У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 293/1199/21

провадження № 51-7628 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного

кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Черняхівського районного суду Житомирської області від 14 грудня 2022 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року,

встановив:

Вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 14 грудня 2022 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 Кримінального кодексу України (далі - КК) та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Вирішено питання щодо долі арешту та речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком, 18 березня 2021 року близько 22:00, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , перебуваючи у будинку АДРЕСА_2 , вживали алкогольні напої, після чого ОСОБА_4 та ОСОБА_7 направились до будинку АДРЕСА_3 , де продовжили вживати алкогольні напої. Того ж дня, близько 01:45, між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 виник словесний конфлікт на грунті раптово виниклих неприязних відносин, під час якого ОСОБА_4 , утримуючи при собі кухонний ніж, пішов у напрямку перехрестя вулиць Миру та Шевченка в с. Сліпчиці, а в цей час ОСОБА_7 направився слідом за ОСОБА_4 . Перебуваючи на вищевказаному перехресті, між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 продовжився словесний конфлікт, в ході якого, ОСОБА_5 завдав два удари рукою в обличчя ОСОБА_4 , а ОСОБА_4 , у свою чергу, завдав один удар рукою в обличчя ОСОБА_5 .При цьому, у ОСОБА_4 виник раптовий злочинний умисел, направлений на умисне заподіяння тілесного ушкодження ОСОБА_5 . Так, в цей же день, близько 02:10, ОСОБА_4 , знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи з прямим умислом, з метою завдання тілесних ушкоджень, усвідомлюючи свої протиправні дії, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, завдав ОСОБА_5 кухонним ножем два удари в грудну клітину та три удари в спину, в результаті чого умисно заподіяв останньому тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок стосовно нього - без змін.

У касаційній скарзі засуджений просить скасувати вищезазначені судові рішення стосовно нього і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. При цьому, засуджений не заперечує той факт, що завдав тілесні ушкодження потерпілому, але, водночас, стверджує про помилкову кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 121 КК, оскільки, на його переконання, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, не надали об`єктивної оцінки обставинам, за яких було вчинено кримінальне правопорушення, а саме тому, що причиною його дій стала агресивна поведінка потерпілого, який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, застосував до нього фізичну силу, а він, у свою чергу, з метою захисту свого здоров`я, життя та припинення протиправних дій, завдав потерпілому удари ножем. Зазначене, на переконання засудженого, свідчить, що його дії відповідають положенням ст. 36 КК і є необхідною обороною. Крім того, засуджений зазначає, що суд апеляційної інстанції, обгрунтованої відповіді на доводи його апеляційної скарги не надав, своїх висновків належним чином не мотивував, а тому ухвала цього суду не відповідає вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України ( далі - КПК).

Колегія суддів, перевіривши касаційну скаргу та копії доданих до неї судових рішень стосовно ОСОБА_4 , дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Отже, виходячи з наведених положень процесуального закону, суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд керується фактичними обставинами, установленими судами першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Частиною 1 ст. 438 КПК передбачено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Статтею 370 КПК визначено, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як убачається із копії вироку суду першої інстанції, ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та підтвердив, що погоджується з пред`явленим йому обвинуваченням, фактичними обставинами вчинення цього кримінального правопорушення, та кваліфікацією його дій за ч. 1 ст. 121 КК. Так, засуджений надав показання, що 18 березня 2021 року ввечері він та ОСОБА_7 перебували у будинку АДРЕСА_3 , де вживали алкогольні напої. В подальшому між ними виникла суперечка, тому ОСОБА_4 взяв кухонний ніж та пішов в напрямку місця свого проживання. Поблизу перехрестя вулиць Миру та Шевченка в с. Сліпчиці, він побачив ОСОБА_5 , який завдав йому рукою два удари в обличчя, а він, у свою чергу завдав ОСОБА_5 удари кухонним ножем в шию, грудну клітину та область ребер, від яких лезо ножа зламалось. Після цього він викинув рукояткуножа, помив руки, спалив куртку, яка була в крові, пішов додому та ліг спати.

За згодою учасників процесу, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорювались.

Крім того, у вироку зазначено, що суд переконався у добровільності та істинності позиції засудженого, а також позиції інших учасників судового провадження і роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК апеляційний суд вирішує лише ті питання, що винесено на його розгляд сторонами. Згідно з вимогами частин 1 та 2 ст. 404 КПК апеляційний суд переглядає вирок лише в межах апеляційної скарги.

Згідно ухвали апеляційного суду, засуджений ОСОБА_4 , не погодившись з вироком суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій, не оспорюючи доведеність його винуватості та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 121 КК, просив скасувати ухвалений щодо нього вирок у зв`язку із суворістю призначеного покарання. Водночас, стороною захисту правильність кваліфікації дій засудженого не оспорювалась.

Таким чином, доводи касаційної скарги засудженого про неправильну оцінку судами доказів в аспекті ст. 94 КПК та неврахування судом агресивної поведінки з боку потерпілого, зводяться до його незгоди зі встановленими фактичними обставинами кримінального провадження. При цьому відповідно до ч. 3 ст. 349, ч. 2 ст. 394 КПК у цій справі учасники судового провадження позбавлені права оскаржити такі обставини в судах вищих інстанцій, тому вказані доводи скарги не є предметом перевірки касаційного суду.

Що стосується висновків судів попередніх інстанцій щодо правильності кваліфікації дій засудженого за ч. 1 ст. 121 КК та наявності у його діях необхідної оборони, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Стан необхідної оборони виникає як у момент вчинення суспільно небезпечного посягання, так і у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Як встановлено судом першої інстанції, потерпілий не був озброєним, у нього були відсутні сторонні предмети, він не застосовував до засудженого будь-яких предметів, які б загрожували чи могли реально загрожувати його життю чи здоров`ю, проте, ОСОБА_4 цілеспрямовано завдав удари ножем потерпілому, й, безсумнівно повинен був і міг передбачити можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, тому, суд першої інстанції з наведенням докладних мотивів дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, та кваліфікацію його діяння як заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що твердження засудженого про те, що він діяв у стані необхідної оборони та виключно з метою захисту проти здійснюваного стосовно нього насильства є надуманими, оскільки суперечать встановленим судом обставинам.

На переконання колегії суддів касаційного суду, судові рішення попередніх інстанцій відповідають приписам статей 370, 419 КПК.

Покарання призначене ОСОБА_4 відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, тобто для досягнення мети покарання, відповідно до положень, які містяться у ст. 50 КК.

Таким чином, наведені у касаційній скарзі засудженого доводи не спростовують правильності висновків, викладених у оскаржуваних судових рішеннях, та не містять вагомих аргументів, які би свідчили про залишення поза увагою суду доводів сторони захисту, у зв`язку з чим немає підстав для сумнівів у законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення. З огляду на зазначене вище відсутні підстави для задоволення касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 .

Таким чином, оскільки касаційна скарга засудженого не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

На підставі вищенаведеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Черняхівського районного суду Житомирської області від 14 грудня 2022 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3