами. Прокурор також надіслав заяву, в які просив розгляд даного провадження провести без його участі.

Враховуючи зазначені обставини, а також те, що, в порядку ч.4 ст.422-1 КПК України, ніхто із учасників не заявив клопотання про розгляд провадження за їх участі, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін.

Тому, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої захисником апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

Задовольняючи клопотання прокурора, подане в рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3, ч. 4 ст. 190 КК України, про продовження останньому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом було встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились і існують з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, при цьому, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, також має свій раціональний зміст, оскільки, вона свідчить про ступінь небезпечності цієї особи та дозоляє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинений злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду та іншим чином перешкодити встановленню істини у даному кримінальному провадженні, що узгоджується з правовою позицією ЄСПЛ, згідно з якою «небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та ін.».

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3, ч. 4 ст. 190 КК України, одне з яких, відповідно до ст.12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів.

Наведене у сукупності із тяжкістю можливого покарання за інкриміновані злочини, вказує на обґрунтованість на даний час продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та на недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу.

Також, підставами вважати, що ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків та потерпілих є те, що останньому відомо адреси проживання потерпілих, які є особами похилого віку, свідків та перебуваючи на волі може вживати заходи впливу на вказаних осіб з метою зміни ними показів на його користь, що відноситься до ризиків передбачених п.3 ч. 1 ст.177 КПК України.

Окрім того, підставами вважати, що ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення, є те, що останній будучи раніше судимим за скоєння злочинів проти власності, на шлях виправлення не став, відповідних висновків не зробив та знову обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень з корисливих мотивів, а отже є ризик того, що він може вчинити й інші протиправні кримінальні правопорушення, що відноситься до ризиків, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо доводів апелянта стосовно того, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та такою, що істотно порушує кримінально процесуальне законодавство України та підлягає скасуванню, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки, апелянтом не вказано, у чому саме виражається порушення кримінально процесуального законодавства України.

Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого на відсутність доказів на підтвердження вказаних прокурором ризиків та недостатність застосування до ОСОБА_6 іншого більш м`якого запобіжного заходу не знайшло свого підтвердження під час апеляційного розгляду, будь-яких доказів надано не було.

Крім того, на спростування доводів захисника ОСОБА_7 щодо недоведеності ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, колегія суддів зауважує, що саме негативна репутація ОСОБА_6 та відсутність у нього бажання чи намагання стати на шлях виправлення, з врахуванням вчинення ним нових злочинів, і є підставою для встановлення існування вказаного ризику.

Також, за наявності того, що обвинувачений ОСОБА_6 обізнаний про місце проживання потерпілих та свідків, можливість того, що він буде здійснювати на них незаконний тиск, не виключено, при цьому, захисником ОСОБА_7 не надано доказів на підтвердження того, що останній таких дій відносно вказаних осіб вчиняти не буде.

При цьому, колегія суддів звертає увагу і на те, що своїм рішенням суд визначив обвинуваченому ОСОБА_6 заставу, у разі сплати якої останній буде звільнений з під-варти негайно та перебуватиме на волі.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Таким чином, з врахуванням практики ЄСПЛ, а також тих обставин, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, серед яких, особливо тяжкому злочині, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, тобто становить небезпеку для суспільства, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому, і з цих підстав, продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою останньому є виправданим.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 22 серпня 2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 20 жовтня 2023 року, із визначенням розміру застави у п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних громадян, що становить 1051000 грн., із залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4