Провадження № 11-кп/824/228/2023 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисника - ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_10 ,

перекладача - ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0004830 від 10.06.2019 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_9 на вирок Дніпровського районного суду м.Києва від 27 травня 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 27.05.2021,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Узбекистан, узбека, громадянина Узбекистану, зі слів одруженого на території Узбекистану, зі слів маючого дитину 2017 р.н., неофіційно працюючого пекарем, із середньо-спеціальною освітою, без місця реєстрації, зі слів проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років;

Відповідно до вироку, ОСОБА_10 , 09 червня 2019 року, приблизно о 21 годині 30 хвилин перебув за адресою: м.Київ, пр-т Броварський, 5-І, ПКіВ «Гідропарк», де у нього виник словесний конфлікт із раніше незнайомим ОСОБА_12 , під час якого, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, у ОСОБА_10 , з мотивів особистої неприязні, виник злочинний умисел, спрямований на умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_12 . Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, керуючись мотивом особистої неприязні відносно потерпілого, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій і свідомо допускаючи їх настання у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , дістав з карману джинсів розкладний ніж та, тримаючи його в правій руці, наблизився до потерпілого. У подальшому, використовуючи розкладний ніж, ОСОБА_13 умисно наніс ОСОБА_12 одне ножове колото-різане поранення в область черевної порожнини та одне ножове колото-різане поранення правого плеча потерпілого. У результаті злочинних дій ОСОБА_10 , ОСОБА_12 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного проникаючого поранення черевної стінки з пошкодженням купола сліпої кишки, а також, колото-різане поранення правого плеча. Згідно з висновком експерта № 042-1416-2019 від 28.08.2019 року, дані медичної документації на ім'я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідчать про те, що під час звернення за медичною допомогою 09.06.2019 о 21:29, у нього мали місце тілесні ушкодження: а) проникаюче колото-різане поранення грудної клітки справа - рана з рівними краями ( розмірами 5х1,5 см) на рівні 7-8 міжребер`я між середнє-паховою та лопатковою лінією, від якого відходить рановий канал, направлений ззовні-досередини, по ходу якого ушкоджуються м`які тканини грудної стінки з послідуючим пересіченням ребра, пораненням міжреберних артерій, що проникає в праву плевральну порожнину, з явищами масивного гемотораксу і наявність в плевральній порожнині 3100 мл крові); б) наскрізна колото-різана рана м`яких тканин нижньої третини правого плеча.

В апеляційній скарзі обвинувачений вказує, що вирок суду є незаконним, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, істотним порушенням вимог КПК, неправильним застосуванням ЗУ «Про кримінальну відповідальність». В обгрунтування доводів вказав, що в основу вироку покладені покази свідків та потерпілого, дані протоколу затримання та протоколу огляду місця події, вказуючи на те, що покази свідків та потерпілого суперечать простому здоровому глузду, а вказані протоколи не є законними та допустимими доказами. Вважає, що його позицію суд оцінив як спосіб уникнути відповідальності за скоєне, що не відповідає фактичним обставинам справи та що в його діях було перевищення меж необхідної оборони, тобто вчинення злочину, передбаченого ст.124 КК України. Щодо показів свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , апелянт звертає увагу на те, що з даних показів видно, що момент нанесення тілесних ушкоджень вони не бачили, і дізнались про те що сталось - з чужих слів. Таким чином, висновки суду викладені у вироку мають суттєві протиріччя і сумніви в показах вищезазначених свідків. Що стосується протоколу затримання особи (від 11.06.2019 року), зі змісту даного протоколу видно, що серед вилучених речей - кишенькового ножа, яким він нібито наніс тілесні ушкодження, не було. В протоколі огляду місця події (від 14.06.2019) було вказано, що даний ніж, помилково не був внесений в протокол місця затримання. Даний доказ, а саме протокол огляду місця події (від 14.06.2019) ніяк не можна назвати законним і допустимим, так як він був складений і отриманий з суттєвими порушеннями КПК України. Відтак, просив вирок скасувати, призначивши новий судовий розгляд.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого оспорює доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні постановленого йому у вину кримінального правопорушення, вважає вирок не обґрунтованим та не вмотивованим, вказує на те, що висновки суду не підтверджуються доказами дослідженими під час розгляду кримінального провадження в суді та ґрунтуються на доказах, які отримані у спосіб не передбачений кримінальним процесуальним законом. Вважав, що під час судового розгляду, не встановлений ані умисел ОСОБА_10 направлений на вчинення злочину передбаченого ч.1 ст.121 КК України, ані мотив вчинення даного злочину. Крім того, захисник вважає що показання свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 і потерпілого ОСОБА_12 , не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки вказані особи були провокаторами конфлікту та зацікавлені в обвинуваченні ОСОБА_10 . Крім того, показання потерпілого ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_16 різняться між собою. Різняться показання свідка ОСОБА_16 і з даними, які містить відеозапис з камер відеоспостереження. Також, захисник вважає, що не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку і пояснення свідків ОСОБА_14 і ОСОБА_19 , оскільки вони не були безпосередніми очевидцями події, а дізналися про подію зі слів потерпілого та свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 . Безпідставним вважає і посилання суду як на доказ вини ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, на висновки судово-медичної експертизи, оскільки вони не доводять наявності вини у ОСОБА_10 , а лише вказують на наявність у потерпілого тілесних ушкоджень. Відтак, просив вирок скасувати, ухвалити новий вирок яким, визнати винним ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.124 КК України і призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі, застосувати до ОСОБА_10 ст.75 КК України та звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком .

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого і захисника, які підтримали подані ними апеляційні скарги та просили їх задовольнити, при цьому захисник уточнив, що він також просить вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги захисника та обвинуваченого до задоволення не підлягають з огляду на наступне.

Відповідно до статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновки суду про доведеність вини ОСОБА_20 в заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам справи і грунтуються на повно та об`єктивно досліджених у судовому засіданні і належним чином оцінених та наведених у вироку доказах.

Так, з показань потерпілого ОСОБА_12 , наданих в суді першої інстанції вбачається, що 09.06.2019 року, ввечері, приблизно о 21 годині, у районі Гідропарку в м. Києві, він зі своїми товаришами ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , а також, ще з одним хлопцем, ім`я якого не пам`ятає, сиділи у кафе, а за сусіднім столиком сиділи дві дівчини, з якими вони почали розмову і останні повідомили, що за ними ще від самого пляжу хтось стежить, а саме, якийсь невідомий чоловік. Вони запропонували дівчатам провести їх до метро, на що останні погодилися. Коли вони вийшли з кафе, то побачили обвинуваченого, на якого вказали дівчата, що саме цей чоловік за ними наглядає цілий день, тому, вони зробили йому зауваження, щоб той не ходив за дівчатами, оскільки вони не хочуть з ним спілкуватися, на що останній відповів їм, що у них будуть проблеми і він їх всіх заріже. В обвинуваченого у правій руці знаходився розкладний ніж, який той витягнув з кишені, та почав ним махати перед його товаришами, які стояли перед ним вчотирьох, а він знаходився від обвинуваченого справа метрів за п`ять. Далі, він спробував вибити ніж з руки обвинуваченого, оскільки відчував загрозу для оточуючих з боку обвинуваченого, від чого останній впав, і вони одразу всі розбіглися. Після чого, обвинувачений встав та побіг за ним, а коли наздогнав, то завдав йому два ножові поранення, а потім втік до метро. Після ударів, він у шоковому стані пройшов ще метрів десять, а потім присів, однак, обвинуваченого вже не було і товариші викликали йому швидку медичну допомогу. Зазначив, що він чітко впізнає обвинуваченого, як особу, яка нанесла йому ножові поранення.

З показань допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_19 вбачається, що влітку 2019р. вони відпочивали у «Гідропарку», де за ними спостерігав обвинувачений. Оскільки вони відчували небезпеку від обвинуваченого, який постійно до них чіплявся, вони вирішили зайти до кафе, що неподалік, а обвинувачений чекав їх біля виходу. Коли вони йшли від кафе, то обвинувачений продовжував йти за ними. Зайшовши в кафе, вони сіли за столик, поруч з яким сиділи хлопці із компанії близько 5 чоловіків. Коли вони вже хотіли йти, то у цей момент знову побачили обвинуваченого, тому вони повідомили компанії хлопців, що той чоловік ходить за ними постійно, і хлопці запропонували провести їх до метро, на що вони погодилися і почали йти разом, а обвинувачений йшов за ними, спостерігав та поступово наближався до них, тому один із хлопців запитав у нього, чому той ходить за ними. Далі вони відійшли трішки вперед та направились в сторону метро, а хлопці почали говорити про щось із обвинуваченим. Згодом вони обернулись, оскільки обвинувачений щось крикнув і почав бігти за одним із хлопців, після чого, почали бігати усі хлопці по колу. У той момент, вони забігли до метро, де було багато людей, оскільки були налякані. У подальшому, обвинувачений зник, а тому, вони вирішили піти до хлопців і подякувати їм, однак, підійшовши до них, вони побачили, що в одного із хлопців була закривавлена футболка. Зазначили, що момент нанесення удару вони не бачили, але ті хлопці відразу повідомили, що обвинувачений почав бігати за ними, і коли наздогнав потерпілого, то наніс йому удари ножем. При цьому обидва свідка в судовому засіданні чітко впізнали обвинуваченого як особу, яка безпосередньо їх переслідувала.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 надав аналогічні показання щодо обставин вчинення кримінального правопорушення. При цьому також зазначив, що все відбулося швидко і хтось викрикнув, що в обвинуваченого ніж, після чого, він обернувся та побачив, як обвинувачений почав іти на нього із складним ножем з викидним лезом та кричав, що зараз усіх буде різати. У цей час потерпілий спробував вибити ножа з рук обвинуваченого ударом в область плеча, але йому це не вдалось. Після чого, обвинувачений з криками «Аллах акбар» почав бігти на потерпілого ОСОБА_12 , який почав тікати спиною вперед, однак, він спіткнувся, тому обвинувачений наздогнав його та наніс йому удар ножем в область плеча, зі спини, після чого, потерпілий розвернувся до нього, і обвинувачений завдав йому повторний удар в руку, тобто всього було два удари. Далі, він кинув свій телефон в обвинуваченого, щоб його відволікти від потерпілого, після чого, обвинувачений розвернувся та з криками «Аллах акбар» почав бігти в його бік, тому, він почав тікати в бік метро. У подальшому, оскільки було багато людей, обвинувачений зник серед натовпу. Згодом, він підійшов туди, де стояли хлопці, та побачив, що його брат ОСОБА_17 своєю футболкою затиснув рану та перев`язав руку потерпілому. Коли приїхала швидка допомога, він поїхав разом із потерпілим у лікарню, де його прооперували.

Як вбачається з довідки № 130 Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги від 10.09.2019 року, ОСОБА_12 з 09.06.2019 року перебував у даному закладі з діагнозом: проникаюче колото-різане поранення грудної клітки справа з пошкодженням міжреберної артерії. Гемоторакс (3,5 л). Наскрізне колото-різане поранення м`яких тканин нижньої третини правого плеча.

Відповідно до висновку експерта № 042-1416-2019 від 28.08.2019 року, дані наданої медичної документації на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідчать про те, що під час звернення за медичною допомогою 09.06.2019 о 21.29, у нього мали місце тілесні ушкодження: а) проникаюче колото-різане поранення грудної клітки справа - рана з рівними краями (розмірами 5x1,5см) на рівні 7-8 міжребер`я між середнє-пахвовою та лопатковою лінією, від якої відходить рановий канал, направлений ззовні-досередини, по ходу якого ушкоджуються м`які тканини грудної стінки з послідуючим пересіченням ребра, пораненням міжреберних артерій, що проникає в праву плевральну порожнину, з явищами масивного гемотораксу (наявність в плевральній порожнині 3100 мл крові); б) наскрізна колото-різана рана м`яких тканин нижньої третини правого плеча. Відповідно п. п. 2.1.2. та 2.1.3/й «Правил», виявлене тілесне ушкодження (вказане у п. а) даних Підсумків), відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, а, згідно з п.п. 4.6. та 2.3.3. «Правил», вказане тілесне ушкодження у п. б) даних Підсумків, за ступенем тяжкості, відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6 але менш ніж 21 добу (т. 3 а.п. 95-100);

Як вбачається з протоколу слідчого експерименту від 30.08.2019р. за участю свідка ОСОБА_16 та протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_19 , вказані свідки підтвердили свої показання, надані ними в суді першої інстанції щодо обставин вчинення обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, 11.06.2019 року о 14 годині 10 хвилин, було затримано ОСОБА_10 , в якого було вилучено у присутності понятих синій пакет з написом Lycamobile, білу футболку з плямами бурого кольору, ніж, мобільний телефон, а відповідно до висновку експерта № 081-179-2019 від 21.08.2019 року, кров потерпілого ОСОБА_12 відноситься до групи «О (І)», що по судово-медичній класифікації відповідає групі О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В, тобто його організму властивий антиген Н. 2. На наданій на експертизу футболці, вилученій у гр. ОСОБА_10 , виявлена кров людини. При визначенні групової належності цієї крові виявлений антиген Н, що не виключає можливості її походження від потерпілого гр. ОСОБА_12 .

Дослідивши вказані докази, суд дійшов обґрунтованого висновку про їх належність, допустимість, достовірність та визнав їх такими, що у своїй сукупності підтверджують встановлені судом обставини скоєння ОСОБА_21 кримінального правопорушення. Дії ОСОБА_20 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції. Крім того, апеляційна скарга обвинуваченого не містить належного обґрунтування, в чому полягає неповнота судового розгляду та які саме висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. Так, висновки суду підтверджуються доказами, дослідженими у ході судового розгляду, судом були взяті до уваги усі докази, які могли істотно вплинути на його висновки, зроблені висновки про мотиви прийняття одних доказів і відхилення інших, вирок не містить істотних суперечностей.

Доводи захисника про те, що потерпілий та свідки є зацікавленими особами, а тому суд безпідставно взяв до уваги їх показання, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки як в ході розгляду справи судом першої інстанції так і під час апеляційного розгляду не встановлено обставин, які б свідчили про неправдивість показань свідків та потерпілого чи їх зацікавленість. Колегія суддів звертає увагу, що обвинувачений та потерпілий і свідки до вказаних подій знайомі не були, підстав, які б вказували на те, що потерпілий та свідки оговорюють обвинуваченого ні захисником ні обвинуваченим наведено не було.

Доводи захисника про передчасність висновків суду про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_20 умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 та доводи обвинуваченого про те, що в його діях було перевищення меж необхідної оборони, а тому його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст. 124 КК України, не ґрунтуються на матеріалах провадження.

Так, питання про спрямованість умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події. Визначальним при цьому є і суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Закріплене в ст. 36 КК право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (ч. 3 ст. 27 Конституції України).

Особливістю кримінального правопорушення, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, наприклад: наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.

Таким чином, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Як вбачається з встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи та досліджених судом доказів, саме обвинувачений ОСОБА_10 , в ході словесного конфлікту з потерпілим дістав з карману джинсів розкладний ніж та, тримаючи його в правій руці, наблизився до потерпілого, а потерпілий, намагаючись відвернути загрозу для оточуючих з боку обвинуваченого, спробував вибити ніж з руки обвинуваченого та втекти, однак обвинувачений наздогнав потерпілого та завдав йому два ножові поранення, а потім втік.

Таким чином мотивом заподіяння обвинуваченим ОСОБА_10 потерпілому тілесних ушкоджень був не захист від протиправних дій потерпілого, а саме бажання обвинуваченого спричинити шкоду потерпілому. При цьому колегія суддів звертає увагу, що в ході апеляційного розгляду не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що потерпілий намагався напасти на обвинуваченого. Натомість, з дослідженого судом апеляційної інстанції відеозапису з камер спостереження з ПКіВ «Гідропарк» вбачається, що саме ОСОБА_22 наздоганяв особу чоловічої статі (як пояснив ОСОБА_22 в суді апеляційної інстанції - це був потерпілий). Стороною захисту не надано доказів про наявність будь-яких ушкоджень у обвинуваченого, які б свідчили про активні протиправні дії з боку потерпілого відносно обвинуваченого.

Все вище зазначене, на думку колегії суддів, указує на обґрунтованість висновків суду першої інстанції про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_23 за ч.1 ст. 121 КК України.

Висновки суду першої інстанції у цій частині відповідають вимогам закону, є належним чином обґрунтованими та вмотивованими, колегія суддів із цим висновками погоджується.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_24 покарання за ч.1 ст. 121 КК України є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень, та не оскаржується обвинуваченим та його захисником у поданих ними апеляційних скаргах.

Істотних порушень кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність, які би були беззаперечними підставами для скасування вироку колегією суддів не встановлено та не наведено таких обставин і обвинуваченим у поданій ним апеляційній скарзі.

Підстав, передбачених ст. 415 КПК України для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, як про це ставиться питання у поданій обвинуваченим апеляційній скарзі, обвинуваченим та його захисником також не наведено.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника - адвоката ОСОБА_9 , а тому вважає за необхідне залишити їх без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м.Києва від 27.05.2021 щодо ОСОБА_10 залишити без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду м.Києва від 27.05.2021 щодо ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, засудженим, який перебуває під вартою - в той же строк з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ: