ЄУН № 389/3475/23
Провадження № 1-кп/389/154/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року Знам`янський міськрайонний суд

Кіровоградської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду міста Знам`янка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000336 від 04 квітня 2023 року стосовно

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки відділу 6 «б» Нижньочирчикського району Ташкентської області, громадянки України, з неповною середньою освітою, не працюючої, одруженої, має на утриманні четверо неповнолітніх дітей, є інвалідом ІІІ-ї групи, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до ст.89 КК України, вважається такою, що не має судимості,

обвинуваченої у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 скоїла викрадення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів, а також таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене в умовах воєнного стану, за наступних обставин.

04.03.2023 в денний час доби (точного часу під час досудового розслідування не представилось можливим встановити), ОСОБА_5 та ОСОБА_4 знаходились в приміщенні Комунального некомерційного підприємства «Знам`янська міська лікарня ім.А.В.Лисенка» Знам`янської міської ради, розташованого за адресою: вул.Героїв України, 27, м.Знам`янка Кіровоградської області.

Перебуваючи у вказаному місці ОСОБА_4 , тримаючи у руках сумку, належну ОСОБА_5 , яку остання самостійно передала ОСОБА_4 для тимчасового зберігання, помітила у її кишені банківську карту Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (в подальшому АТ КБ «Приватбанк») № НОМЕР_1 , поруч із якою на аркуші паперу був зазначений пін-код вказаної картки, які належали ОСОБА_5 . В цей час у ОСОБА_4 раптово виник умисел на викрадення офіційного документу, а саме на викрадення належної ОСОБА_5 банківської картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 .

Реалізуючи даний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих спонукань, в цілях власної наживи, ОСОБА_4 , скориставшись тим, що її дії не помічені сторонніми особами, шляхом вільного доступу таємно викрала належну ОСОБА_5 банківську карту АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , яка знаходилася у кишені вищевказаної сумки, з метою подальшої крадіжки грошових коштів з рахунку зазначеної картки.

Таким чином, ОСОБА_4 своїми умисними та протиправними діями вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.357 КК України.

Крім того, 05.03.2023 приблизно о 14.33 год. ОСОБА_4 знаходилась поряд із банкоматом, розташованим за адресою вул.Перемоги, 225 с.Богданівка Кіровоградської області. З метою раніше виниклого умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене в умовах воєнного стану, а саме на крадіжку належних ОСОБА_5 грошових коштів з банківської карти АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , достовірно знаючи ПІН-код до вищевказаної картки та маючи її при собі, діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих спонукань, в цілях власної наживи, виконала операції по зняттю грошових коштів в сумі 3000 грн. з належної ОСОБА_5 банківської картки № НОМЕР_1 . Після цього ОСОБА_4 з місця скоєння злочину зникла, викраденими грошовими коштами розпорядилася на власний розсуд, чим спричинила ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 3000 грн.

Крім того, 07.03.2023 приблизно о 10.55 год. ОСОБА_4 знаходилась поряд із банкоматом, розташованим за адресою вул.Перемоги, 225 с.Богданівка Кіровоградської області. В цей час у ОСОБА_4 виник умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, а саме на крадіжку належних ОСОБА_5 грошових коштів з банківської карти АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 .

Реалізуючи даний умисел, ОСОБА_4 , достовірно знаючи ПІН-код до вищевказаної картки та маючи її при собі, діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих спонукань, в цілях власної наживи, виконала операції по зняттю грошових коштів в сумі 3200 грн. з належної ОСОБА_5 банківської картки № НОМЕР_1 . Після цього ОСОБА_4 з місця скоєння злочину зникла, викраденими грошовими коштами розпорядилася на власний розсуд, чим спричинила ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 3200 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 своїми умисними та протиправними діями вчинила кримінальні правопорушення, передбачені ч.4 ст.185 КК України.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України визнала повністю та надала суду показання, відповідно до яких вона дійсно на початку березня 2023 ( точної дати не пам`ятає) в денний час доби разом з ОСОБА_5 перебувала в приміщенні лікарні e м.Знам`янка, підтримувала потерпілу ОСОБА_5 , тримала її сумку, в кишені якої помітила банківську карту «Приватбанк» та аркуш паперу із зазначеним пін-кодом вказаної картки. В подальшому вона викрала належну ОСОБА_5 банківську карту, потім із банкомату в с.Богданівка Кіровоградської області, знаючи ПІН-код до вищевказаної картки виконала операції по зняттю грошових коштів в сумі 3000 грн. та 3200 грн. з належної ОСОБА_5 банківської картки. З місця скоєння злочину зникла, викраденими грошовими коштами розпорядилася на власний розсуд. У скоєному щиро розкаюється.

Потерпіла ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася, надала письмову заяву, в якій просить провести розгляд кримінального провадження за своєї відсутності, цивільний позов подавати не бажає. Міру покарання для обвинуваченої залишає на розсуд суду.

Враховуючи, що обвинувачена ОСОБА_4 у повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованих їй органом досудового розслідування правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті та кваліфікацію своїх дій, крім того, беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи і судом встановлено, що обвинувачена правильно розуміє, усвідомлює зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності її позиції, суд вважає можливим, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, проти чого не заперечують прокурор, потерпіла та обвинувачена.

Учасникам процесу роз`яснено, що в такому разі вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

За таких обставин суд вважає вину обвинуваченої ОСОБА_4 доведеною, а її дії правильно кваліфіковані за ч.1 ч.357, ч.4 ст.185 КК України за ознаками: викрадення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів, а також, таємні викрадення чужого майна (крадіжки), вчинені повторно, в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд, відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень за ч.4 ст.185 КК України, який відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, за ч.1 ст.357 КК України, який відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до кримінальних проступків, а також дані про особу: те, що вона відповідно до ст.89 КК України, вважається такою, що не має судимості, не одружена, утриманці відсутні, не працює, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, висновок досудової доповіді, відповідно до якої, виправлення особи можливе без ізоляції її від суспільства. Відповідно до вимог ст.66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, про що свідчить надання правдивих та послідовних показань.

До обставини, передбаченої ст.67 КК України, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 , суд відносить вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Враховуючи думку прокурора та те, що ОСОБА_4 вину свою у скоєнні вищезазначених кримінальних правопорушень визнала повністю, щиро розкаюється, відсутність вимог майнового характеру з боку потерпілої ОСОБА_5 у зв`язку із добровільним відшкодуванням обвинуваченою завданого збитку, суд, керуючись ст.ст.53, 63, 65-67 КК України, вважає необхідним призначити ОСОБА_4 за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.357 КК України, покарання у виді штрафу в межах, передбачених санкцією частини статті, а за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах, передбачених санкцією частини статті.

Стосовно призначення судом остаточного покарання суд дійшов до такого.

Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Водночас за правилами ч.3 ст.72 КК основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю злочинів і сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Разом з цим, положення ч.3 ст.72 КК не тільки не виключають можливості застосування положень ст.ст.70, 71 КК України щодо призначення покарання за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків, але й прямо вказують на необхідність такого застосування. У той же час ч.3 ст.72 КК України передбачає не самостійне виконання вироків, якщо одним чи кількома з них призначено покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, а лише неможливість складення цих покарань з іншими видами покарань при призначенні їх за сукупністю злочинів або за сукупністю вироків і необхідність самостійного (окремого) виконання цих покарань.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, коли за злочини, що утворюють сукупність, призначено основні покарання різних видів, які не підлягають заміні (штраф, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю), суд може застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим або призначити кожне з них до самостійного виконання. Штраф як основне покарання, призначений за один із злочинів, не підлягає складанню з іншими видами покарань при призначенні покарання за сукупністю злочинів (ст.70 КК України) та за сукупністю вироків (ст.71 КК України).

Таким чином, суд доходить висновку, що покарання у виді штрафу, призначене за даним вироком, необхідно виконувати самостійно.

Відтак, остаточне покарання ОСОБА_4 необхідно призначити на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, за кожне окремо, шляхом одночасного застосування покарань без складання - у виді позбавлення волі та у виді штрафу, який необхідно виконувати самостійно, відплвідно до ч.3 ст. 72 КК України, що буде необхідним і достатнім для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, враховуючи ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, скоєних ОСОБА_4 , дані про її особу, а також враховуючи думку прокурора та потерпілої у її заяві, суд, керуючись ст.75 КК України, прийшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства, і вважає за необхідне звільнити її від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на певний строк з покладенням на неї обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України, що на думку суду, з урахуванням наведених обставин справи та особи ОСОБА_4 , є необхідним і достатнім для виправлення останньої та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень зі сторони обвинуваченої.

Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_4 під час досудового розслідування не обирався, під час судового розгляду таких клопотань також не надходило, а тому суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до обвинуваченої.

Процесуальні витрати по даному кримінальному провадженню на залучення експерта відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.100, 349, 367, 368, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватою у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України та призначити їй покарання:

-за ч.1 ст.357 КК України у виді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень.

-за ч.4 ст.185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень призначити ОСОБА_4 остаточну міру покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років та у виді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень, який виконувати самостійно, відповідно до ч.3 ст.72 КК України.

Згідно з ст.75 КК України, ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, звільнити з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ч.1 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_4 на період іспитового строку, наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Речові докази: виписку про рух грошових коштів по банківському рахунку № НОМЕР_2 та цифровий носій у вигляді СD-диску «Verbatim» з файлами проведеного тимчасового доступу до речей та документів (банківської таємниці) від 28.08.2023 щодо інформації по банківській картці АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , належній ОСОБА_5 , - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору.

Суддя Знам`янського міськрайонного суду

Кіровоградської області ОСОБА_1