Номер провадження: 11-кп/813/2420/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 з урахуванням змін внесеними захисником ОСОБА_6 на ухвалу Приморського райсуду м. Одеси від 19.10.2023, якою під час судового розгляду к/п №0000215 від 20.06.2022 відносно:

ОСОБА_7 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянки України, не одруженої, із середньою освітою, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

- обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 17.12.2023, із можливістю внесення застави,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 19.10.2023 під час судового розгляду к/п №0000215 від 20.06.2022 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України було задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно ОСОБА_7 строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 17.12.2023, із залишенням без змін раніше визначений розмір застави 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 198 480 грн. та покладено у разі внесення застави на останню певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Мотивуючи своє рішення, суд послався на те, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані під час обрання запобіжного заходу не зменшились та продовжують існувати, зокрема обвинувачена може вдатись до спроб переховування від суду; незаконно впливати на свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Окрім того, суд 1-ої інстанції вважав за необхідне залишити без змін раніше визначений розмір застави.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачена ОСОБА_7 зазначили, що вважає ухвалу суду незаконною, з огляду на наступне:

- судом 1-ої інстанції не враховано того, що пред`явлене їй обвинувачення необґрунтоване та ґрунтується лише на припущеннях сторони обвинувачення;

- поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що прокурором в порушення вимог ст. 199 КПК України клопотання про продовження відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу заявлено безпосередньою в судовому засіданні;

- в порушення вимог п. 3 ч. 3 ст. 184 КПК України прокурором не було надано обвинуваченій ОСОБА_7 копії клопотання про продовження строку тримання під вартою та доданих до нього матеріалів;

- судом 1-ої інстанції не взято до уваги, що прокурором не доведено та не надано жодного доказу на підтвердження існування в зазначеному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України;

- судом 1-ої інстанції визначено завідомо непомірний для обвинуваченої розмір застави;

- також не було враховано те, що ОСОБА_7 є раніше не судимою, її стан здоров`я значно погіршився, остання має постійне місце проживання у м. Одесі.

Посилаючись на викладене, обвинувачена ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження відносно неї строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В судове засідання апеляційного суду прокурор ОСОБА_8 не з`явився, незважаючи на належне сповіщення про дату, час та місце судового засідання, жодних клопотань до суду не надавав, у зв`язку із чим, колегія суддів керуючись положеннями ст. 422-1 КПК України, а також з`ясувавши думку учасників провадження, вважає за можливе апеляційний розгляду здійснити за відсутності прокурора.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розглядів Приморському райсуді м. Одеси знаходиться к/п №0000215 від 20.06.2022 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Так, з матеріалів провадження, зокрема журналу судового засідання Приморського райсуду м. Одеси від 19.10.2023 (а.с. 44), вбачається, що клопотання про продовження відносно ОСОБА_7 строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було заявлено безпосередньо у судовому засіданні, у зв`язку із чим, апеляційний суд вважає слушними твердження сторони захисту з цього приводу.

Водночас, колегія суддів зауважує на тому, що такі порушення не були істотними, не впливають на суть прийнятого рішення судом 1-ої інстанції та встановлені обставини щодо доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_7 .

Більш того, під час розгляду клопотання прокурора щодо продовження відносно обвинуваченої ОСОБА_7 строку тримання під вартою, остання не заявляла клопотань щодо надання їй часу на ознайомлення із зазначеним клопотанням прокурора.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження - це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

З апеляційної скарги, матеріалів кримінального провадження, вбачається, що триває судовий розгляд к/п за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та остаточне рішення по кримінальному провадженню ще не прийнято.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Так, зважаючи на обставини інкримінованого ОСОБА_7 злочину, який пов`язаний із незаконним обігом наркотичних речовин, його характеру та тяжкості, а також можливої міри покарання, яка може бути їй призначена у разі визнання винуватою (позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна), колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним та обгрунтованим, оскільки, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування обвинуваченої від суду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Підтвердженням існування вищезазначеного ризику також слугує той факт, що у обвинуваченої ОСОБА_7 відсутні міцні соціальні зв`язки, зокрема вона не одружена, офіційно не працевлаштована.

Водночас, апеляційний суд вважає, що в зазначеному кримінальному провадженні також існує ризик незаконного впливу обвинуваченою ОСОБА_7 на свідків, з огляду на те, що обвинувачена заперечує свою причетність до вчинення інкримінованого їй злочину та свідки підлягають безпосередньому допиту судом 1-ої інстанції.

Окрім того, враховуючи те, що ОСОБА_7 офіційно не працевлаштована, тобто не має офіційного джерела доходу, а також те, що на розгляді в Малиновському райсуді м. Одеси перебуває обвинувальний акт за обвинуваченням останньої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, колегія суддів вважає, що в зазначеному кримінальному провадженні існує доведений стороною обвинувачення ризик можливого вчинення обвинуваченою ОСОБА_7 іншого кримінального правопорушення.

Разом із цим, враховуючи той факт, що інкримінований ОСОБА_7 злочин був вчинений за попередньою змовою з іншими особами, які на теперішній час не встановлені, є підстави вважати, що обвинувачена може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Ба більше, апеляційний суд враховує суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», оскільки злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_7 пов`язаний із незаконним обігом наркотиків, які в свою чергу мають негативний вплив на осіб, які вживають зазначені наркотичні засоби, що в подальшому тягне за собою систематичність такого вживання та подальші непоправні наслідки, які можуть статись із особами, які вживають такі засоби.

Колегія суддів критично оцінює посилання обвинуваченої ОСОБА_7 щодо погіршення її стану здоров`я, оскільки ані обвинуваченою, ані стороною захисту не надано жодних документів на підтвердження зазначеного, а також жодних відомостей про те, що обвинувачена зверталась до керівництва слідчого ізолятора зі скаргами на здоров`я матеріали справи не містять та стороною захисту не надавалось.

При цьому, апеляційний суд враховує твердження обвинуваченої ОСОБА_7 про те, що вона є раніше не судимою та має місце проживання у м. Одесі, проте зауважує на тому, що зазначені обставини не свідчать про зменшення або відсутність встановлених вище апеляційним судом ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Що стосується тверджень обвинуваченої ОСОБА_7 про непомірність визначеної їй судом 1-ої інстанції розміру застави, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у таких межах, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При визначенні розміру застави, суд 1-ої інстанції врахував обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан обвинуваченої, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність застосування застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки саме такий розмір застави є достатнім для забезпечення виконання обвинуваченою її процесуальних обов`язків.

Отже, доводи обвинуваченої та її захисника про наявність підстав для відмови у задоволенні клопотання прокурора щодо продовження відносно обвинуваченої ОСОБА_7 строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_7 зі змінами підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_7 - залишенню без змін, як законна а обґрунтована.

Разом із цим, колегія суддів вважає за необхідне звернути особливу увагу районного суду на положення ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 та приписи ст.ст. 28 та 318 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Водночас ч. 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду 1-ої інстанції досить тривалий час, протягом якого обвинувачена утримується під вартою, проте судовий розгляд на теперішній час не завершений та остаточне рішення не прийнято.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 та ч. 1 ст. 318 КПК України тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути увагу районного суду на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 24, 28, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 , з урахуванням змін внесеними захисником ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського райсуду м. Одеси від 19.10.023, якою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України під час судового розгляду кримінального провадження по суті продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 17.12.2023, із можливістю внесення застави - залишити без змін.

Звернути увагу суду 1-ої інстанції про необхідність дотримання розумних строків, передбачених ст. 28 КПК України при розгляді к/п №0000215 від 20.06.2022 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4