КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/3300/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

представника потерпілої ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001636, по обвинуваченню:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 27 березня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 27 березня 2023 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік і 6 місяців, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування основного покарання з випробування з іспитовим строком 1 рік і 6 місяців та покладено на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

По справі вирішено питання про судові витрати та речові докази.

За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що він 16.06.2021 о 07.50 год., керуючи автомобілем марки «Hyundai Sonata» н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Каменярів, поблизу будинку 28, зі сторони вулиці Круглої в напрямку вулиці Ясна в місті Києві, допустив порушення пунктів 1.5, 2.3 б), д); 12.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, з подальшим виїздом на тротуар, де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 отримала тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості.

В поданій апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_10 , не оспорюючи фактичні обставини провадження та правову кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати через неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та собі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що звільняючи обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд належним чином не врахував ту обставину, що ОСОБА_8 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, в тому числі і після обставин, які досліджуються по даному провадженню.

Просить врахувати, що з моменту спричинення їй тілесних ушкоджень пройшов тривалий час, проте обвинуваченим не було здійснено жодних дій по відшкодуванню завданої їй матеріальної та моральної шкоди. Зазначає, що вона продовжує отримувати негативні емоції та біль внаслідок спричинених їх тілесних ушкоджень.

За результатами апеляційного розгляду просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 по ч.1 ст.286 КК України покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік і 6 місяців з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінального провадження та правову кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду змінити в частині вирішення цивільного позову.

Вважає, що оскільки автомобіль, яким керував ОСОБА_8 , відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-203784645 застрахований товариством з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ», з урахуванням положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» матеріальна шкода у розмірі 40 889,93 грн. має бути стягнена саме з страхової компанії.

Крім цього, просить зменшити розмір моральної шкоди до 5000 грн. та стягнути її з товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ».

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення потерпілої, її представника та прокурора, які підтримали подану потерпілою апеляційну скаргу та заперечували проти апеляційних доводів сторони захисту, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану захисником апеляційну скаргу та заперечували щодо задоволення апеляційної скарги потерпілої, перевіривши матеріали кримінального провадження, проаналізувавши апеляційні доводи, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_9 підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини кримінального правопорушення та правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст.286 КК України учасниками судового провадження не оскаржуються та не оспорюються, а тому, у відповідності до положень ст.404 КПК України, апеляційною інстанцією не перевіряються.

Статтею 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно положень статті 65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст.53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи ОСОБА_8 по ч.1 ст.286 КК України покарання у виді обмеження волі на визначений строк, суд першої інстанції, діючи у відповідності до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, дані про особу винного, а саме те, що він раніше не судимий, проте неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, в тому числі і після обставин по даному провадженні.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, судом визнано його щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Призначене ОСОБА_8 по ч.1 ст.286 КК України покарання у виді обмеження волі учасниками провадження не оскаржується.

З урахуванням встановлених обставин та тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного, наявності обставин, які пом`якшують покарання, суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства, а тому на підставі положень ст.75 КК України звільнив його від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Відповідно до положень ч.1 ст.75 КК України (в редакції, яка діяла на момент вчинення злочину) якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Звільняючи ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винного, наявність обставин, що пом`якшують його покарання, а тому обґрунтовано та на законних підставах прийшов до висновку, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду про можливість виправлення ОСОБА_8 без відбування покарання, а тому в цій частинні апеляційна скарга потерпілої задоволенню не підлягає.

Обґрунтованих даних, які б свідчили про неможливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання, у поданій апеляційній скарзі потерпілої не наведено та колегією суддів не встановлено.

При цьому, із наданих в суді апеляційної інстанції пояснень потерпілої та її представника встановлено, що подання апеляційної скарги потерпілою на неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням зумовлено тим, що останній не вжив заходів до повного відшкодування заподіяних потерпілій матеріальних та моральних збитків, які настали внаслідок спричинення тілесних ушкоджень.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно вирішив цивільний позов у даному провадженні.

Як вбачається із матеріалів провадження, потерпіла ОСОБА_10 в порядку ст.128 КПК України заявила цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_8 про стягнення з обвинуваченого на її користь 44989,92 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 100 000 грн. моральної шкоди, завданих їй кримінальним правопорушенням, внаслідок спричинення середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

Вирішуючи цивільний позов потерпілої, суд першої інстанції стягнув з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 40 889,92 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 30 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до частини першої та другої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановами від 25.05.2001 та 27.02.2009), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В наданих поясненнях в суді апеляційної інстанції на обґрунтування поданої апеляційної скарги потерпіла вважає, що сума моральної шкоди, стягнутої на її користь з обвинуваченого, не відповідає характеру та обсягу страждань, спричинених їй обвинуваченим внаслідок заподіяння тілесних ушкоджень, через що вона продовжує отримувати негативні емоції та страждання.

Враховуючи фактичні обставини провадження, характер та обсяг фізичних та моральних страждань,спричинених їй обвинуваченим внаслідок заподіяння тілесних ушкоджень, що спричинили довгострокове лікування, суд апеляційної інстанції вважає за можливе частко задовольнити апеляційну скаргу потерпілої та збільшити суму, яка підлягає стягненню з ОСОБА_8 на користь потерпілої в рахунок відшкодування моральної шкоди, до 70 000 грн., що буде відповідати принципам законності та справедливості.

Разом із цим, на переконання суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції, приймаючи рішення про стягнення з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_10 матеріальної шкоди в розмірі 40 889, 92 грн., не врахував положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів,у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.

Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника.

Таким чином Великою Палатою Верховного Суду були висловлені правові позиції в справах про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортирних засобів, зокрема основні тези з них, що стосуються даного провадження :

- основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП;

- визначення відповідачів, предмета та підстав є правом позивача. Тоді як встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи;

- суд, установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, відмовляє в позові до такого відповідача.

Як вбачається із наявного в матеріалах справи полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, автомобіль «HYUNDAI SONATA», д.н.з НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_8 , застрахований у ТДВ «Страхова група «ОБЕРІГ». Полісом передбачено суму відшкодування на одного потерпілого у розмірі 130 000 за шкоду майну та 260 000 за шкоду життю і здоров`ю (а.с.120).

Таким чином, на переконання колегії суддів, заподіював шкоди, чия відповідальність належно застрахована, несе відповідальність щодо відшкодування шкоди в межах та розмірі, що перевищує ліміт відповідальності страховика.

В той же час суд першої інстанції, як правильно посилається захисник в поданій апеляційній скарзі, дійшов помилкового висновку про стягнення завданої матеріальної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_10 ..

Стягнення коштів на відшкодування матеріальної шкоди з страхової компанії, про що просить захисник в поданій апеляційній скарзі, не ґрунтується на положеннях закону, оскільки такий позов потерпілою до ТДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» не заявлявся.

Відповідно до положень п.3 ч.1 Стаття 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок, в тому числі у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

З наведених підстав апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 409, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 27 березня 2023 року, ухвалений щодо ОСОБА_8 , змінити в частині вирішення цивільного позову.

Збільшити суму, яка підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди до 70 000 грн.

У задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 40 889,92 грн. відмовити.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4