ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 948/979/23 Номер провадження 11-кп/814/2373/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора представника установи виконання покарань захисника засудженого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеконференції судове провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_10 на ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 08 серпня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою заяву захисника ОСОБА_11 задоволено.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , засудженому

08 вересня 2015 року Червонозаводським районним судом м. Харків за ч.1 ст.263, ч.4 ст.70 КК України (шляхом складання покарання за вироком Червонозаводського районного суду м. Харків від 15 вересня 2014 року щодо ОСОБА_9 за п.4 ч.2 ст.115 КК України) на строк 15 років позбавлення волі без конфіскації майна (29 листопада 2021 року Червонозаводським районним судом м. Харків замінено невідбуту частину покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 роки 10 місяців 25 днів більш м`яким покаранням у вигляді обмеження волі на той самий строк),

замінено невідбуту частину покарання у вигляді 2 років 1 місяця 7 днів обмеження волі за вироком Червонозаводського районного суду м. Харків від 08 вересня 2015 року більш м`яким покаранням у вигляді виправних робіт на вказаний строк із відрахуванням 20% заробітної плати на користь держави.

Ухвалене рішення місцевий суд мотивував тим, що на даний час ОСОБА_9 в результаті сумлінної поведінки та ставлення до праці став на шлях виправлення.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 08 серпня 2023 року та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви захисника ОСОБА_11 про заміну ОСОБА_9 невідбутої частини покарання у вигляді обмеження волі на більш м`яке покарання у вигляді виправних робіт із відрахуванням 20% заробітної плати на користь держави. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував: те, що поведінка засудженого не була сумлінною, оскільки він поряд із 20 заохоченнями мав також 5 стягнень за порушення порядку відбування покарання (останнє стягнення отримав у грудні 2020 року), а подальша його правослух`яна поведінка спостерігалась безпосередньо перед настанням формальних підстав для можливості застосування до нього пільг, передбачених ст.ст.81, 82 КК України; ставлення ОСОБА_9 до навчання, який має середню освіту та за час відбування покарання не виявив бажання опанувати нову робітничу професію, доступ до якої колонією забезпечується.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, міркування прокурора на підтримку апеляційної скарги, позицію представника установи виконання покарань, який уважав за можливе застосувати до ОСОБА_9 положення ст.82 КК України, твердження захисника про залишення без задоволення апеляційної скарги, думку засудженого, який заперечив проти апеляційної скарги, зазначив, що має намір працювати комірником у ході виправних робіт після заміни їх із обмеження волі, але водночас підтвердив те, що не має будь-якої професійної спеціальності, перевірила матеріали особової справи й судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що вона підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог місцевим судом не дотримано.

Частинами 1 та 4 ст.82 КК України передбачено, що особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

Виходячи з положень ч.3 ст.82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

У п.п.1, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" зазначено, заміна невідбутої

частини покарання більш м`яким має сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. При вирішенні питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

За змістом приписів ст.6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Становлення ж особи на шлях виправлення являє собою прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись й в умовах відбування більш м`якого покарання.

Висновок про таке ставлення повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і ставлення його до праці за весь період перебування в установі виконання покарань.

При цьому, відповідно до ст.9 КВК України добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що 15 вересня 2014 року Червонозаводським районним судом м. Харків визнано винуватим і засуджено ОСОБА_9 за п.4 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263, ч.1 ст.70 КК України на 15 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь:

потерпілої ОСОБА_12 - 300 000 гривень моральної шкоди;

Комунального закладу охорони здоров`я «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги» ім. проф. Мєщанінова 4 518 гривень 40 копійок витрат на стаціонарне лікування ОСОБА_12 (ч.1 а.о.с.29-40).

04 грудня 2014 року Апеляційним судом Харківської області вирок Червонозаводського районного суду м. Харків від 15 вересня 2014 року в частині засудження ОСОБА_9 за ч.1 ст.263 КК України скасовано та призначено в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції.

Увалено вважати ОСОБА_9 засудженим за п.4 ч.2 ст.115 КК України на 15 років позбавлення волі без конфіскації майна (ч.1 а.п.42-44).

08 вересня 2015 року Червонозаводським районним судом м. Харків визнано винуватим і засуджено ОСОБА_9 за ч.1 ст.263 КК України на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого призначеного покарання більш суворим покаранням за вироком Червонозаводського районного суду м. Харків від 15 вересня 2014 року призначено ОСОБА_9 остаточне покарання - 15 років позбавлення волі без конфіскації майна (ч.1 а.о.с.51-52).

Судом ОСОБА_9 визнано винуватим і засуджено те, що він 11 травня 2013 року вранці у квартирі АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті неприязних стосунків, діючи з метою вбивства з особливою жорстокістю, умисно облив ОСОБА_13 спиртовмісною рідиною та підпалив, внаслідок чого ця рідина загорілась на ОСОБА_13 , чим заподіяв останній тотальний опік тіла полум`ям та особливо болісні відчуття, що спричинило її смерть.

Окрім того, ОСОБА_9 за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 зберігав без передбаченого законом дозволу бойові приписи - чотири патрони, які було вилучено в нього в ході обшуку 24 червня 2013 року в період часу з 11 години 32 хвилини до 16 години 47 хвилин.

10 травня 2016 року Червонозаводським районним судом м. Харків зараховано ОСОБА_9 в строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 11 травня 2013 року до 04 грудня 2014 року та з 29 грудня 2014 року до 24 грудня 2015 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (ч.1 а.о.с.59).

29 листопада 2021 року Червонозаводським районним судом м. Харків замінено ОСОБА_9 невідбуту частину покарання у вигляді 3 років 10 місяців 25 днів позбавлення волі більш м`яким покаранням у вигляді обмеження волі (ч.1 а.о.с.67).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що початок строку покарання ОСОБА_9 визначено з 11 травня 2013 року, кінець строку покарання 15 вересня 2025 року (з урахуванням зарахованого строку попереднього ув`язнення).

Тобто, є наявними передумови (формалізовані підстави, що пов`язуються із фактичним відбуттям засудженим певної частини строку призначеного йому покарання) для розгляду питання про застосування положень ст.82 КК України щодо ОСОБА_9 , що не оспорюється ніким із учасників судового провадження.

Однак, для застосування положень ст.82 КК України необхідна наявність не лише формально-юридичних підстав, а й оціночних, які виражаються формулюванням «… засуджений став на шлях виправлення».

Як убачається з матеріалів особової справи, ОСОБА_9 в місцях позбавлення волі знаходиться з 11 травня 2013 року, під час перебування в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» до 18 січня 2016 року 3 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності за грубе порушення встановленого порядку відбування покарання (зокрема, за зберігання заборонених предметів мобільного телефону із сім-картами та зарядним пристроєм), за що 3 рази поміщався в карцер на 5 і 7 діб (стягнення на даний час погашені), заохочень не мав, характеризувався негативно, на заходи вихованого впливу не реагував, не працював і не виявляв бажання й ініціативу щодо його працевлаштування.

Затим у ході відбування покарання в ДУ «Диканівська виправна колонія (№12)» із 18 січня до 08 лютого 2016 року та з 11 квітня 2016 року до 06 січня 2022 року характеризувався, як позитивно, так і посередньо, отримував два стягнення у вигляді попередження та догани, які наразі зняті, мав 17 заохочень, працював, виконував обов`язки днювального.

Під час відбування покарання в ДУ Хролівський виправний центр (№140)» із 06 січня 2022 року характеризувався посередньо, стягнень і заохочень не мав.

Із 24 березня 2022 року відбуває покарання в ДУ «Машівська виправна колонія (№9)», де 4 рази заохочувався, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, виконує роботи з благоустрою установи, на даний час непрацевлаштований у зв`язку з відсутністю робочих місць, бере участь у заходах вихованого характеру, вину у вчинених злочинах визнає, компенсував шкоду потерпілій у сумі 5 000 гривень, за змістом ухвали Червонозаводського районного суду м. Харків частково сплатив витрати на лікування потерпілій та із його заробітної плати було уримано 2 663 гривні 07 копійок у рахунок відшкодування процесуальних витрат, що підтверджується даними характеристик ДУ «Диканівська виправна колонія (№12)» від 03 травня 2018 року, 04 листопада 2020 року, 10 та 18 листопада 2021 року, ДУ Хролівський виправний центр (№140)» від 19 січня 2022 року, ДУ «Машівська виправна колонія (№9)» від 20 січня, 28 квітня 2023 року, матеріалів про заохочення стягнення й працевлаштування засудженого, квитанції про перерахунок грошових коштів (ч.2 а.о.с.49, 96, ч.3 а.о.с.149, 199, ч.4 а.о.с.32-33, 69, 87-88, 153-154, а.с.п.21-25, 115).

При цьому, процес отримання ОСОБА_9 заохочень без стягнень почав здійснюватися лише з 30 грудня 2020 року, в той час як засуджений перебуває в місцях позбавлення волі з 11 травня 2013 року, тобто такий процес не мав місце на протязі більше 7 років, а спостерігався в періоду часу, ближче до виникнення формальних передумов для розгляду питання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_9 .

Через відсутність послідовного й необхідного процесу виправлення засудженого й за рішенням комісії ДУ Хролівський виправний центр (№140)» №1 від 19 січня 2022 року було відмовлено в поданні матеріалів про застосування щодо останнього положень ст.82 КК України (ч.4 а.о.с.115).

Колегія суддів зауважує, що застосовані до ОСОБА_9 5 стягнень, у тому числі за злісне порушення встановленого порядку відбування покарання, хоча й зняті та погашені на даний час, однак свідчать про його схильність до свідомого систематичного порушення встановлених КВК України заборон шляхом ігнорування попередньо накладених стягнень і те, що він належних висновків для себе не зробив після вчинення особливо тяжкого злочину з непоправними наслідками, натомість продовжив протиправну поведінку в місцях позбавлення волі.

Окрім того, наявні в матеріалах судового провадження та особової справи дані щодо компенсованих ОСОБА_9 коштів потерпілій у конкретно вираженому грошову розмірі, то вони становлять невелику частину (в десятки разів меншу) від стягнутого з нього за цивільним позовом відшкодування моральної шкоди потерпілій у сумі 300 000 гривень.

Таким чином, із аналізу наведених вище даних і обставин у їх сукупності, встановлено, що в поведінці ОСОБА_9 спостерігаються позитивні тенденції, однак вона не характеризувалась своєю сумлінністю протягом усього строку відбування покарання, а навпаки була нестабільною та не свідчить про таке систематичне здійснення процесу виправлення, що міг би ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання, в тому числі у вигляді виправних робіт. Ставлення ж до праці засудженого також не завжди було належним.

Колегія суддів наголошує, що в основі висновку суду про виправлення засудженого має лежати аналіз даних про його поведінку саме за увесь строк відбування покарання, а не конкретно обраного часу.

На думку апеляційного суду, є відсутніми підстави для висновку про те, що ОСОБА_9 став на шлях виправлення і таке становлення підтверджувало би доцільність застосування до нього положень ст.82 КК України шляхом обрання йому заходу примусу, не пов`язаного з обмеженням волі.

Так, доцільність і необхідність заміни невідбутої частини покарання викликана тим, що процес виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути необхідним, і подальше його виправлення можливе в умовах відбування більш м`якого виду покарання, чого не встановлено в розглядуваному провадженні. У даному випадку, хоча відбутий ОСОБА_9 строк покарання узгоджується з вимогами КК України, проте наразі застосування положень ст.82 КК України щодо засудженого є невиправданим з точки зору дотримання вимог загальної та особливої превенції.

Наведене вище залишилось поза увагою місцевого суду, який у зв`язку з цим дійшов помилкового та передчасного висновку про заміну ОСОБА_9 невідбутої частини покарання більш м`яким, а тому оскаржувану ухвалу належить скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання захисника.

Отже, апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_10 задовольнити.

Ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 08 серпня 2023 року щодо ОСОБА_9 скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою в задоволенні заяви захисника ОСОБА_11 про заміну ОСОБА_9 невідбутої частини покарання у вигляді обмеження волі більш м`яким покаранням у вигляді виправних робіт відмовити.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4