справа № 398/4507/22
провадження № 11-кп/4809/90/24
10 січня 2024 року м. Кропивницький
За результатами розгляду апеляційних скарг прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_1 , обвинуваченого ОСОБА_2 та його захисника ОСОБА_3 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 листопада 2023 року стосовно ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 307 КК України, колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду більшістю голосів, при постановленні ухвали дійшла висновку про те, що зміст оскаржуваного вироку не відповідає вимогам п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, оскільки містить лише фабулу, а не сформульоване обвинувачення, визнаного судом доведеним.
Разом з цим, як вбачається з ухвали, вищевказані недоліки за висновком апеляційного суду щодо недоліків змісту вироку, не входять до переліку істотних порушень вимог КПК, визначених у ст. 412 КПК України, а підстави для призначення нового судового розгляду, які передбачені ст. 415 КПК України відсутні.
Таким чином і це вбачається з мотивувальної частини ухвали апеляційного суду, вирок суду першої інстанції скасовано на підставі загальних засад кримінального провадження (ст. 7, 9, 17, 21 КПК України) з призначенням нового судового розгляду.
З такою думкою більшості, я не можу погодитись, у зв`язку з чим висловлюю окрему думку.
Так, відповідно до вимог ст..370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до положень п.2 ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, мотиви призначення покарання.
Згідно ч.1 ст.369 КПК України судове рішення, у якому суд вирішує обвинувачення по суті, викладається у формі вироку.
Обвинувальний вирок ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
У зв`язку з цим, суд першої інстанції зобов`язаний ухвалити відповідно до вимог КПК законне та обґрунтоване рішення, встановити фактичні обставини кримінального провадження та викласти у вироку формулювання обвинувачення, що визнане судом доведеним.
Як вбачається з вироку, суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку виклав спочатку формулювання обвинувачення пред`явлене органом досудового розслідування ОСОБА_2 , а після аналізу досліджених доказів коротко вказав про те, що визнає доведеним винуватість ОСОБА_2 у пред`явленому йому обвинуваченні при фактичних обставинах справи.
Спростував суд і доводи сторони захисту про недопустимість ряду письмових доказів, підсумував свої висновки про правильність кваліфікації дій ОСОБА_2 за ч.2 ст. 307 КК України.
При цьому, колегія суддів апеляційного суду більшістю голосів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку виклав пред`явлене органом досудового слідства обвинувачення ОСОБА_2 зазначивши його відповідно до обвинувального акту, однак взагалі не сформулював обвинувачення, яке визнав доведеним в суді, чим допустив істотне порушення вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України.
Незважаючи на те, що не встановлено фактичні обставини кримінального провадження, визнанні судом доведеними, суд першої інстанції визнав обвинуваченого ОСОБА_2 винуватим, призначивши йому покарання.
При цьому, мотивувальна частина вироку щодо ОСОБА_2 викладена, як у виправдувальному вироку, так як вказано обвинувачення, пред`явлене органом досудового розслідування, а не встановлене судом, що ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення.
Наведені порушення вимог Кримінального процесуального кодексу України, апеляційний суд визнав, як істотні порушення, які не можуть бути усунені судом апеляційної інстанції.
Я вважаю, що початок мотивувальної частини про те, що ОСОБА_2 обвинувачується по формі виписаний не ідеально, хоча далі по тексту вбачаються висновки суду про кваліфікацію та доведеність обвинувачення.
Тобто, однозначно стверджувати про те, що вирок суду не відповідає вимогам п.2 ч.3 ст. 374 КПК України підстав немає, тим більш що ці недоліки не входять до переліку істотних порушень та підстав для призначення нового судового розгляду.
Формальні, текстуальні недоліки вироку суду першої інстанції можливо було підкоригувати ухвалою апеляційного суду.
Однак, апеляційний суд цього не зробив, у деякій мірі вийшов за межі апеляційних вимог, оскільки жодна із сторін не вказувала про ці порушення, ні у апеляційних скаргах, ні під час апеляційного розгляду.
Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_4