Справа № 489/4149/23
Кримінальне провадження №1-кс/489/1363/23
УХВАЛА

13 жовтня 2023 р. м.Миколаїв

Вступна частина

Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1

Секретар судового засідання ОСОБА_2

Кримінальне провадження 0000918 від 24.07.23, в якому повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України ОСОБА_3 .

Сторони: скаржник адвокат ОСОБА_4 - представника підозрюваного, слідчий ОСОБА_5 .

Мотивувальна частина

Представником підозрюваного адвокатом ОСОБА_4 подана скарга на постанову слідчого в даному провадженні ОСОБА_6 від 12.09.23, якою відмовлено в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій, додатковому допиті свідка ОСОБА_7 , посилаючись на неповноту первинного допита, оскільки той може прояснити обставини, які передували самому злочину.

В судовому засіданні скаржник підтримав позицію викладену у скарзі, слідчий просив залишити її без задоволення.

Положеннями ч. 1 ст. 303 КПК передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, серед них у пункті 7 зазначено й рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій.

Правова природа проваджень, які здійснюються слідчим суддею, передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку вирішення клопотань про проведення слідчих (розшукових) дій, а й оцінки таких клопотань на предмет доцільності здійснення слідчих (розшукових) дій, що порушуються перед детективом, та обґрунтованість внесеного клопотання на час ухвалення оскаржуваного рішення.

Тобто розширення пояснень до скарги у судовому засіданні стороною захисту не може бути враховано при розгляді скарги на постанову слідчого, яка обмежена доводами самого клопотання, за результатами якого прийнято оскаржувану постанову.

Відповідно до п.7ч.1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» захисник має право опитувати осіб за їх згодою.

Згідно із п. 12 ч. 2 ст. 42, ч. 4 ст. 46 КПК України захисник підозрюваного має право заявляти клопотання про проведення процесуальних дій.

Відповідно до ч. 3 ст. 93 КПК України сторона захисту здійснює збирання доказів, у тому числі, шляхом ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій.

За змістом ч. 2 ст. 223 КПК України підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Тобто, має бути чітко визначена мета проведення слідчої (розшукової) дії, яка має значення для здійснення неупередженого, повного та всебічного досудового розслідування. За відсутності обґрунтованого клопотання неможливим є його задоволення.

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню обставини, визначені у ч. 1 ст. 91 КПК України, у тому числі: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) (п. 1), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення (2), обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження (п. 4) та інше. Тобто проведення слідчих дій повинне переслідувати мету отримання доказів, що підтверджують або спростовують наявність обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Частиною 1 ст. 94 КПК України встановлено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ч.5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого, прокурора складається з:1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Отже, відповідно до ст. 110 КПК України постанова має бути вмотивована, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленими матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладена суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав та законних інтересів учасників процесу.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Захисник в клопотанні про проведення слідчої дії не надав вагомих відомостей про те, що обставини, з приводу яких він просив додатково допитати ОСОБА_7 можуть мати важливе значення у межах розслідування цього кримінального провадження,.

Таке ж мотивування по суті виклав в оскаржуваній постанові й слідчий. Тому у задоволенні скарги слід відмовити через недоведеність.

Резолютивна частина

Скаргу залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1