У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/11419/23

№ 1-кс/183/3034/23

03 листопада 2023 року м. Новомосковськ

Слідчий суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 про заміну запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, відомості по якому внесені до ЄРДР 12.09.2023 року за № 000249 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України,

за участі:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 , -

ВСТАНОВИЛА:

До слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшло клопотання про зміну запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

В обґрунтування вказаного клопотання адвокат ОСОБА_3 зазначила, що 10.10.2023 року за результатами розгляду клопотання слідчого СВ Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області у кримінальному провадженні за № 000249 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 189 КК України слідчим суддею було прийнято рішення про задоволення даного клопотання.

Застосовано відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 05.12.2023 року.

Вважаю, що на даний час, немає необхідності у застосуванні до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які передбачені Кримінальним процесуальним законом України підстави для його подальшого тримання під вартою. Всупереч зазначеним вимогам закону, прокурором у даному кримінальному провадженні взагалі не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, відносно підозрюваного ОСОБА_4 , і жодні об`єктивні дані, які б підтверджували ці ризики, матеріали кримінального провадження не містять.

Вважає, що є всі підстави для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, що аргументую нижченаведеним:

ОСОБА_4 є зареєстрованим та проживає разом з батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , що безперечно підтверджує його міцні соціальні зв`язки, також у ОСОБА_4 хворі батьки. Намірів переховування від органів досудового розслідування та суду у ОСОБА_4 немає, і доказів про існування зазначеного ризику відсутні. Щодо впливу на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, у разі зміни запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, даний ризик також буде виключений, в зв`язку з тим, що ОСОБА_4 буде позбавлений можливості покидати місце мешкання, та відповідно за рішенням суду обмежений та застережений, щодо спроби впливати на інших учасників кримінального провадження. Що стосується наявності в провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області іншого кримінального провадження, то слід зазначити, що в період з 2019 року (направлення обвинувального акту до суду) до теперішнього часу відсутні відомості про порушення ОСОБА_4 процесуальної поведінки під час розгляду даної кримінальної справи. Крім того, за місцем проживання ОСОБА_4 характеризується з позитивної сторони, має хронічні захворювання.

Таким чином, вважає, що подальше тримання ОСОБА_4 під вартою не переслідує легітимну мету запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, з огляду на відсутність обставин, що підтверджують жоден із ризиків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Відповідно до ч. 5 ст. 201 КПК України, слідчий суддя, суд має право залишити без розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, подане раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу, якщо у ньому не зазначені нові обставини, які не розглядалися слідчим суддею, судом. З цього приводу вважаю за доцільне звернути увагу слідчого судді, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стороною захисту та стороною обвинувачення не надавалися документі які підтверджують аргументи викладені в клопотання про зміну запобіжного заходу і у своєму рішенні про застосування запобіжного заходу слідчим суддею дані обставини не враховані.

У силу ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний, крім передбачених ст.177 КПК України ризиків, оцінити у сукупності інші обставини, у тому числі вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання підозрюваного винуватим у інкримінованому правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків та низку інших факторів, які мають суттєве значення для застосування певного запобіжного заходу.

Вищевикладене, а також тлумачення норм ст.ст. 177, 194 КПК у їх системному зв`язку з положеннями Глави 4 КПК приводить слідчого суддю до висновку, що під час вирішення питання щодо зміни запобіжного заходу оцінка зібраних доказів має спрямовуватися не на досягнення твердого переконання у винуватості особи у вчиненні інкримінованого правопорушення, а має на меті встановити, чи є підозра обґрунтованою, наявність достатніх підстав вважати існування ризиків, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.

У ч. 1 ст. 183 Кодексу визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини, а саме справу «Харченко проти України», за якою встановлено порушення вимог п. 3 ст. 5 Конвенції щодо надмірного тривалого тримання особи під вартою, а також те, що національні суди не розглядали жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів.

По справі «Мамедова проти Росії», ЄСПЛ зазначив, що посилання на тяжкість обвинувачення як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що особа буде переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

При цьому ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення ЄСПЛ у справі «Смирнова проти Росії» ). У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства ( суду ) можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів ( рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).

Враховуючи вище наведене зміна запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та зможе запобігти зазначеним ризикам.

Зазначене відповідає і практиці Європейського Суду з прав людини. Зокрема, у рішенні від 10.03.2009 року у справі «Биков проти Росії», заява № 4378/02, п. 64, Суд зазначив, що тягар доказування при вирішенні питань щодо продовжуваного позбавлення особи волі не повинен перекладатися на затриману особу, щоб вона доводила б наявність причин, які б виправдовували її звільнення з-під варти (див. постанову Європейського Суду з прав людини від 26.07.2001 року у справі «Ілійков проти Болгарії», заява № 33977/96, § 85).

Відповідно до статті 5 § 3 Конвенції кожному, кого заарештовано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, …має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися в органи досудового розслідування та на судове засідання.

Відповідно до встановленої практики Європейського Суду з прав людини, для того, щоб позбавлення свободи можна було вважати не свавільним у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції, застосування такого заходу має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 р. у справі «Нештак проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74, від 14 жовтня 2010 р. у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 2728 «Нечипорук і Йонкало проти України» (nechiporuk and yonkalo v. Ukraine) від 21 квітня 2011 року, п. 196). Поміщення під варту відповідно до статті 5 § 1 Конвенції повинно відповідати принципу пропорційності (див. справу Ladent v. Poland, заява № 11036/03, п. 55, ЕСПЧ 2008 ... (витяги)).

По справі «Хайрединов проти України» (38717/04, рішення від 1410.2010 року) Європейський суд по правам людини визнав порушення § 1 ст. 5 Конвенції у зв`язку з обставинами, коли національні органи не надали достатніх підстав для взяття під варту заявника, а суди не розглядали можливість застосування альтернативного запобіжного заходу.

В абз. абз. 2,5 п. 17 Інформаційного листа № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ звернув увагу судів першої та апеляційної інстанції на те, що суду необхідно враховувати вимоги дотримання розумного строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, продовження строку тримання під вартою. Загальне положення щодо розумних строків у таких випадках викладено у правовій позиції ЄСПЛ в рішенні у справі «Харченко проти України», згідно з якою «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості» (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

Під час судового розгляду захисник ОСОБА_3 підтримала своє клопотання, повідомивши, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою їй, як захиснику, не були відомі певні обставини, які б могли суттєво вплинути на результати розгляду зазначеного клопотання. На даний час вона надає слідчому судді докази, які впливають на можливість застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою. А, відповідно, в неї виникли підстави для розгляду даного клопотання.

Підозрюваний ОСОБА_4 підтримав клопотання свого захисника та просив його задовольнити.

Прокурор під час розгляду клопотання заперечував проти задоволення клопотання, обґрунтувавши це наступним «письмове заперечення».

Нагляд за додержанням законів під час розслідування у формі процесуального керівництва у кримінальному провадженні забезпечується Новомосковською окружною прокуратурою.

Під час проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, 08.10.2023 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Потерпілим у вказаному кримінальному провадженні визнано ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є батьком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що проходив військову службу в лавах ЗСУ та 01.07.2023 року загинув під час проведення бойових дій в районі м. Бахмут Донецької області в результаті ворожого обстрілу.

У вказаному кримінальному провадженні 10.10.2023 року слідчим суддею Новомосковського міськрайнного суду Дніпропетровської області відносно підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 05 грудня 2023 року включно.

У своєму клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 слідчий зазначав, що наявні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Далі дослівно з клопотання слідчого:

«Про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_4 перебуваючи в автомобілі HondaAccord, державний номерний знак НОМЕР_1 з ОСОБА_9 безпосередньо після вчинення злочину, за який його в подальшому затримано в порядку ст. 208 КПК України, намагався втекти від переслідування, яке проводилось працівниками поліції, що свідчить про потенційну схильність останнього до переховування від органів досудового розслідування та суду.

На теперішній час ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії особливо тяжких злочинів та за яке передбачена реальна міра покарання у вигляді позбавлення волі строком від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна, а тому усвідомлюючи вид та міру покарання, яке може бути призначено ОСОБА_4 , у разі подальшого визнання його винуватим, цілком ймовірно може спонукати останнього переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що в ході досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні потерпілий ОСОБА_7 вказував на систематичні погрози застосування насильства над ним з боку ОСОБА_4 . Враховуючи те, що потерпілий ОСОБА_7 та інші свідки у кримінальному провадженні не допитані безпосередньо судом в ході судового розгляду, перебуваючи на свободі підозрюваний ОСОБА_4 матиме реальну можливість незаконно впливати на потерпілого та інших свідків, змушуючи їх змінити свої показання чи повністю від них відмовитись з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_4 неодноразово погрожував насильством над потерпілим ОСОБА_7 протягом тривалого часу, отже у разі перебування підозрюваного на свободі, останній може реально втілити свої погрози в життя, ти самим вчинивши інше кримінальне правопорушення. Крім того, в провадженні Новомосковського міськрайнного суду Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000997 від 02.06.2019 за ч. 2 ст. 185 КК України щодо обвинувачення ОСОБА_4 . Однак, ОСОБА_4 на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та наразі знову обґрунтовано підозрюється у вчиненні нового умисного корисливого злочину проти чужої власності, що свідчить про стійку кримінальну направленість останнього та схильність до вчинення нових злочинів.»

Разом з тим, в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд врахував існування лише одного з трьох обґрунтованих прокурором ризиків, а саме ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. При цьому суд одночасно не підтвердив і не спростував наявність ризиків, передбачених п.п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а просто нічого не зазначив про них в своїй ухвалі. Разом з цим, у вказаній ухвалі суд зазначив, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, яке віднесено до категорії особливо тяжких кримінальних правопорушень і вказана підозра підтверджується наявними у слідства доказами, доданими до клопотання слідчого.

У зв`язку з тим, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 суд задовольнив та застосував відповідний запобіжний захід, Новомосковською окружною прокуратурою відповідна ухвала слідчого судді не оскаржувалася не дивлячись навіть на те, що суд надав у своєму рішенні оцінку лише одному з трьох заявлених та обґрунтованих прокурором ризиків.

В свою чергу, починаючи з 10.10.2023 і до 24.10.2023, ані підозрюваний, ані його захисник не звернулися до суду апеляційної інстанції з відповідною скаргою на рішення суду першої інстанції щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом з тим, 24.10.2023 на адресу Новомосковської окружної прокуратури надійшло клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_4 про зміну останньому обраного запобіжного заходу в порядку ст. 201 КПК України.

У своєму клопотанні захисник посилається на те, що на сьогоднішній день, з урахуванням вимог ст. 201 КПК України, наявні нові обставини, які не розглядалися та не враховувалися слідчим суддею при обранні запобіжного заходу, та які можуть слугувати підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

Наразі, в судовому засіданні захисником підозрюваного акцентовано увагу на нових обставинах, які на думку захисника можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу підозрюваному, а саме:

1. ОСОБА_4 має місце реєстрації та місце фактичного проживання, що підтверджується відповідними довідками. Насправді вказана обставина є не новою, а такою, яку суд розглядав та враховував при обранні запобіжного заходу підозрюваному. Про те, що ОСОБА_4 зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 суду було відомо ще на момент вирішення питання про обрання відповідного запобіжного заходу підозрюваному, оскільки про це зазначено в анкетних даних підозрюваного у відповідній ухвалі суду. Ці обставини підозрюваний самостійно повідомив суду в процесі встановлення його анкетних даних. Більш того, ці ж самі обставини зазначено слідчим в анкетних даних підозрюваного у самому повідомленні про підозру, що разом з клопотанням про обрання запобіжного заходу направлялося до суду. Зазначення кола осіб, з якими мешкає підозрюваний за вказаною адресою, саме по собі не може вважатися новою обставиною.

2. Позитивна характеристика за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_4 . Дійсно, під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу, суд не розглядав та не враховував вказані характеристики. Але в ухвалі про застосування запобіжного заходу суд, серед іншого, зазначив дослівно наступне: «Слідчий суддя при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім наявності ризику, зазначеного вище, на підставі наданих слідчим матеріалів, оцінила в сукупності інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме те, що ОСОБА_4 не судимий; підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, віднесеного законом до категорії тяжких (тут суд допустив описку, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення), що вказує на негативну репутацію останнього…» Таким чином, позитивні характеристики з місця реєстрації та проживання ОСОБА_4 не можуть нівелювати висновок суду щодо негативної репутації останнього.

3. Хворі батьки підозрюваного ОСОБА_4 . Також можна погодитись з тим, що така обставина не розглядалася та не враховувалася слідчим суддею при обранні запобіжного заходу підозрюваному. Але серед додатків до клопотання, що його обґрунтовують, наявна копія довідки сімейного лікаря Черкаської АЗПСМ № 205, яка відображає медичні діагнози матері підозрюваного ОСОБА_4 ОСОБА_10 , 1967 року народження. Відповідно до вказаної довідки, ОСОБА_10 хворіє на персистуючий алергічний риніт та бронхіальну астму середнього ступеню важкості. Якщо з діагнозом бронхіальної астми все більш-менш зрозуміло, то відповідно до інформації, що міститься в відкритих джерелах мережі Інтернет, персистуючий риніт це запальне захворювання верхніх дихальних шляхів, яке характеризується симптомами постійних, часто рідких виділень та /або закладеності носа, чхання, що триває протягом більше години 2 або більше днів, тобто є короткотривалим тимчасовим захворюванням. Матеріали, що підтверджують наявність хвороб у батька підозрюваного ОСОБА_4 ОСОБА_6 до клопотання захисника не додані. Зважаючи на ту обставину, що до затримання ОСОБА_4 проживав за однією адресою зі своїми батьками, наразі необхідне піклування та догляд за станом здоров`ям матері підозрюваного ОСОБА_4 може здійснювати його батько ОСОБА_6 .

4. Підозрюваний ОСОБА_4 має хронічні захворювання. Так само, як захисником не підтверджено факту наявності захворювань у батька підозрюваного ОСОБА_4 , додатки до клопотання не містять документальних підтверджень наявності у останнього будь-яких захворювань, тим більше хронічних.

Крім того, не дивлячись на те, що в своєму рішенні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя підтвердив наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, захисник у своєму клопотанні зазначає дослівно наступне: «На мою думку, всупереч зазначеним вимогам закону, прокурором у даному кримінальному провадженні взагалі не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, відносно підозрюваного ОСОБА_4 , і жодні об`єктивні дані, які б підтверджували ці ризики, матеріали кримінального провадження не містять.» Переконаний, що таке формулювання своєї думки захисником могло б бути прийнятним саме під час розгляду слідчим суддею клопотання про обрання запобіжного заходу та безпосередньо після того, як прокурор оголосив його стислий зміст з обґрунтуванням ризиків. Але в даному випадку, не дивлячись на те, що в законний спосіб захисник не реалізовувала своє право на оскарження ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу підозрюваному, остання ставить під сумнів висновок слідчого судді в рішенні, що набрало законної сили. Вважаю, що така позиція захисника, як мінімум не узгоджується з Правилами адвокатської етики.

З огляду на вищевикладене та те, що стороною обвинувачення в ході судового провадження доведено реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи підозрюваного, підстави для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який відсутні.

Крім того, не можна не відзначити ту обставину, що наразі на території України ведуться активні бойові дії, пов`язані з військовою агресією російської федерації, у зв`язку з чим, велика частина території України, на даний час, є непідконтрольною для нашої держави через окупацію. Таким чином, підозрюваний ОСОБА_4 , що може, як визначив слідчий суддя, переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від покарання, також може скористатись ситуацією з тимчасово непідконтрольними територіями України та переховуватись на них.

Тому прошу суд відмовити в задоволенні клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_4 про зміну останньому обраного запобіжного заходу, оскільки обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не суперечить п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України та правовій позиції ЄСПЛ, так як саме такий запобіжний захід дає можливість уникнути настання ризику зазначеного вище та забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Розглянувши клопотання та додані до нього докази, вислухавши думку учасників процесу, слідчий суддя прийшла до таких висновків.

Підставою для заявлення адвокатом ОСОБА_3 клопотання про зміну запобіжного заходу є те, що на теперішній час були отримані докази недоцільності застосування до її підзахисного запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Так вона зазначає, що на час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою не враховувалось те, що ОСОБА_4 має міцні соціальні зв`язки, те, що його батьки мають хронічні захворювання.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що наявні підстави для розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу.

Обґрунтовуючи своє клопотання, захисник ОСОБА_3 , крім вже зазначеного, зазначає, що відносно ОСОБА_4 в суді знаходиться обвинувальний акт, який тривалий час по суті не розглянутий. При цьому надала слідчому судді відповідь на адвокатський запит від Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області за № 5/121/2023/ЗГ-Р-90/23 про те, що заходів щодо неналежного виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених обов`язків КПК України, не застосовувалося та в розшук не оголошували.

Не аналізуючи підстави того, з яких причин в ухвалі слідчого судді від 10.10.2023 року було визнано наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки вказана ухвала набрала чинності, слідчий суддя при розгляді клопотання про заміну запобіжного заходу, враховує інформацію, надану захисником ОСОБА_3 .

Крім того, в своєму запереченні на клопотання захисника ОСОБА_3 прокурор зазначив, що тільки тримання під вартою як запобіжного заходу для ОСОБА_4 дає можливість уникнути настання ризику, зазначеному в ухвалі слідчого судді від 10.10.2023 року. Однак прокурором взагалі не вказано причин, з яких він приходить до зазначеного висновку.

При цьому, слідчим суддею прокурору як процесуальному керівнику у даному кримінальному провадженні було задане питання про виконання ухвали слідчого судді від 10.10.2023 року про зобов`язання провести відносно підозрюваного судово-медичного обстеження. Прокурор в судовому засіданні такої інформації надати слідчому судді не зміг, посилаючись на те, що він не є старшим прокурором в групі та така інформація йому невідома. Таку ж відповідь було надано прокурором на питання про те, які слідчі (процесуальні) дії за час тримання ОСОБА_4 під вартою були проведені з останнім безпосередньо.

При цьому прокурором слідчому судді була надана копія довідки «Новомосковської ЦРЛІЛ» № 11536 без зазначення дати видачі, в якій зазначений тільки поверхневий огляд ОСОБА_4 та зроблений висновок про те, що в умовах ІВС знаходитися може, слідчі дії проводити може.

Слід зазначити, що підставою доля задоволення клопотання адвоката ОСОБА_3 про призначення ОСОБА_4 судово-медичної експертизи, було наявність у останнього тілесних ушкоджень під час обрання останньому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Зі слів підозрюваного, захисника ОСОБА_3 та слідчого ОСОБА_11 така експертиза була проведена, однак висновки на теперішній час експерт не надав.

Слідчий суддя вважає, що на теперішній час немає навіть медичного висновку експерта та висновків лікарів щодо стану здоров`я підозрюваного та можливості його перебування в умовах установи попереднього ув`язнення.

Слідчий суддя вважає, що під час судового розгляду прокурор не навів аргументів та не надав доказів того, що до підозрюваного ОСОБА_4 не можуть бути застосовані більш м`які запобіжні заходи, крім тримання під вартою.

Частиною 4 ст. 201 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд зобов`язаний розглянути клопотання підозрюваного, обвинуваченого протягом трьох днів з дня його одержання згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя вважає, що наявність обґрунтованої підозри у відношенні ОСОБА_4 була встановлена ухвалою слідчого судді від 10.10.2023 року. Цією ж ухвалою встановлено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Однак прокурором під час розгляду клопотання про заміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 не було доведено, що до останнього не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Частина 4 ст. 194 КПК України передбачає, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Таким чином слідчий суддя вважає, що, оскільки прокурором не було доведено неможливість застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, клопотання захисника ОСОБА_3 про заміну ОСОБА_12 запобіжного заходу на домашній арешт підлягає задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

В умовах повномасштабної війни в Україні, слід враховувати й той фактор, що запобіжний захід у виді тримання під вартою повинний застосовуватися лише в тих випадках, коли будуть відсутні всі сумніви, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможуть забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків. Особа, яка перебуває під вартою знаходиться на повному державному забезпеченні, в той час як домашній арешт виключає витрати держави на утримання, харчування, обслуговування такого запобіжного заходу.

Надані адвокатом ОСОБА_3 докази про можливість застосування домашнього арешту нівелюють припущення прокурора про те, що ОСОБА_4 може виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки тільки в умовах тримання під вартою.

Частина 3 ст. 202 КПК України визначає, що у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваний, обвинувачений, який був затриманий:

1) негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 183, 194, 201, 202 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 про заміну запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_4 задовольнити.

Змінити підозрюваному ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, строком до 05.12.2023 року.

Покласти на ОСОБА_4 строком на два місяці наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області, прокурора Новомосковської окружної прокуратури Дніпропетровської області та суду за першою вимогою;

- не відлучатися з місця фактичного проживання, тобто: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду цілодобово;

- здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Контроль за поведінкою підозрюваного ОСОБА_4 , який перебуває під домашнім арештом, покласти на слідчого Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 .

Підозрюваного ОСОБА_4 після доставки його за місцем постійного мешкання, звільнити з-під варти негайно.

Копію ухвали направити для виконання начальнику Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області, начальникові Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)».

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1