ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3761/23 Справа № 237/4526/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді -доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

в режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 , та захисника ОСОБА_8 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 27 жовтня 2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000579, щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: с.Соснівка Покровського

району Донецької області, зареєстрованої та проживаючої

за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.306, ч.2 ст.307 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження: м.Курахове Мар`їнського

району Донецької області, зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_2 ,

проживаючого за адресою:

АДРЕСА_3 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.306, ч.2 ст.307, ч.3 ст.311 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 27 жовтня 2023 року було задоволено клопотання прокурора Селидівського відділу Покровської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_6 та продовжено стосовно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 строк тримання під вартою до 25 грудня 2023 року включно. Визначено стосовно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 заставу в кримінальному провадженні у розмірі 400 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у розмірі 1 073 000 гривень.

Своє рішення судмотивував тим, що під час судового засідання прокурором доведено, що ризики, які були встановлені раніше, а саме: переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, а також незаконного впливу та свідків у даному провадженні, у зв`язку із перебігом судового розгляду справи не зменшились та продовжують існувати, тому суд прийшов до висновку, що оскільки ОСОБА_10 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких та тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років, а тому, усвідомлюючи невідворотність покарання, яке може бути їм призначено судом у випадку визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, обвинувачені можуть вживати заходів, спрямованих на переховування від суду. При цьому ризик втечі може бути розцінений ними як менш небезпечне діяння ніж покарання та процедура його виконання. Виходячи з обставин, які зазначені в обвинувальному акті, обвинувачені характеризуються схильністю до вчинення кримінальних правопорушень, відтак існує ризик, що вони можуть продовжити вчиняти кримінальне правопорушення у цьому провадженні або вчинити інше правопорушення у разі не застосування до них запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою. Зазначив, що ОСОБА_9 характеризується відсутністю міцних соціальних зв`язків, роботи та стримуючих факторів, які б вказували на те, що нею не будуть вживатися перешкоди щодо цього кримінального провадження. Крім того, обвинувачені постійно проживають у Покровському районі Донецької області, відтак у разі незастосування до них запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вони повернуться до місця свого мешкання, поблизу якого на цей час відбуваються активні бойові дії, а агресія, яку здійснює Російська Федерація відносно України, може привести до тимчасової окупації територій та призвести до їх ухилення від кримінальної відповідальності. При цьому, судом також враховано, що під час розгляду заявленого клопотання стороною захисту не надано жодного належного доказу, який свідчив би про необхідність зміни вже обраного запобіжного заходу, а обставини, на які посилається сторона захисту, не підтверджені відповідними доказами та в даному випадку не можуть бути беззаперечними стимулюючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить поновити строк на апеляційне оскарження, мотивуючи тим, що повний текст оскаржуваної ухвали було отримано лише 03 листопада 2023 року, по суті просить скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нову, якою обрати обвинуваченій запобіжний захід, не пов`язаний із обмеженням її волі.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги захисник посилається на те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є занадто суворим. Наведені стороною обвинувачення ризики є лише припущенням, оскільки обвинувачена належним чином виконує свої процесуальні обов`язки, не має намірів уникати, ухилятися від суду або виїжджати за межі області реєстрації, має на утриманні одиноку літню матір, яка потребує догляду, можливості впливу на сторони кримінального провадження не має. Клопотання прокурора фактично дублюють одне одного, жодної слідчої дії за час перебування під вартою обвинуваченої не було виконано, суд не приступив до розгляду справи по суті та наявне безпідставне затягування строків розгляду. Зазначає, що обґрунтованість знаходження ОСОБА_9 під вартою нічим документально не доведено, окрім письмових витримок з кримінального процесуального законодавства та загальних припущень, на які посилається прокурор. Крім того, судом не було враховано стану здоров`я обвинуваченої та відсутність судимостей. Пропозиції щодо грошової застави є економічно не обґрунтованими та несправедливими.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 , просить скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нову, якою обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, або визначити заставу у розмірі від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги захисник посилається на те, що судом під час продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не було в достатній мірі обґрунтовано неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу. Суддею зовсім не взято до уваги те, що обвинувачений раніше не судимий, його майновий стан, наявність на утриманні неповнолітньої дитини та наявність міцних соціальних зв`язків, що призвело до застосування занадто суворої міри запобіжного заходу. Обвинувачений ОСОБА_10 перебуває під вартою вже два роки та чотири місяці, на даний час відсутня необхідність обмеження його права на свободу, а тому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту має забезпечити запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, і в повній мірі забезпечить його процесуальну поведінку.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні захисники та обвинувачені підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисників та просив ухвалу суду залишити без зміни.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених

ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до матеріалів справи в провадженні Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.306, ч.2 ст.307 КК України, за кваліфікуючими ознаками: використання коштів, здобутих від незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, з метою продовження незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, вчиненого за попередньою змовою групою осіб у великих розмірах; незаконного виробництва, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконного збуту наркотичних засобів та психотропних речовин вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.306, ч.2 ст.307, ч.3 ст.311 КК України, за кваліфікуючими ознаками: використання коштів, здобутих від незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, з метою продовження незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, вчиненого за попередньою змовою групою осіб у великих розмірах; незаконного виробництва, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконного збуту наркотичних засобів та психотропних речовин вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб; незаконного виготовлення, придбання та зберігання прекурсорів з метою їх використання для виробництва або виготовлення наркотичних засобів чи психотропних речовин, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з метою збуту, в особливо великих розмірах.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_9 та ОСОБА_10 мотивуючи свою позицію тим, що ризики, які були враховані судом при обранні їм запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не змінились, нових обставин для зміни запобіжного заходу стосовно обвинувачених не з`явилось.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, не зменшились й виправдовують тримання обвинувачених під вартою.

Так, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів та за які передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років. Таким чином, з огляду на покарання, яке може бути призначене обвинуваченим у разі визнання їх винуватими, суд дійшов висновку про існування реального ризику того, що вони можуть здійснити спроби переховування від суду.

Крім того, на користь існування вказаного ризику, судом також бралося до уваги те, що обвинувачені постійно проживають у Покровському районі Донецької області та у зв`язку з введенням воєнного стану на території України і активними бойовими діями на Сході країни, в тому числі у місцевості, наближеній до місця проживання обвинувачених, ризик переховування останніх та неявки до суду у разі перебування на волі є обґрунтованим.

Також існує ризик того, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 можуть незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки на даній стадії судового процесу їх ще не було допитано.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, крім даних про суворість покарання, передбаченого за злочин, в якому обвинувачують ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , взяв до уваги і інші обставини кримінального провадження (підвищену суспільну небезпечність), що в сукупності є достатньо суттєвим елементом при оцінюванні ризику їх переховування та впливу на свідків.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

На підставі наведеного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебуванню обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під вартою, та в апеляційній скарзі не доведені.

Доводи захисників про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , встановлена наявність ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стороною захисту не наведено.

Відомостей щодо протипоказань для перебування обвинувачених в умовах слідчого ізолятора не було надано, як під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в суді першої інстанції, так і під час розгляду апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції.

Разом з цим, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, та вважає доводи скарги сторони захисту щодо непомірності розміру застави обґрунтованими, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.

З викладеної норми слідує, що метою застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді застави є те, що у разі невиконання обвинуваченими покладених на нього обов`язків, внесені грошові кошти будуть стягнені в дохід держави.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що принцип верховенства права є однією з основ демократичного суспільства, притаманною всім статтям Конвенції (справа «Ісмаїлов проти Росії», пункт 31).

Невід`ємним елементом зазначеного принципу, який також є однією із загальних засад кримінального провадження, є пропорційність. Зокрема, це підтверджується абзацом 3 підпунктом 2.2. пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України у справі №3-рп/2012 від 25 січня 2012 року.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить, що така пропорційність обов`язково має застосовуватися судом при вирішенні питання щодо суми застави, яку у разі наявності відповідних підстав у порядку ч.8 ст. 182 КПК України слід звернути в дохід держави.

У своєму рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що в цілях ст.14 Конвенції різниця у поводженні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розсудливого виправдання, не переслідує законної мети і якщо запропоновані засоби не є пропорційними до переслідуваної мети (справа «Карлгайнц Шмідт проти Німеччини»).

У рішенні у справі «Істоміна проти України» від 13 січня 2022 року ЄСПЛ зазначив, що застава має на меті не забезпечення відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім забезпечення явки особи на судове засідання, тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду.

У рішенні у справі «Гафа проти Мальти» від 22 травня 2018 року ЄСПЛ зазначив, що гарантія, передбачена статтею 5§3 Конвенції, покликана забезпечити явку обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі. Оскільки питання, яке розглядається, є основним правом на свободу, гарантованим статтею 5, органи влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так під час вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Крім того, розмір застави, має бути належним чином обґрунтовано у рішенні про визначення застави і повинна враховувати майновий стан обвинуваченого.

Тому суд вважає, що у разі виникнення підстав для застосування судом ч.8 ст.182 КПК України має бути дотриманий принцип пропорційності, який є невід`ємною складовою верховенства права.

З огляду на те, що застосування до обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави мало стимулюючий характер дотримання покладених на нього обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає, що у зв`язку з тривалим часом судового провадження, даних про особу обвинувачених, а саме майнового та сімейного стану, застосування суми застави, визначеної оскаржуваною ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 27 жовтня 2023 року, буде явно не пропорційним, а отже несправедливим у розумінні ст.1 Першого Протоколу та п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Тому, враховуючи кількість покладених на обвинувачених процесуальних обов`язків та їх співвідношення з існуючими наразі ризиками їх невиконання, а також особу обвинуваченої ОСОБА_9 , раніше не судимої, не працючої, маючу на утриманні одиноку літню матір, та особу обвинуваченого ОСОБА_10 , який раніше не судимий, одружений, маючий на утриманні неповнолітню дитину та працюючого фізичною особою підприємцем, апеляційний суд вважає, що розмір застави на цій стадії кримінального провадження слід зменшити, а саме до 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 536 800 гривень, що на переконання апеляційного суду, відповідатиме критеріям справедливості та співмірності (пропорційності), забезпечить справедливий баланс інтересів особи та суспільства, а тому не суперечитиме статті 1 Першого Протоколу та пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, такий розмір застави відповідає й практиці ЄСПЛ, зокрема у рішенні від 20 листопада 2010 року у справі «Мангурас проти Іспанії» суд зазначив, що перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

За наведених обставин апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги+ захисників слід задовольнити частково, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою обрати обвинуваченим запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, виходячи з положень ч. 5 ст. 182 КПК України, у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 , та захисника ОСОБА_8 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , задовольнити частково.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 27 жовтня 2023 рокупро продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Селидівського відділу Покровської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 задовольнити частково.

Продовжити застосування обвинуваченим ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 25 грудня 2023 року включно.

Визначити обвинуваченим ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становити 536800 гривень, у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самими обвинуваченими, так й іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

У разі внесення застави у визначеному судом розмірі, покласти на обвинувачених ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на період дії цього запобіжного заходу, процесуальні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому вони проживають (перебувають), без дозволу слідчого, прокурора, суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання (перебування);

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , що у разі невиконання покладених на них обов`язків застава звертається в дохід держави.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ _________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4