Номер провадження: 11-сс/813/1888/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 10.11.2023, якою в межах к/п №0001411 від 19.10.2023 стосовно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Новокузнецьк Кемеровської обл. російської федерації, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді в межах к/п №0001411 від 19.10.2023 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України частково задоволено клопотання слідчого СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 та застосовано стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 06.01.2024, в межах строку досудового розслідування, із визначенням в якості альтернативного запобіжного заходу застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 805200 грн., з покладенням на нього у разі внесення застави певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя послався на те, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України та в зазначеному кримінальному провадженні органом досудового розслідування доведено існування ризиків переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення, а також те, що підозрюваний офіційно не працевлаштований, не має міцних соціальних зв`язків.

Водночас, врахувавши положення ч. 4 ст. 182 КПК України, а також з урахуванням тяжкості злочину та ризиків, майнового стану підозрюваного, який в ході протиправної діяльності суттєво збагатився, а також у зв`язку з вчиненням злочину в період введення воєнного стану на всій території України через військову агресією російської федерації проти України, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність визначення підозрюваному ОСОБА_8 застави в якості альтернативного запобіжного заходу з виходом за межі, встановлені п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 не погодилась із оскаржуваною ухвалою, вважаючи її незаконною та безпідставною з огляду на залишення слідчим суддею поза увагою того, що в судовому засіданні прокурором не було доведено обґрунтованості підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину та існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про неможливість застосування стосовно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищевказаним ризикам, натомість, ОСОБА_8 має зареєстроване місце проживання та з його поведінки не вбачається, що він буде ухилятись від органів досудового розслідування та суду.

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати стосовно останнього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, яка підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз оскаржуваної ухвали свідчить про те, що слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Так, на підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що 09.11.2023 ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України (а.с. 143-151), санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7-ми до 9-ти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3-х років з конфіскацією майна.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Органами досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, зокрема, у тому, що він, разом з невстановленою слідством особою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, в умовах введення на території України воєнного стану, 03.11.2023 приблизно о 16:47 год., перебуваючи на вул. Дерибасівській, 17 в м. Одесі, на виконання свого злочинного умислу, діючи відповідно до раніше розробленого злочинного плану, в ході особистої зустрічі з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які не мають законних підстав для перетину Державного кордону України, повідомив їх про необхідність передачі йому грошових коштів у сумі 1000 доларів США в якості завдатку за організацію перетину ними державного кордону, які в цей же день приблизно о 20:30 год. отримав від ОСОБА_10 .

В подальшому, невстановлена слідством особа проінструктовала ОСОБА_10 стосовно того, коли буде відбуватись переправлення через державний кордон України та яким саме способом, а також зазначила, що за його послуги у незаконному переправленні через державний кордон України ОСОБА_10 та ОСОБА_11 необхідно передати грошові кошти у розмірі 8000 доларів США його знайомому після переходу через Державний кордон України.

Продовжуючи реалізовувати свій єдиний спільний злочинний умисел, спрямований на отримання прибутку від незаконного переправлення через державний кордон України, відповідно до завчасно розподілених ролей 08.11.2023 приблизно о 08 год. ОСОБА_8 прибув до місцезнаходження ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а саме за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, б. 140/1, та запросив до транспортного засобу марки «MITSUBISHI LANCER», сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючого у користуванні ОСОБА_12 , повторно надав останнім вказівки стосовно безперешкодного незаконного перетину державного кордону та повідомив, що він буде супроводжувати вищевказаний автомобіль «MITSUBISHI LANCER», тим самим сприяв незаконному перетину.

Згодом, ОСОБА_12 почав перевезення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на транспортному засобі марки «MITSUBISHI LANCER», сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , а ОСОБА_8 супроводжував їх на транспортному засобі марки «Chevrolet Aveo SF69Y», сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 по транзитній ділянці автодороги Одеса-Київ в місцях знаходження пунктів пропуску КРП «Дачне», після чого протиправна діяльність ОСОБА_8 та невстановленої слідством особи була припинена співробітниками правоохоронних органів.

Всупереч твердженням сторони захисту, колегія суддів зауважує на тому, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченому ч. 3 ст. 332 КК України на даному етапі досудового розслідування підтверджується долученими до клопотання матеріалами провадження, зокрема: протоколами допиту свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_10 від 23.10.2023, 06.11.2023 (а.с. 21-24, 25-29, 37-41); протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.11.2023 за участю свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 (а.с. 42-44 та 50-52); протоколами додаткового допиту свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 від 06.11.2023 та 08.11.2023 (а.с. 45-49, 113-117 та 118-122); протоколом обшуку від 08.11.2023 (а.с. 82-86); протоколами огляду предмету від 08.11.2023 та 09.11.2023 (а.с. 87-97, 104-106 та 107-109); протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 08.11.2023 (а.с. 123-126); протоколом затримання ОСОБА_8 за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України (а.с. 133-135) та іншими матеріалами в їх сукупності.

На переконання апеляційного суду, в даному випадку сукупності зібраних органом досудового розслідування у зазначеному провадженні доказів достатньо для формування стійкого переконання у причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, тому підозра у вчиненні останнім зазначеного злочину є обґрунтованою.

Окрім того, колегія суддів також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Відповідно до п.п. 34-36 рішення ЄСПЛ «Москаленко проти України», обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла бути підставою для його першого взяття під вартою.

Надаючи оцінку посиланням захисника на недоведеність в зазначеному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд наголошує на безпідставності таких тверджень з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Водночас, колегія суддів, не погоджуючись із твердженнями сторони захисту, зауважує на тому, що в даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування було доведено існування ризиків можливого переховування ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та суду, здійснення незаконного впливу на свідків у провадженні, а також вчинення іншого кримінального правопорушення, обумовлені тим, що: останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, пов`язаного із сферою недоторканності державних кордонів, санкція якого передбачає основне покарання у виді лише позбавлення волі, та у разі визнання підозрюваного винуватим у вчиненні зазначеного злочину, стосовно нього неможливе буде застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, що може призвести до спроб переховування останнього з метою уникнення кримінальної відповідальності (постанова ККС у складі ВС від 05.07.2023 у справі №727/6140/22 (провадження №51-2266км23); останній офіційно не працевлаштований та не має законних засобів до існування; підозрюваний особисто знайомий зі свідками, які звертались задля сприяння їм у незаконному перетині державного кордону України, останньому відомі їх персональні відомості (анкетні дані, місця проживання, тощо); органом досудового розслідування наразі не встановлені та не допитані всі свідки, показання яких мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 має системний характер, вчинений за попередньою змовою групою осіб з корисливих мотивів, наразі органом досудового розслідування здійснюється збір доказів шляхом проведення слідчих (процесуальних) дій, в тому числі й щодо інших епізодів, пов`язаних із організацією незаконного переправлення осіб через державний кордон України, а також встановлення інших осіб, причетних до вчинення кримінального правопорушення.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Окрім того, відповідно до практики ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

В даному випадку апеляційний суд зауважує на тому, що злочин, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_8 та передбачений ч. 3 ст. 332 КК України прямо посягає на обороноздатність держави України, при цьому, відповідно до ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Відтак, посягання на недоторканність державного кордону України шляхом організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України завдає безпрецедентної шкоди державі Україні та її обороноздатності в умовах введення на її території воєнного стану у зв`язку з відкритою повномасштабною збройною агресією російської федерації, підриває авторитет ЗСУ та інших військових формувань, утворених відповідно до закону, сприяє створенню хибного та негативного ставлення суспільства до обов`язку захисту територіальної цілісності держави.

З огляду на вищевказане, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 60 рішення ЄСПЛ «Боротюк проти України», апеляційний суд вважає необхідним обрання на даній стадії досудового розслідування підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання існуючим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону та правовими позиціями ЄСПЛ.

Водночас, колегія суддів приймає до уваги посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_8 має зареєстроване місце проживання, проте зауважує на тому, що зазначена обставина, хоча й характеризує підозрюваного з позитивної сторони, з урахуванням обставин вчинення злочину, в якому останній обґрунтовано підозрюється, його характеру та тяжкості, а також встановлених вище ризиків, не може слугувати підставою для застосування стосовно ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, на якому наполягає захисник в апеляційній скарзі.

За викладених вище обставин у їх сукупності, враховуючи доведеність органом досудового розслідування обґрунтованості підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, об`єктивне існування в зазначеному провадженні зазначених вище ризиків, колегія суддів доходить висновку про те, що єдиним запобіжним заходом, який зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного є тримання під вартою, натомість, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти зазначеним вище ризикам.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

Отже, враховуючи викладені вищи обставини, колегія суддів доходить переконання, що органом досудового розслідування була доведена неможливість застосування на даному етапі досудового розслідування стосовно підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу для запобігання названим вище ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника немає, оскільки слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що стосовно підозрюваного ОСОБА_8 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави, який, на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, зможе запобігти названим вище ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, тому ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 182, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 10.11.2023, якою стосовно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 06.01.2024, із визначенням застави в розмірі 805 200 грн. - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4