ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 683/593/23

Провадження № 11-кп/4820/508/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника

потерпілих - адвоката ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000492 від 18 листопада 2022 року за апеляційними скаргами представника потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 КК України ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_12 на вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 11 травня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньої освітою, розлученого, що має на утриманні неповнолітню дитину, офіційно не працює, є особою з інвалідністю другої групи, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років.

Запобіжний захід, до набрання вироком законної сили, ОСОБА_7 залишено попередній тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 11 травня 2023 року, зараховано в цей строк, на підставі ч.5 ст.72 КК України, строк його попереднього ув`язнення з 18 листопада 2022 року по 10 травня 2023 року, включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_11 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 14 175 (чотирнадцять тисяч сто сімдесят п`ять) грн. витрат на поховання ОСОБА_13 .

Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 500 000 (п`ятсот тисяч) грн. моральної шкоди, завданої злочином.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 20 листопада 2022 року, на речові докази.

Стягнуто з ОСОБА_7 , процесуальні витрати за проведення експертиз, в сумі 22 904,86 грн. на користь держави.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

За вироком місцевого суду близько 19 год. 40 хв. 17 листопада 2022 року ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, поряд з господарством АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_13 , 1966 року народження, де між ними, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виникла суперечка, у ході якої ОСОБА_13 наніс удар кулаком в обличчя ОСОБА_7 .

Обурившись діями ОСОБА_13 , ОСОБА_7 повернувся до свого місця проживання по АДРЕСА_1 , де у нього виник умисел на протиправне позбавлення життя ОСОБА_13 , з метою реалізації якого, він, того ж дня, о 20 годині 09 хвилин зателефонував до ОСОБА_13 та домовився з останнім про зустріч, взяв із собою ніж мисливського типу, який заздалегідь приготував для використання як знаряддя для вчинення вбивства та близько 20 години 15 хвилин прийшов на місце зустрічі: перехрестя АДРЕСА_2 , та АДРЕСА_1 , де на нього очікував ОСОБА_13 .

Надалі ОСОБА_7 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство ОСОБА_13 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи негативні наслідки у вигляді смерті людини та бажаючи їх настання, діючи умисно, наніс декілька ударів в обличчя ОСОБА_13 , спричинивши тілесні ушкодження у вигляді: одного садна спинки носа та двох саден підочної ділянки справа, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень, від яких останній впав на землю.

У ході подальшої боротьби ОСОБА_7 опинився на землі, а ОСОБА_13 , перебуваючи поверх нього, чинив фізичний опір останньому, почав з прикладанням сили пальцями тиснути на очі ОСОБА_7 .

У цей момент ОСОБА_7 , розуміючи, що він є фізично слабшим за ОСОБА_13 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство ОСОБА_13 , дістав з кишені куртки заздалегідь підготовлене знаряддя злочину - ніж мисливського типу та усвідомлюючи, що удари ножем матимуть підвищені травматичні властивості, використовуючи його як знаряддя вчинення вбивства, почав наносити удари ОСОБА_13 , які останній намагався зупинити, хапаючись за лезо ножа руками, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження у вигляді двох різаних ран лівої долоні та однієї різаної рани правої долоні, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень, що в причинному зв`язку з настанням смерті не перебувають.

Надалі, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство ОСОБА_13 , ножем, умисно, з прикладанням сили, наніс два удари в область життєво важливих органів ОСОБА_13 , внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді однієї колото-різаної рани, що проникає в черевну порожнину із ушкодженням лівої долі печінки та розвитком гемоперитоніума, та однієї колото-різаної рани, що проникає в ліву грудну порожнину із ушкодженням серцевої сорочки та лівого шлуночка, із розвитком лівобічного гемоторакса, що небезпечні для життя в момент заподіяння та перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Унаслідок спричинених ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, останній помер на місці події від гострої крововтрати як наслідок двох проникаючих поранень грудної клітини зліва із ушкодженням серця та лівої долі печінки.

Після завершення сутички ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що наніс потерпілому удари мисливським ножем, станом потерпілого не поцікавився, швидку медичну допомогу не викликав, залишив його лежати на землі, а сам повернувся до місця свого проживання та ліг спати.

Зазначеними діями, що виразилися в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині (вбивстві), ОСОБА_7 учинив злочин, передбачений ч.1 ст.115 КК України.

Не погоджуючись з вироком місцевого суду представник потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати, в частині призначеного покарання, та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років. Апелянт вважає, що вирок є невмотивованим та необґрунтованим через невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, його наслідків та особі обвинуваченого через м`якість. При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, не в повній мірі, врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, а саме те, що цей злочин відноситься до особливо тяжких, що посягає на життя людини, від його дій настали тяжкі, невідворотні наслідки, у вигляді смерті ОСОБА_13 . Обвинувачений у вчиненому не розкаявся, не висловив жодного жалю та співчуття з приводу вчиненого ним. Навпаки, намагався переконати суд у версії необхідної оборони, в результаті перевищення меж якої настала смерть ОСОБА_13 . Не визнав він і кількість нанесених ножових поранень потерпілому ОСОБА_13 . Зазначає, що потерпілому ОСОБА_13 було заподіяно не менше 8 травмуючих дій, під час їх нанесення він міг перебувати у вертикальному або горизонтальному так і близькому до них положеннях. Тілесні ушкодження у вигляді трьох різаних ран правої та лівої долоні могли утворитись під час оборони. Після отримання тілесних ушкоджень у вигляді двох проникаючих поранень грудної клітини зліва ОСОБА_13 міг вчиняти активні дії лише на протязі короткого проміжку часу (декілька хвилин) до моменту настання смерті. Переконує, що висновок судово-медичної експертизи щодо кількості заподіяних потерпілому ОСОБА_13 ударів, спростовує показання обвинуваченого ОСОБА_7 , в суді та під час проведення слідчого експерименту з його участю, відеозапис якого переглянуто в судовому засіданні, щодо заподіяння потерпілому лише одного удару ножем з метою самозахисту. Звертає увагу на те, що ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив особливо тяжкий злочин проти життя особи, в результаті якого настала смерть ОСОБА_13 , нанісши йому при цьому не менше 8 тілесних ушкоджень різного роду та тяжкості, не визнав своєї вини, не висловив жалю та розкаяння з приводу вчиненого, не визнав цивільні позови потерпілих та не відшкодував заподіяної їм шкоди, будучи особою яка перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю», відсутні пом`якшуючі покарання обставини, тому йому слід призначити максимальне покарання в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України, саме таке покарання, на переконання потерпілих, буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення.

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_12 просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий, яким перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України, на умисне вбивство, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони. Сторона захисту уважає, що вирок суду, в частині засудження ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України та неперекваліфікації дій ОСОБА_7 з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України і призначене йому покарання підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, що у свою чергу потягло незастосування судом закону, який підлягає застосуванню. Обвинувачений ОСОБА_7 діяв лише з метою самооборони, оскільки саме потерпілий ОСОБА_14 завдав йому першим удари, збив з ніг, сів з верху та почав натискати пальцями на очі обвинуваченого, у зв`язку з чим, останній, змушений був застосувати ніж та наніс один чи два удари. Переконує, що правдивість показів обвинуваченого підтверджується протоколом про результати слідчих негласних розшукових дій від 16.12.2022 року, висновком експерта №711 від 02.12.2023 р. та показаннями свідків. Тому на переконання сторони захисту суд, оцінивши всі докази в сукупності, прийшов до помилкового висновку, що кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_15 кваліфікується за ч. 1 ст.115 КК України, а не за ст. 118 КК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , представника потерпілих адвоката ОСОБА_9 на підтримку поданих апеляційних скарг, думку прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника обвинуваченого та представника потерпілих не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судове рішення, відповідно до положень ст.370 КПК України, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положеннями ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні, зокрема, підлягають доказуванню : 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказаних вимог закону місцевим судом при ухваленні вироку дотримано.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості

ОСОБА_7 в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині (вбивстві), тобто у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, і підтверджуються наведеними у вироку доказами.

Ухвалюючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст.115 КК України, місцевий суд проаналізував зібрані у кримінальному провадженні докази для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.

Обставини, встановлені у вироку, ґрунтуються на повному, всебічному та неупередженому дослідженні доказів, зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку.

Так, суд першої інстанції дав належну правову оцінку показанням самого обвинуваченого ОСОБА_7 , який вину в умисному вбивстві ОСОБА_13 не визнав, вказавши, що це була необхідна оборона. Пояснив, що у нього з ОСОБА_13 були неприязні відносини, оскільки той перебував у фактичних шлюбних відносинах з його сестрою ОСОБА_16 та він не хотів, щоб вони разом проживали у його батьківській хаті. 17 листопада 2022 року він, разом з ОСОБА_13 , вжили алкогольні напої, після чого розійшлися, а близько 19 години пішов до сусідки ОСОБА_17 , де також був ОСОБА_13 , ОСОБА_18 і вони знов випили горілки. Він пожартував до ОСОБА_18 , що розізлило ОСОБА_13 і той наніс йому удар кулаком в підборіддя, від чого він впав на землю та вдарився головою. Повернувшись додому, він взяв мисливського ножа для самооборони, який часто носив із собою, бо працював охоронцем, зателефонував до ОСОБА_13 та призначив йому зустріч, щоб з`ясувати відносини. Зустрівшись о 20 годині 15 хвилин, на перехресті вулиць Сковороди та Річкової, в с.Малий Чернятин, ОСОБА_13 відразу збив його з ніг, повалив на землю та сів зверху, достовірно знаючи, що в ОСОБА_7 погарий зір (міопія високого ступеню обох очей), погрожував видавити йому очі та почав великими пальцями рук тиснути йому на очі. Він відчув сильний біль, від якого ледь не втратив свідомість, а тому, з метою самозахисту, дістав з кишені куртки ніж та навмання наніс ОСОБА_13 один удар. Перебуваючи в шоковому стані він не зрозумів, що сталося, та повернувся додому, де випив снодійне та ліг спати, а зранку до нього прийшли працівники поліції, яким він видав ніж. Наполягав, що якби він не наніс удар ножем ОСОБА_13 , той би позбавив його очей.

На аналогічні обставини, механізм та локалізацію тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 вказував під час проведення слідчого експерименту, проведеного за його участі, що підтверджується протоколом від 18 листопада 2022 року та відеозаписом, переглянутим у судовому засіданні (а.м.к.п.56-59).

Не зважаючи на невизнання вини у вчиненні інкримінованого ОСОБА_7 злочині, його винуватість доводиться дослідженими судом доказами.

Так, за показаннями потерпілої ОСОБА_11 , яка є сестрою ОСОБА_13 , її брат, тривалий час, проживав у фактичних шлюбних відносинах із сестрою ОСОБА_7 , у будинку останнього. ОСОБА_16 , останні сім років, їздила на заробітки в Італію і оскільки ОСОБА_7 зловживав алкогольними напоями, часто просила ОСОБА_13 наглядати за ним, що ОСОБА_13 не подобалось. Стверджувала, що коли вони раніше зустрічались родинами, ОСОБА_7 часто ображався, без достатніх приводів, привертав до себе увагу тим, що у нього поганий зір. Уважала, що причин для конфліктів у нього з ОСОБА_13 не було, так як її брат вже давно придбав собі інше житло та є не неконфліктною людиною. Просила суворо покарати ОСОБА_7 .

Також ОСОБА_11 заявила цивільний позов до ОСОБА_7 про стягнення з нього витрат на поховання ОСОБА_13 в сумі 14175 грн, який просила задовольнити.

Потерпілий ОСОБА_10 суду показав, що 18 листопада 2022 року до нього зателефонувала дружина та повідомила, що його батька ОСОБА_13 знайшли вбитим біля дороги в с.Малий Чернятин. Вони з батьком проживали у сусідніх селах і він постійно допомогав їм по господарству, приїздив до онуків. ОСОБА_13 був його єдиним близьким родичем. Втратою батька йому заподіяна моральна шкода, яку він оцінив в 600 000 грн, а тому просив суд стягнути її з ОСОБА_7 , на його користь, про що заявив цивільний позов. Також просив призначити ОСОБА_7 найсуворіше покарання.

Допитана судом свідок ОСОБА_18 показала, що ввечері 17 листопада 2022 року разом з ОСОБА_13 та ОСОБА_7 вживали алкогольні напої, останній почав непристойно себе поводити щодо неї, на зауваження не реагував, штурхнув її, а тому ОСОБА_13 вдарив його кулаком по обличчю, від чого той впав на землю. Вона зробила ОСОБА_7 зауваження, однак він розізлився та кричав, що вб`є ОСОБА_13 . Після конфлікту вони розійшлись.

З показань свідка ОСОБА_17 , в суді першої інстанції, убачається, що ввечері 17 листопада 2022 року, коли вона вживала алкогольні напої разом з ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , до них прийшла ОСОБА_18 та ОСОБА_13 , а трохи пізніше і ОСОБА_22 . Вона винесла їм випити алкогольних напоїв на вулицю та чула, як ОСОБА_7 почав непристойно жартувати до ОСОБА_18 , внаслідок чого між ОСОБА_7 та ОСОБА_13 виник конфлікт і вони почали шарпатись.Хто кого вдарив вона не бачила, бо заходила до хати, однак чула, як ОСОБА_23 казав ОСОБА_13 , що теж може йому «дати».

Свідок ОСОБА_24 підтвердив, що 17 листопада 2022 року до нього заходив ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння і останній завжди поводить себе неадекватно, коли п`яний.

Про перебування ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння вказувала в суді і свідок ОСОБА_25 , до якої він разом із її свекром ОСОБА_13 приходили 17 листопада 2022 року, а потім пішли до ОСОБА_18 .

Свідок ОСОБА_26 підтвердив суду, що зранку 18 листопада 2022 року біля дороги в с.Малий Чернятин виявив велосипед та тіло людини, що лежало біля дороги, притрушене снігом. Він розбудив сусідів та викликав працівників поліції.

Об`єктивно винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується даними:

- рапорту старшого інспектора чергового ВП №1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області, відповідно до якого 18 листопада 2022 року о 08 год. 06 хв. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що в с.Малий Чернятин Старокостянинівського району виявлено тіло ОСОБА_13 без ознак життя (а.м.к.п. 4);

- протоколу огляду місця події від 18 листопада 2022 року зі схемою та фототаблицями до нього, згідно з якими на перехресті вул.Річна та Сковороди, що в с.Малий Чернятин Старокостянтинівської ОТГ Хмельницької області, по праву сторону від автомобільної дороги, навпроти металевого паркану житлового будинку АДРЕСА_2 , виявлено труп чоловіка, на частково засніженому грунотово-трав`яному покриві. При огляді трупа на передній поверхні лівої сторони куртки виявлені ушкодження: на відстані 7 см від лівого краю замка та 14 см до нижнього краю куртки, а також на відстані 21 см від замка та 08 см від нижнього краю куртки; під курткою светр сірого кольору просякнутий рідиною бурого кольору, на якому також наявні ушкодження, що відповідають виявленим ушкодженням на куртці; на тілі трупа на рівні реберної дуги зліва виявлено рану з гострими краями розміром 5,5 см на 2 см, та на 7 см лівійше ще одну рану розміром 1,5 см на 0,3см; в ділянці між першим та другим пальцем правої кисті наявна рана з гострими краями, рівними кінцями 3,5 см на 1 см та анлогічна рана на внутрішній поверхні лівої кисті; в ділянці спинки носа три садна, в ділянці правої щоки та підочній ділянці справа садна з підсохнувшою поверхнею шкіри. Біля трупа справа виявлено речовину бурого кольору, з якої зроблено змив. Також побизу трупа виявлено дві чоловічі кепки. В кишені штанів трупа, серед іншого, виявлено мобільний телефон««Xiaomi Redmi» (а.м.к.п.18-36);

- протоколу огляду місця події домогосподарства по АДРЕСА_3 , проведеного з дозволу ОСОБА_11 , в ході якого на кухні виявлено пластикову пляшку з написом «Артезіанська» об`ємом 0,5 л, при відкритті якої відчувається різний запах алкоголю та дві стопки, в будинку сліди боротьби відсутні (а.м.к.п.38-43);

- протоколу обшуку від 18 листопада 2022 року, проведеного за місцем проживання ОСОБА_7 по АДРЕСА_1 , за його згоди, санкціонованого ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 19 листопада 2022 року, згідно з яким ОСОБА_7 добровільно видав працівникам поліції знаряддя вбивства: мисливський ніж з дерев`яною ручкою коричневого кольору в шкіряному чохлі, а також бушлат кольору хакі, спортивні штани та кофту із написом «НАІК» з нашаруваннями плям бурого кольору (а.м.к.п. 47-53);

- протоколу огляду мобільних телефонів «Sigma» та «Xiaomi Redmi», з фототаблицями до нього від 22 листопада 2022 року, відповідно до якого на телефоні «Xiaomi Redmi» 17 листопада 2022 року о 20 годині 09 хвилин зафіксовано вхідний дзвінок від абонента « ОСОБА_27 » тривалістю 36 с та вихідний дзвінок о 20 годині 14 хвилин, час розмови відсутній (а.м.к.п. 11-17);

- протоколу №6865 про результати проведення негласних слідчих дій від 26 грудня 2022 року, проведеного на підставі ухвали Хмельницького апеляційного суду від 22 листопада 2022 року, відповідно до якого в ході проведення аудіоконтролю місця приміщення ІТТ №1 Хмельницького ГУНП в Хмельницькій області, ОСОБА_7 розповів співкамернику про те, що ОСОБА_13 збив його з ніг, сів на нього зверху та, знаючи, що в нього поганий зір, почав тиснути пальцями на очі ОСОБА_7 , а тому він ножем штиркнув ОСОБА_13 в область серця без розмаху (а.м.к.п. 73-78);

- висновків експертів №361 від 18 листопада 2022 року та №802 від 22 листопада 2022 року, якими встановлено групову належність крові трупа ОСОБА_13 (а.м.к.п. 88, 128);

- висновку експерта №803 від 22 листопада 2022 року, яким встановлено групову належність крові ОСОБА_7 (а.м.к.п.123);

- висновку експерта №1683 від 18 листопада 2023 року встановлено наявність в крові трупа ОСОБА_13 етилового алкоголю в концентрації 2,87% (проміле)(а.м.к.п.90);

- висновку судово-медичної криміналістичної експертизи №30 від 18 листопада 2022 року, згідно з яким на зовнішній поверхні обох клаптів шкіри з передньої та бокової поверхонь грудної клітини трупа ОСОБА_13 виявлено по одній проникаючій колото-різаній рані, які могли утворитись в невідомій послідовності від двох окремих механічних дій ймовірно одного і того ж самого твердого плаского однобічно-гострого знаряддя, по типу ножа, що не залишає в рані шкіри слідів солей 3-х валентного заліза та має як тупий, ймовірно і «П» подібний на поперечному перетині з добре вираженими ребрами, «обух», так і недеформований кінець (вістря) та гладку заточку ріжучої крайки леза (а.м.к.п.91 -95);

- висновку експерта № СЕ-19/123-23/692-ХЗ від 30 січня 2023 року з фото таблицями до нього, згідно з яким наданий на експертизу ніж, вилучений за місцем проживання ОСОБА_7 під час обшуку, до холодної зброї не належить, виготовлений саморобним способом з використанням металообробного обладнання по типу ножів мисливських спеціальних подвійного призначення, однак не має достатньої для ураження цілі міцності (а.м.к.п. 175-179);

- висновку судової молекулярно-генетичної експертизи №СЕ-19/102-22/18178-БД від 30 березня 2023 року, відповідно до якого генетичні ознаки слідів крові людини та клітин з ядрами, виявлені на поверхні ножа (об`єкт №№1.1, 1.2), який був вилучений у ОСОБА_7 , є змішаними і збігаються між собою, належать більше ніж одній особі та містять генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_7 та зразка крові потерпілого ОСОБА_13 ; генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлені на поверхні ножа (об`єкти 1.3, 1.4) та на внутрішній поверхні чохла до ножа ( об`єкти №№2.1, 2.3, 2.4) збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_7 та не збігаються з генетичними ознаками крові потерпілого ОСОБА_13 . Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, встановлених у зразку крові ОСОБА_7 та об`єктах №№2.1, 2.3, 2.4 є малоімовірною. Походження вищевказаних слідів від ОСОБА_13 виключається.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_13 №580 від 27 січня 2022 року (а.м.к.п. 85-87) причиною смерті ОСОБА_13 стала гостра крововтрата внаслідок двох проникаючих поранень грудної клітини зліва з ушкодженням серця та лівої долі печінки, що могла настати не менше як за 24 години до розтину тіла.

При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_13 виявлені тілесні ушкодження: у вигляді колото-різаної рани, що проникає в черевну порожнину із ушкодженням лівої долі печінки та розвитком гемоперитоніума, та однієї колото-різаної рани, що проникає в ліву грудну порожнину із ушкодженням серцевої сорочки та лівого шлуночка, із розвитком лівобічного гемоторакса, які могли утворитись від 2 окремих механічних дій твердого, плоского, однобічно-гострого клинкового знаряддя типу ножа, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних в момент спричинення та перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Тілесні ушкодження у виді 2 різаних ран лівої долоні та 1 різаної рани правої долоні, які могли утворитись від 3 окремих механічних дій загостреного краю твердого, плоского, однобічно-гострого клинкового знаряддя типу ножа, мають ознаки легких тілесних ушкоджень, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я та в причинному зв`язку з настанням смерті не перебувають. Тілесне ушкодження у виді садна спинки носа та підочній ділянці справа, могли утворитись від дії тупих твердих предметів або при падінні та ударі до таких, мають ознаки легких тілесних ушкоджень та в причинному зв`язку із настанням смерті не перебувають.

Ураховуючи наявні на тілі ОСОБА_13 тілесні ушкодження, йому було заподіяно не менше 8 травмуючих дій, під час їх нанесення він міг перебувати у вертикальному або горизонтальному так і близькому до них положеннях. Тілесні ушкодження у вигляді трьох різаних ран правої та лівої долоні могли утворитись під час оборони.

Після отримання тілесних ушкоджень у вигляді двох проникаючих поранень грудної клітини зліва ОСОБА_13 міг вчиняти активні дії лише на протязі короткого проміжку часу (декілька хвилин) до моменту настання смерті.

При своєчасному наданні кваліфікованої медичної допомоги врятувати життя ОСОБА_13 було малоймовірним.

В крові ОСОБА_13 виявлено наявність етилового алкоголю в концентрації 2,87 % проміле.

Зазначений висновок судово-медичної експертизи щодо кількості заподіяних потерпілому ОСОБА_13 ударів, спростовує показання обвинуваченого ОСОБА_7 в суді та під час проведення слідчого експерименту за його участю, відеозапис якого переглянуто в судовому засіданні, щодо заподіяння потерпілому лише одного удару ножем з метою самозахисту.

Крім того, згідно висновку експерта №1 від 02 лютого 2023 року відповісти на запитання чи відповідає механізм та локалізація тілесних ушкоджень, виявлених на тілі ОСОБА_13 , тим обставинам і механізму, які були продемонстровані під час слідчого ексерименту за участю підозрюваного ОСОБА_7 , не представляється можливими, оскільки останній вказував лише на один удар ножем в ділянку зовнішньої поверхні тулуба статиста, без зазначення при цьому як поточної локалізації, так і напрямку удару відносно поверхні тіла потерпілого ОСОБА_13 (а.м.к.п. 99-102).

Отже, колегія суддів розцінює такі показання ОСОБА_7 як намагання уникнути відповідальності за скоєне.

При цьому, апеляційний суд вважає, що вищевказані докази були отримані в законний спосіб, тобто у порядку передбаченому чинним законодавством.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано поклав вищевказані документальні та інші докази, які на думку апеляційного суду є послідовними та узгоджуються між собою, а також містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню, в основу вироку, як такі, що в своїй сукупності відтворюють картину подій, які мали місце 17.11.2022 по вул. Річковій, в с.Малий Чернятин Хмельницького району Хмельницької області.

Суд першої інстанції ухвалив обвинувальний вирок виключно на доказах досліджених в процесі судового розгляду, а ті розбіжності, на які посилаються апелянти не є суттєвими та такими, що впливають на встановлення істини у провадженні, ґрунтуються на вільному тлумаченні матеріалів кримінального провадження та норм кримінального закону.

Обвинувачення ОСОБА_7 кваліфікація його дій, з якою погодився суд першої інстанції, містить виклад фактичних обставин, в тому числі щодо часу, місця, способу та інших обставин вчинення злочину, наскільки вони відомі органам досудового розслідування, знайшли своє відображення і у вироку, тобто при його ухваленні суд повністю вирішив питання, зазначені в ст. 374 КПК України.

Незгода сторони захисту із кваліфікацією дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України та необхідністю здійснення перекваліфікації на ст. 118 КК України, колегія суддів відхиляє з огляду на наступні обставини.

Згідно із сталою практикою, питання про умисел, у тому числі на позбавлення іншої особи життя, необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Частина 1 статті 115 КК України передбачає відповідальність за умисне вбивство без кваліфікуючих ознак, тобто за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

З об`єктивної сторони даний злочин характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідком, а із суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом) коли винний усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини й бажає або свідомо припускає її настання.

Такі самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони (ст. 118 КК України). Проте, на відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена ст. 115 КК України, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 118 КК України, є мотив діяння захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

За змістом ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (ч. 3 ст. 36 КК).

Особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, наприклад: наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.

Для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

Коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

У разі коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватися на загальних підставах.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що з огляду на конфлікт, який стався між обвинуваченим та потерпілим 17 листопада 2022 року на подвір`ї ОСОБА_17 , характер взаємовідносин між ними, зокрема те, що обвинувачений мав до потерпілого надумані претензії щодо нерухомості, перебував у стані алкогольного сп`яніння, у якому зазвичай поводив себе агресивно, незважаючи на поганий зір у досить темну пору доби (близько 20 години) сам призначив ОСОБА_13 зустріч, на яку взяв із собою ніж та в ході бійки наніс останньому близько восьми ударів (два з яких смертельні в життєво важливі органи та три удари, які були зупинені потерпілим руками під час оборони), усвідомлюючи застосування ним небезпечного знаряддя, не вчинив жодних дій для надання ОСОБА_13 медичної допомоги, повернувся додому та ліг спати, обвинувачений ОСОБА_7 не перебував у стані необхідної оборони, так як не зазнавав суспільно небезпечного посягання з боку ОСОБА_13 . Намір ОСОБА_7 вчинити розправу над ОСОБА_13 домінував, під час бійки, і був визначальним мотивом завдання ударів потерпілому ножем у життєво важливі органи печінку та ділянку серця.

Виявлені у ОСОБА_7 тілесні ушкодження у виді крововиливу нижньої повіки біля внутрішнього кута правого ока, крововиливу під кон`юнктиву біля внутрішнього кута правого очного яблука, крововиливу в ділянці верхньої повіки внутрішнього кута лівого ока, поверхневої рани на слизовій оболонці нижньої губи, навіть за наявності у нього хвороби очей, не можуть бути порівняні з тілесними ушкодженнями, спричиненими потерпілому ОСОБА_13 .

Крім того, ОСОБА_7 , у суді першої інстанції, не заперечував того, що коли ОСОБА_28 тиснув великими пальцями на його очі, він навіть не намагався відвезти його руки від своїх очей, а віддав перевагу застосуванню небезпечного знаряддя мисливського ножа, яким наніс два удари у життєво важливі органи печінку та ділянку серця. Більш того, про відсутність небезпеки для очей обвинуваченого, в момент заподіяння ним смертельних ударів потерпілому, свідчить отримання останнім, в ході оборони, трьох ран обох рук, якими, як стверджував ОСОБА_7 , той тиснув йому на очі.

Поєднання обставин, обстановки та умов, за яких було вчинено вбивство ОСОБА_13 , обґрунтовано давало суду першої інстанції підстави вважати, що вчинення цього злочину було викликано бажанням ОСОБА_7 вчинити розправу над потерпілим, з чим погоджується і колегія суддів, оскільки сукупність таких обставин виключає кваліфікацію умисного вбивства при перевищенні меж необхідної оборони.

З огляду на викладене, колегія суддів прийшла до переконливого висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині (вбивстві), оскільки це доведено об`єктивними доказами, які зібрані у передбаченому законом порядку, досліджені в судових засіданнях першої та апеляційної інстанцій, які є належними та допустимими.

Твердження сторони захисту про те, що органами досудового розслідування та судом не виконані вимоги ст. 91 КПК України не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.

Посилання захисника обвинуваченого на те, що 21.11.2022 року тримання ОСОБА_7 під вартою з 10 год. 30 хв. по 16 год. 29 хв. було незаконним, оскільки здійснювалось без ухвали слідчого судді відхиляються з огляду на таке.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 211 КПК України строк затримання особи без ухвали слідчого судді, суду не може перевищувати сімдесяти двох годин з моменту затримання, який визначається згідно з вимогами статті 209 цього Кодексу.

Разом з тим, частиною 2 даної статті, передбачено, що затримана без ухвали слідчого судді, суду особа не пізніше шістдесяти годин з моменту затримання повинна бути звільнена або доставлена до суду для розгляду клопотання про обрання стосовно неї запобіжного заходу.

З протоколу затримання від 18.11.2022 слідує, що підозрюваного ОСОБА_7 фактично було затримано о 10 год. 30 хв., складено протокол затримання і вручено повідомлення про підозру та о 16 год. 45 хв. ОСОБА_7 звільнено з-під варти, тобто його затримання тривало протягом 6 год. 15 хв., що не перевищило 60-ти годин з моменту затримання без ухвали слідчого судді, а тому таке його затримання є законним.

Аргументи захисника ОСОБА_8 з приводу недійсності доручення захисника ОСОБА_12 в ході досудового та судового розгляду, оскільки таке було видане лише на одну процесуальну дію затримання є безпідставними, так як із дослідженого доручення № 022-220000535 від 18.11.2022 убачається, що вказане доручення діє протягом строку затримання та/або тримання такої особи під вартою.

У відповідності до п.3 ч. 3 Наказу Координаційного центру з надання правової допомоги № 33 від 25.12.2014 слідує, що виходячи з положень Кримінального процесуального кодексу України та Закону України "Про безоплатну правову допомогу", установлені такі строки дії доручень, зокрема, для надання безоплатної вторинної правової допомоги особі, яка відповідно до положень кримінального процесуального законодавства вважається затриманою та/або стосовно якої обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, - протягом строку затримання та/або тримання такої особи під вартою.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 18.11.2022 року ОСОБА_7 перебував у статусі затриманої особи, в подальшому 21.11.2022 року йому було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який продовжувався протягом всього досудового розслідування та судового розгляду. Тому доручення, на підставі якого діяв захисник ОСОБА_12 , не втрачало свого строку дії, оскільки ОСОБА_7 постійно перебував під вартою. Підстав для видачі адвокату ОСОБА_12 ще одного доручення на здійснення захисту ОСОБА_7 не було.

Доводи апеляційної скарги представника потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_9 про те, що судом першої інстанції призначено покарання, яке за своєю суворістю не відповідає особі обвинуваченого та тяжкості кримінального правопорушення, є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Аналізуючи вид та міру покарання, призначену обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів виходить з положень, визначених в ст. 50 КК України, за якою покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Загальні засади призначення покарання визначені в ст. 65 КК України, за якою суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Виходячи з рекомендацій, викладених в п.п. 2, 3 Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» відповідно до п.1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Приймаючи рішення за апеляційними вимогами учасників кримінального провадження, колегія суддів також виходить з позиції ЄСПЛ, практика якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ» при розгляді справ застосовується як джерело права.

У справі Скоппола проти Італії» від 17.09.09 року (заява № 10249/03) ЄСПЛ зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування суспільством від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке суд вважає пропорційним тяжкості порушених суспільних інтересів, їх наслідкам з урахуванням всіх встановлених судом обставин конкретного провадження. У справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.05 року та у справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.05 року суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Також у справі «Ізмалов проти Росії» від 16.10.08 року суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Наведені правові тези суду, щодо співмірності, пропорційності та індивідуалізації покарання слід визнавати одними з головних складових права на справедливий суд, закріпленого в ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод».

При обранні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та розміру покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 115 КК України, судом першої інстанції, з достатньою повнотою, враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винного, наявність обставин, які пом`якшують та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Зокрема, те, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив особливо тяжкий злочин проти життя особи, вину не визнав, завдану шкоду не відшкодував, раніше не судимий, неодружений, має на утриманні неповнолітню дитину, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, однак перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю», хворіє на міопію високого ступеня обох очей із астигматичним компонентом, дистрофічними змінами, є особою з інвалідністю другої групи.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому враховано вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Також ураховано те, що обвинувачений ОСОБА_7 будь-якими психічними захворюваннями не страждає та не страждав такими на період інкримінованого йому злочину, усвідомлював свої дії та міг ними керувати на момент вчинення інкримінованого йому злочину та на теперішній час, в стані тимчасового розладу душевної діяльності, іншого психічного розладу в період інкримінованого йому злочину не перебував, що підтверджується висновком судово-психіатричної експертизи №520 (а.м.к.п.45-47), тому колегія суддів визнає його осудним та відповідальним за скоєне.

Урахувавши усі зазначені вище обставини у їх сукупності, а також конкретні обставини та спосіб вчинення даного злочину, позицію потерпілої сторони, яка не є визначальною, проте ураховується у сукупності із іншими обставинами, ставлення самого обвинуваченого до вчиненого, сприяння слідству у розкритті злочину, повне визнання пред`явленого йому обвинувачення у ході судового розгляду, місцевий суд дійшов законного та обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі у розмірі, визначеному санкцією ч. 1 ст. 115 КК України, яке не є надто суворим та м`яким, як вважають у поданих апеляційних скаргах захисник обвинуваченого та представник потерпілих, призначене з урахуванням усіх наведених ними доводів.

Приймаючи рішення за апеляційними вимогами представника потерпілих про призначення обвинуваченому більш суворого покарання, колегія суддів також виходить з того, що всі обставини, вказані в апеляційній скарзі, в частині попередньої протиправної поведінки обвинуваченого щодо потерпілої, непоправних наслідків у виді загибелі батька та брата, зухвалих обставин, вчинення злочину ОСОБА_7 , який заздалегідь підготувався до нього і бажав настання таких наслідків, увійшли до складу обвинувачення, охоплюються правовою кваліфікацією його дій та були проаналізовані судом при визначенні міри покарання обвинуваченому.

Колегія суддів не знаходить достатніх підстав для задоволення вимог апеляційної скарги представника потерпілих щодо скасування вироку суду, в частині призначеного покарання та призначення обвинуваченому більш суворого покарання.

Призначене ОСОБА_7 покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого ним злочину, оскільки передбачені законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідають одне одному, а також загальним засадам призначення покарання, визначених статтями 50,65 КК України, а його ізоляція, шляхом позбавлення волі, відповідає вимогам справедливості щодо застосування покарання та відображає співмірність злочину та кари, і таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому підстав для його зміни не убачається і апеляційним судом.

У підсумку, колегія суддів вважає, що остаточне покарання у виді позбавлення волі, призначене ОСОБА_7 відповідає вимогам ст.65 КК України, принципам індивідуалізації, доцільності, справедливості, та визначеної у ст. 50 КК України мети покарання, буде достатнім для його виправлення та попередження вчиненню нових злочинів.

В апеляційних скаргах містяться також інші аргументи захисту, які не потребують детального аналізу суду та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні. При цьому колегія суддів виходить з усталеної практики ЄСПЛ. Так, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі RuizTorija v. Spain від 09.12.1994, № 303-A, § 29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява № 4909/04, § 58).

На думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні надані відповіді на всі вагомі аргументи поданих апеляційних скарг.

Інших підстав для зміни або скасування вироку суду, передбачених ст. 409 КПК України апеляційні скарги не містять та колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального та кримінального процесуального кодексу України, при розгляді справи судом першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 405,407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 11 травня 2023 року щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 КК України ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги захисника обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 КК України ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_12 та представника потерпілих адвоката ОСОБА_9 без задоволення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим який утримується під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3