Справа № 336/4254/23
Провадження №1-кп/336/777/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2023 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000024 від 27.03.2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Макеївка, Червоногвардійського району, Донецької області, українця, громадянина України, освіта вища, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч.1 ст.129 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В середині лютого 2023 року, приблизно о 11.00 годині, більш точна дата та час в ході досудового розслідування не встановлені, ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу залізничної колії, в районі залізно-дорожнього переїзду по вул. Гоголя, в м. Оріхів, Пологівського району, Запорізької області, на землі побачив предмет зовні схожий на вибуховий пристрій військового призначення, а саме бойову ручну оборонну осколкову гранату Ф-1 промислового виробництва, яка відноситься до бойових припасів. Далі, всупереч вимог п. 12 інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної зброї і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 622 від 21 серпня 1998 року, маючи раптово виниклий злочинний умисел, направлений на придбання, носіння та зберігання бойових припасів, без передбаченого законом дозволу, достовірно знаючи, що знайдений ним предмет відносяться до бойового припасу, придбав його шляхом привласнення знайденого, після чого переніс до двору свого домоволодіння за місцем мешкання, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де зберігав без передбаченого законом дозволу орієнтовно до 19 години 25 хвилин 27.03.2023.

Після цього, ОСОБА_4 переніс вищевказаний бойовий припас до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , де за його допомогою вчинив погрозу вбивством при нижчевикладених обставинах.

27.03.2023 в період часу з 21 години 00 хвилин до 21 години 21 хвилини, працівниками поліції в ході проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , виявлено та вилучено предмет, який згідно висновку експерта № КСЕ-19/108-23/4371 від 03.04.2023, являється вибуховим пристроєм військового призначення, а саме бойовою ручною оборонною осколковою гранатою Ф-1 промислового виготовлення, яка відноситься до бойових припасів.

Згідно висновку експерта № СЕ-19/108-23/4360-ВТХ від 04.05.2023, встановлено, що надана на дослідження бойова ручна оборонна осколкова граната Ф-1 (сукупність корпусу гранати Ф-1 з уніфікованим підшивачем дистанційної дії УЗРГМ) придатна для здійснення вибуху з утворенням характерних їй вражаючих елементів.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, тобто придбання, носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Окрім того, 27.03.2023, приблизно о 19.30 годині, ОСОБА_4 , маючи умисел, направлений на погрозу вбивством, взявши із собою бойову ручну оборонну осколкову гранату Ф-1, прийшов до приміщення будинку домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де на той час перебували ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .

Перебуваючи у приміщенні вище вказаного будинку ОСОБА_4 під час раніше виниклої сварки, на ґрунті особистих неприязних стосунків із вказаними особами, утримуючи в руці принесену з собою бойову гранату, відкрито демонструючи оточуючим можливість її застосування, реалізуючи свій злочинний умисел та не бажаючи від нього відмовлятись, усвідомлюючи характер своїх злочинних дій, розуміючи, що вони викличуть побоювання у потерпілих за власне життя та здоров`я, виражаючись нецензурною лайкою, висловлюючи погрози вбивством оточуючім, тримав пальці однієї руки на кільці бойового уніфікованого підривача гранати Ф-1, при цьому тримаючи гранату в іншій руці, тим самим демонстративно вказав на реальність погрози вибуху.

В цей час, ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , сприйнявши погрози, як реальні, з метою припинення протиправних дій ОСОБА_4 , почали його вмовляти не застосовувати вищевказану гранату та покинути територію домоволодіння. Однак, ОСОБА_4 реалізуючи свій злочинний умисел до кінця та не бажаючи від нього відмовлятись, усвідомлюючи характер своїх злочинних дій, продовжував погрожувати потерпілим вищевказаною бойовою гранатою до моменту її відібрання присутніми.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 129 КК України, тобто погроза вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 пояснила суду, що вона є сусідкою обвинуваченого ОСОБА_4 27.03.2023 в обід до неї приїхали родичі святкувати день народження її чоловіка. Між її чоловіком та обвинуваченим відбувалась сварка через неправильне паркування транспортного засобу. В результаті чого, обвинувачений, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, зайшов на її подвір`я, потім у дім, при цьому в правій руці тримав гранату, а лівою кільце. Зайшовши в дім обвинувачений підпер двері та почав виражатися нецензурною лексикою в бік потерпілих та погрожувати розправою. Душило просив обвинуваченого віддати гранату. Душило вихопив гранату та виштовхав обвинуваченого з дому у двір. Граната була у ОСОБА_11 в руках. В цей час повз їх будинку йшли військові. Вони звернулись до них за допомогою. Потерпіла викликала поліцію, яка приїхала більш ніж через годину. Весь цей час обвинувачений виражався на їх адресу нецензурною лексикою та погрожував розправою. Потерпіла реально сприймала погрозу життю Просила суд призначити покарання по всій строгості закону. Підтримала цивільний позов та просила його задовольнити.

Потерпілий ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив суду, що він разом з дружиною ОСОБА_13 приїхали в гості до ОСОБА_14 привітати його з днем народження. Потерпілий припаркував свій автомобіль біля двору ОСОБА_15 хвилин на 5. В той час, коли потерпілий перебував в будинку ОСОБА_14 з іншими гостями, до них в будинок, в кімнату зайшов обвинувачений зі своїм знайомим ОСОБА_16 . Обвинувачений тримав в лівій руці гранату, погрожував фізичною розправою, виражався нецензурною лексикою. Потерпілий силою вирвав гранату з рук обвинуваченого та виштовхнув його на подвір`я. Повз двору проходили військові, які здійснювали патрулювання вулиць. Вони звернулися до них за допомогою. Потерпілі викликали поліцію, яка приїхала майже через 2 години. Весь цей час обвинувачений продовжував погрожувати фізичною розправою. Потерпілий реально сприймав погрозу життю. Просив суд призначити суворе покарання.

Потерпіла ОСОБА_9 пояснила суду, що 27.03.2023 приїхала разом з чоловіком ОСОБА_11 в м. Оріхів до своєї тітки. Знаходячись в будинку, почула крики чоловіків. ЇЇ чоловік пояснив, що відбулась сварка з сусідом через паркування машини. Через декілька хвилин, знаходячись в будинку в кімнаті, зайшов обвинувачений, тримаючи в руках гранату. Разом з ним до будинку зайшов його товариш ОСОБА_16 . Одразу як обвинувачений зайшов у кімнату, почав погрожувати всіх підірвати. Обвинувачений перебував в стані алкогольного сп`яніння та виражався нецензурними словами. До нього відразу підбіг її чоловік та разом з ОСОБА_16 почали виривати гранату. В цей час потерпілій стало страшно та вона вибігла з будинку. Через декілька хвилин побачила, як її чоловік виштовхує обвинуваченого з будинку у двір, тримаючи гранату в руці. В цей час повз будинку проходили військові, і вони звернулись до них за допомогою. Потерпіла реально сприймала погрозу життю. Просила суд призначити суворе покарання.

Потерпілий ОСОБА_6 пояснив суду, що до нього приїхали ОСОБА_11 і ОСОБА_13 в гості відсвяткувати його день народження, який був напередодні. Він разом з ОСОБА_11 у дворі ремонтували машину, в той час як свій автомобіль він припаркував біля подвір`я обвинуваченого. Пояснює, що саме через це і стався конфлікт. Після чого, вони пішли у дім продовжувати святкувати. Знаходячись за столом в кімнаті без запрошення зайшов обвинувачений, який, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, тримаючи в руці гранату, почав погрожувати всіх підірвати. Разом з обвинуваченим був ОСОБА_17 . В цей час ОСОБА_11 та ОСОБА_16 намагались вирвати гранату з рук, виштовхуючи обвинуваченого на подвір`я. Душило зміг забрати гранату. Перебуваючи на подвір`ї вони побачили, військових та звернулися до них за допомогою. Поліція приїхала через дві години. Весь цей час обвинувачений знаходився поруч та погрожував фізичною розправою. Просив призначити суворе покарання, оскільки реально сприймав погрозу життю.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 беззаперечно визнав свою вину у пред`явленому обвинуваченні, підтвердив вищевикладені обставини кримінальних правопорушень, суду зазначив, що 11 лютого 2023 знайшов гранату біля залізничної колії в районі залізно-дорожнього переїзду по вул. Гоголя в м. Оріхів та переніс її в дім. З сусідами в нього конфлікт. Вони його принижують, ображають через те, що він інвалід і не має правої ноги. 27.03.2023 чоловік ОСОБА_18 поставив свій автомобіль біля його воріт. Через це відбулась сварка між ним та сусідом, тому він вирішив з`ясувати відносини по-людськи. Він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, взяв гранату, зайшов у двір, потім у хату та, висловлюючись нецензурною лексикою, почав погрожувати потерпілим фізичною розправою. Зайшовши в хату, поставив гранату на стіл, зазначаючи, що ОСОБА_19 не справедливо поступив відносно нього. Він хотів налякати їх, вбивати умислу в нього не було. Після чого, вийшов з хати, а пізніше приїхала поліція. В судовому засіданні обвинувачений попросив вибачення у потерпілих, зазначив, що був неправий, відноситься до свого вчинку негативно, розкаюється, висновки для себе зробив.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи та даючи оцінки, зокрема, показанням потерпілих, які узгоджується між собою та з показаннями обвинуваченого, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 129 КК України, повністю доведена.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються. При цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого, потерпілих, дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дослідженням експертиз та речових доказів.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_4 та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена під час судового розгляду та кваліфікує його дії:

-за ч. 1 ст. 263 КК України, як придбання, носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу;

-за ч. 1 ст. 129 КК України, як погроза вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.

При призначенні покарання, суд, відповідно до вимог ст.ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

При цьому, згідно вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обставинами, що пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Обставини, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлено.

Представник потерпілої ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_10 під час висловлення думки щодо призначення покарання зазначила, що суд повинен врахувати обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Однак, відповідно до обвинувального акту обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено. Суд наголошує, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд позбавлений можливості вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким та тяжким злочинами, особу обвинуваченого, у якого наявні міцні соціальні зв`язки, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 одружений, має зареєстроване та постійне місця проживання, офіційно не працевлаштований, утриманців немає, під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимого, його вік, який є пенсіонером, спосіб життя, поведінку підозрюваного під час досудового розслідування та судового розгляду, враховуючи відношення обвинуваченого до вчиненого, який попросив вибачення у потерпілих, вину визнав та зробив для себе висновки, суд приходить до переконання, що обвинуваченому ОСОБА_4 за вчинення кримінальних правопорушень, необхідно призначити покарання, враховуючи положення ч.1 ст. 70 КК України.

Окрім того, суд враховує той факт, що обвинувачений цивільний позов визнав повністю.

Із врахуванням всіх вище зазначених обставин провадження, суд приходить до переконання, що обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, що є достатнім для виправлення та перевиховання, запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, що відповідає особі обвинуваченого та є достатнім для досягнення цілей покарання, передбачених ч.2 ст.50 КК України.

Підстав для застосування ст. 69 КК України судом не встановлено.

Разом з тим, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та конкретні обставини справи, а саме те, що ОСОБА_4 не є особою, яка систематично порушує правопорядок, обставин того, що наявні ризики продовження протиправної поведінки з боку обвинуваченого матеріали кримінального провадження не містять, суд дійшов висновку про можливість виправлення останнього без відбування реального покарання з випробуванням і про можливість звільнити від відбування покарання з випробуванням, згідно зі ст.75 КК України, із встановленням іспитового строку, що буде оптимальним, покаже стійкість такого виправлення і неможливість вчинення ним в подальшому інших кримінальних правопорушень, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Отже, суд вважає можливим на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на строк два роки, поклавши на обвинуваченого на період іспитового строку обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

На переконання суду, іспитовий строк буде дисциплінувати засудженого, привчати до додержання законів, оскільки він не виправданий, а проходить випробування, від результатів якого залежить подальша його доля - звільнення від відбування призначеної міри покарання або реальне відбуття покарання, що сприятиме формуванню у нього звички законослухняної поведінки і не бажання в майбутньому повторювати дії, які мають наслідком встановлення зазначених обмежень.

Дане покарання відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Цивільний позов потерпілого - цивільного позивача ОСОБА_8 про стягнення із обвинуваченого - цивільного відповідача ОСОБА_4 в розмірі 5 000 гривень на відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню, виходячи із наступних підстав.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, а згідно із п.2 ч.2 цієї ж статті моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Частиною 1 ст.1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При вирішенні цивільного позову ОСОБА_8 суд бере до уваги, що ОСОБА_4 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 263, ч.1 ст.129 КК України. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд виходить із тяжкості і суспільної небезпечності вчиненого злочину, передбаченого ч.1 ст.129 КК України, що правопорушенням було порушено честь і гідність позивача словесними образами та погрозами фізичної розправи, нецензурною лайкою, із врахуванням душевних страждань та переживань, вчинення діяння у присутності інших осіб, а також ту обставину, що в подальшому потерпілий побоювався за власне життя та життя і здоров`я своїх рідних, що негативно вплинуло на її звичний спосіб життя. Крім того, судом враховується та обставина, що обвинувачений - цивільний позивач визнав цивільний позов повністю, а також суд враховує майнове становище обвинуваченого, який не працює, є інвалідом 2 групи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позов щодо стягнення моральної шкоди слід задовольнити повністю.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався, прокурор з клопотанням про обрання запобіжного заходу обвинуваченому до суду не звертався, підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Питання про судові витрати суд вирішує на підставі ст.124 КПК України. У відповідності до положень ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів на проведення комплексної хіміко-вибухово-технічної експертизи становить 1 887 грн. 80 коп. та за проведення вибухово-технічної експертизи становить 1 912 грн. 00 коп., які підтверджені документально, підлягають стягненню із обвинуваченого в повному об`ємі на користь держави.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 349, 368 - 374, 376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч.1 ст. 263 КК України та призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;

-ч.1 ст. 129 КК України та призначити покарання у виді 4 (чотирьох) місяців арешту.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю злочинів у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід до набрання вироком суду законної сили ОСОБА_4 , не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди задовольнити. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Держави судові витрати за проведення експертиз: комплексна хіміко-вибухово-технічна експертиза, витрати на проведення експертизи складають 1 887,80 гривень та вибухово-технічна експертиза, витрати на проведення експертизи складають 1 912,00 гривень.

Речові докази по справі: корпус гранати та бойовий запал, який зберігається у камері схову збереження речових доказів Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області знищити.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, його захиснику та прокурору.

Суддя ОСОБА_1