Справа № 1-кп/593/32/2024
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" січня 2024 р. Бережанський районний суд Тернопільської області

в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Бережани клопотання прокурора в рамках кримінального провадження, внесеного 9 серпня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000551 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мечищів Бережанського району Тернопільської області, громадянина України, українця, із середньою спеціальною освітою, не працюючого, не депутата, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Бережанського районного суду Тернопільської області знаходиться кримінальне провадження, внесене 9 серпня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000551 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

Під час розгляду справи по суті прокурор відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою, термін дії якого спливає 22 січня 2024 року, оскільки розгляд справи по вказаному провадженні ще не проведено, а змінювати обраний обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою вважає недоцільним, бо інші менш суворі запобіжні заходи не зможуть усунути ризики, які були передумовою для його обрання.

У своєму клопотанні прокурор зазначив, що досудовим розслідуванням встановлено, що приблизно в після обідню пору 09 серпня 2023року у приміщення однієї з кімнат житлового будинку АДРЕСА_2 , де на той час перебував ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець вказаного будинку, зайшов ОСОБА_4 , який розпочав словесний конфлікт побутового характеру із ОСОБА_6 .

В ході суперечки у ОСОБА_4 винник злочинний умисел, спрямований на умисне спричинення тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_6 .

Реалізовуючи свій протиправний намір, спрямований на умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, достовірно знаючи про те, що здоров`я та життя будь-якої людини рівною мірою охороняється законом і протиправне посягання на нього є кримінально карним, діючи протиправно, цілеспрямовано та рішуче, з прямим умислом, спрямованим на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_6 , наніс по обличчі та голові останнього численні удари руками і ногами, чим заподіяв йому тяжке тілесне ушкодження, що спричинило його смерть на місці події, у вигляді масивної крововтрати, зовнішньої та внутрішньотканинної кровотечі, масивної тупої травми м`яких тканин волосистої частини голови та обличчя.

А так як між спричиненням ОСОБА_4 тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_6 та настанням його смерті, існує прямий причинно-наслідковий зв`язок, тому враховуючи викладене, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме: у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_6 .

10 серпня 2023 року, о 00год.10 хв., ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та цього ж дня у кримінальному провадженні змінено правову кваліфікацію кримінального правопорушення з ч.І ст.115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України та ОСОБА_4 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

11 серпня 2023 року ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_7 застосовано до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який 24 листопада 2023 року ухвалою Бережанського районного суду був продовжений строком на шістдесят діб і триває на даний час.

Строк запобіжного заходу, обраного стосовно ОСОБА_4 у виді тримання під вартою, закінчується 22 січня 2024року, однак завершити розгляд кримінального провадження до вказаного часу неможливо з об`єктивних причин.

З урахуванням положень ст. 178 КПК України, а саме: вагомості наявних доказів про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, тяжкості покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, відсутність у нього постійного місця роботи, його репутацію, у ході проведення судового розгляду виникла необхідність у продовженні обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Підставою продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є те, що він обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, а також встановлено обставини, які виправдовують даний запобіжний захід та підтверджують наявність вищезазначених ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Метою продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 , згідно з вимогами пунктів 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватись від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України). Існування вказаного ризику підтверджується тим, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, зокрема, позбавлення волі на строк від семи до десяти років, може навмисно переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності. На підтвердження цього ризику є те, що в обвинуваченого відсутні міцні соціальні зв`язки в суспільстві, він немає постійного місця роботи та джерела доходу.

Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) застосовується судом як джерело права.

Обгрунтовуючи необхідність продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурор у поданому суду клопотанні зазначає, що слід врахувати правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні по справах «Москаленко проти України» від 20.05.2010, «W проти Швейцарії» від 26.01.1993, де Суд вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від суду.

Окрім того, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У п. 58 рішення ЄСПЛ у справі «Becciev v.Moldova» від 04.10.2005 року (Бекчієв проти Молдови) зазначено, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

2) незаконно впливати на потерпілого, свідків у кримінальному провадженні (п. З ч. 1 ст. 177 КПК України).

Потерпілий та свідки не були допитані в ході судового розгляду даного кримінального провадження, зазначений ризик продовжує існувати. Окрім того, потерпілий та свідки можуть бути допитані судом під час апеляційного провадження.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, що узгоджується із санкцією статті, за якою обгрунтовано обвинувачується ОСОБА_4 .

Вказані обставини, в цілому свідчать про наявність вищезазначених ризиків та неможливість застосування до ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних із триманням під вартою.

Інший менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого. До того ж не має беззаперечних доказів, які б свідчили, що інший захід забезпечення кримінального провадження, крім тримання під вартою, зможе належним чином усунути ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Згідно з положеннями стаггі 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Отже, у даному кримінальному провадженні наявні реальні ознаки суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принципу поваги до особистої свободи обвинуваченого ОСОБА_4 ..

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України з врахуванням того, що ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні злочину, вчиненого із застосуванням насильства, а тому є підстави не визначати розмір застави у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, у зв`язку із закінченням строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , виникла необхідність у його продовженні, оскільки ризики, визначені ст. 177 КПК України, які описані в ухвалах суду про його застосування та продовження, на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

З врахуванням вищенаведеного, з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 , зважаючи на те, що термін тримання під вартою ОСОБА_4 закінчується 22 січня 2024 року, а ризики, передбачені ч.І ст.177 КПК України, які були підставою обрання вказаного запобіжного заходу, продовжують існувати та забезпечити дотримання обвинуваченим ОСОБА_4 виконання покладених на нього процесуальних обов"язків будь-яким іншим способом ніж тримання під вартою з метою запобіганню виникнення вищевказаних ризиків неможливо, тому посилаючись на норми КПК України, прокурор у своєму клопотанні просив продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 (шістдесят) днів.

В судовому засіданні прокурор підтримав заявлене ним клопотання, просив його задоволити, дав суду пояснення аналогічні поданому ним клопотанню.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 із клопотанням прокурора не погодився, вважає, що ризики, які були підставою обрання вказаного запобіжного заходу, зменшились, а тому просив суд змінити обраний обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю.

Обвинувачений ОСОБА_4 погодився із думкою свого захисника та просив змінити обраний йому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Суд, вивчивши заявлені клопотання, прийшов до висновку, що запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, слід продовжити, а клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 про зміну обраного щодо підзахисного запобіжного заходу на більш м"який, яким являється цілодобовий домашній арешт, залишити без задоволення, виходячи із наступного.

Згідно вимог ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов»язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Із оглянутих матеріалів справи встановлено, що 10 серпня 2023 року, о 00год.10хв., обвинуваченого ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 КПК України та цього ж дня у кримінальному провадженні змінено правову кваліфікацію кримінального правопорушення з ч.І ст.115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України та ОСОБА_4 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, тому підчас досудового розслідування 11 серпня 2023 року ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду ОСОБА_8 обвинуваченому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

4 жовтня 2023 року слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду ОСОБА_9 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 було продовжено до 1 грудня 2023 року включно. 24 листопада 2023 року ухвалою Бережанського районного суду обраний обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою було продовжено ще на 60 діб, тобто до 22 січня 2024 року.

Строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою відповідно до ч.1 ст. 197 КПК України не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання

доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

А оскільки строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 закінчується 22 січня 2024 року, однак розгляд справи ще не проведено та наведені прокурором у клопотанні ризики є дійсними та триваючими, вони виключають на даний час зміну виду запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м"який і стан здоров"я обвинуваченого не перешкоджає перебуванню його у місцях попереднього ув"язнення та будь-яких даних про зменшення чи відсутності ризиків для застосування більш м"якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, судом не здобуто, тому суд вважає, що клопотання прокурора є підставним і таким, що підлягає до задоволення.

Суд також вважає, що продовження обвинуваченому обраного раніше запобіжного заходу у виді тримання під вартою не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки, незважаючи на презумпцію невинуватості, тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя.

Крім цього, суд вважає, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку оскільки ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, яке у відповідності із ст. 12 КК України є тяжким злочином, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі від семи до десяти років, він не має неповнолітніх дітей та інших осіб, щодо яких зобов"язаний був би здійснювати опіку чи піклування, а також не має постійного місця роботи, що свідчить про слабку міцність його соціальних зв`язків в місці його проживання та підтверджує той факт, що обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину та розмір покарання, яке йому загрожує, може переховуватися від суду та може незаконно впливати на свідків і таким чином перешкоджати розгляду кримінального провадження, тому враховуючи зазначене, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження обраного обвинуваченому такого виду запобіжного заходу є виправданим.

Суд, вирішуючи клопотання прокурора про продовження обраного раніше до обвинуваченого запобіжного заходу, також розглядав питання про можливість застосування до обвинуваченого альтернативних запобіжних заходів, як про це просив в судовому засіданні захисник обвинуваченого та, враховуючи наявні ризики та тяжкість вчиненого злочину, прийшов до висновку, що інші запобіжні заходи не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а тому вважає, що клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на більш м`який, яким являється цілодобовий домашній арешт, є безпідставне.

Суд, враховуючи обставини кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_4 , а також наявність визначених національним законодавством підстав для його утримання під вартою, не вбачає протиріччя з європейською практикою розгляду подібної категорії справ, оскільки тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, яка викликає негативну реакцію суспільства і соціальні наслідки, виправдовує ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу ( рішення у справі "Летельє проти Франції" ).

А поскільки ризики, які були передумовою обрання до обвинуваченого вказаного запобіжного заходу, не зменшились, тому суд, враховуючи відсутність в обвинуваченого міцних соціальних зв"язків, прийшов до висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою ще на 60 днів, тобто до 12 березня 2024 року включно.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 197, 199, 201, 331, ч.2 ст. 369, ст.ст. 371, 372, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора задоволити.

Продовжити дію запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мечищів Бережанського району Тернопільської області, у виді тримання під вартою на 60 (шістдесят) діб - до 12 березня 2024 року.

Ухвала підлягає виконанню з моменту її проголошення та діє до 12 березня 2024 року включно.

Клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт - залишити без задоволення.

Копії ухвали вручити прокурору, обвинуваченому та його захиснику і направити для виконання начальнику ДУ «Чортківська установа виконання покарань» (№ 26) за місцем утримання обвинуваченого ОСОБА_4 .

Ухвала про продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду через Бережанський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її проголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Відповідно до ч.2 ст. 376 КПК України повний текст ухвали складено та проголошено о 9год. 05хв. 15 січня 2024 року.

Головуюча суддя: