Справа № 462/4452/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1279/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши в м. Львові у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 , на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 18 грудня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000153 від 19 квітня 2020 року ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , обвинуваченим у кримінальному провадженні № 0000165 від 05 березня 2018 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

за участю захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

перекладача ОСОБА_13

ВСТАНОВИЛА:

ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 18 грудня 2023 року задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та ОСОБА_12 . Продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 терміном на 60 (шістдесят) днів, тобто до 15.02.2024 року включно.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції, зокрема, вказав, що продовжують існувати ризики, які передбачені ст.177 КПК України, зокрема можливість обвинувачених переховуватися від органів досудового слідства та суду, вчинити інші кримінальні правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення, у яких підозрюються, а будь-які фактичні дані, які б свідчили про зміну обставин, що стали підставою для обрання обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також свідчили про зміну обстановки, що, у своїй сукупності, давало б суду підстави вважати, що обрання обвинуваченим більш м`якого запобіжного заходу зможе забезпечити їх належну процесуальну поведінку відсутні.

На вказану ухвалу захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 , захисник обвинуваченого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_11 подали апеляційні скарги.

Адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить оскаржувану ухвалу скасувати на постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту; визначити розмір застави не більше мінімального розміру, передбаченого законодавством.

Адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу, звільнити ОСОБА_8 з під варти у залі суду, обрати ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою; розгляд апеляційної скарги проводити за участі обвинуваченого ОСОБА_8 .

Адвокат ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 у поданій апеляційній скарзі просить оскаржувану ухвалу скасувати на постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту; визначити розмір застави не більше мінімального розміру, передбаченого законодавством.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 вказує, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню у зв`язку із необґрунтованістю мети та підстав застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зазначає, що у заявленому клопотанні прокурора вказано ризик, який не передбачений ч.1 ст.177 КПК України «кримінальне правопорушення, вчинене із застосуванням насильства»; не встановлено підстав вважати, що ОСОБА_6 , знаходячись на волі буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду, зможе вчинити інші правопорушення; не доведена можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів; не враховано наявність дружини, неповнолітніх дітей та суттєвих захворювань, що перешкоджають застосуванню запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Звертає увагу на рішення Європейського суду з прав людини від 19 жовтня 2023 року у справі «Сиротенко та інші проти України».

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 вказує, що оскаржувана ухвала постановлена без дотримання норм КПК України, які регламентують продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою у ході судового розгляду, відтак підлягає скасуванню. Зазначає, що аспекту доцільності продовження тримання під вартою ОСОБА_8 не було встановлено судом у ході розгляду клопотання сторони обвинувачення, та не наводиться в оскаржуваній ухвалі. Зокрема, на думку сторони захисту, суд першої інстанції не зазначив у чому полягає крайня необхідність застосування до ОСОБА_8 найбільш суворого запобіжного заходу які саме ризики знайшли своє підтвердження та якими матеріалами справи наданими стороною обвинувачення такі ризики підтверджуються відповідно до п.5 ч.1 ст.184 КПК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, адвокат ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 вказує, що кваліфікація дій ОСОБА_10 за ч.3 ст.187 КК України є невірною, обвинувачений утримується під вартою майже 6 років. А остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 19 жовтня 2023 року у справі «Сиротенко та інші проти України», яким констатовано надмірну тривалість кримінального провадження у якому обвинувачується ОСОБА_10 та відсутність у національному законодавстві ефективного засобу юридичного захисту у зв`язку з цим. Стверджує, що прокурором не доведено, а судом не встановлено підстав вважати, що ОСОБА_10 , знаходячись на волі буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення. Кірм того, на думку сторони захисту, не доведена можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів та не враховано наявність міцних соціальних зв`язків ОСОБА_10 , наявність матері похилого віку, неповнолітніх дітей, суттєвих захворювань, що перешкоджають застосуванню запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Прокурор ОСОБА_14 , 18 січня 2024 року подала заяву про розгляд апеляційних скарг без її участі. Оскаржувану ухвалу вважає законною та обґрунтованою, просить залишити таку без змін, а подані апеляційні скарги без задоволення. Крім того повідомляє, о у справі 29 грудня 2023 року винесено обвинувальний вирок, яким ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та ОСОБА_12 засуджено до 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Заслухавши доповідача, виступ захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 про задоволення поданих апеляційних скарг, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із положеннями до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Із змісту ст.178 КПК України вбачається, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається з матеріалів провадження суд при прийнятті рішення про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 врахував положення вищенаведених норм процесуального закону та дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з врахуванням тяжкості злочину, інкримінованому ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та даних про особи обвинувачених, які не гарантують запобігання ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому обґрунтовано обрав запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками місцевого суду про те, що будь-які фактичні дані, які б свідчили про зміну обставин, що стали підставою для обрання обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також свідчили про зміну обстановки, що, у своїй сукупності, давало б суду підстави вважати, що обрання обвинуваченим більш м`якого запобіжного заходу зможе забезпечити їх належну процесуальну поведінку - відсутні.

Доводи апеляційних скарг про те, що сторона обвинувачення не довела існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо продовження строків тримання під вартою розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні строків тримання під вартою ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 суд першої інстанції враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винними у вчиненні інкримінованого злочину, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинувачених під вартою.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що 29 грудня 2023 року винесено обвинувальний вирок у цій справі, яким ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 засуджено до 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією майна. Станом на тепер відсутні відомості про оскарження вироку обвинуваченими чи стороною захисту.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апелянтів правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, є необґрунтованими і безпідставними.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Ухвала суду першої інстанції про продовження ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованою та вмотивованою, а підстави для її скасування - відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 - залишити без задоволення.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 18 грудня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000153 від 19 квітня 2020 року ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , обвинуваченим у кримінальному провадженні № 0000165 від 05 березня 2018 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4