Дата документу 26.09.2023 Справа № 335/6705/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/6705/23 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1202/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 29 серпня 2023 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей чи осіб похилого віку не має, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше притягувався до кримінальної відповідальності,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

за участю захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 - в режимі відеоконференції (EASYCON) ,

обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 29 серпня 2023 року, якою задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останнього у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 27 жовтня 2023 року включно, з можливістю внесення застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 53 680,00 гривень, з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та тим, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та обрати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід, який не пов`язаний із триманням під вартою, а саме домашній арешт з 21 год. 00 хв. до 06 год.00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, мешкає разом з матер`ю похилого віку, яка є особою з інвалідністю та перебуває на його утриманні, ОСОБА_6 неофіційно працює.

Посилається на відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Вважає жодним чином не обґрунтованим та недоведеним, що застосування більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання ризикам, тим більш, в доданих до клопотання матеріалах, дані про такі обставини відсутні.

Згідно з ухвалою суду, 21 липня 2023 року до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя з Вознесенівської окружної прокуратури м.Запоріжжя надійшли матеріали кримінального провадження №0000851 від 31 травня 2023 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

Відповідно до ухвали судді від 21 липня 2023 року у даному кримінальному провадженні було призначено підготовче судове засідання на 10 серпня 2023 року, яке було відкладено через неявку потерпілого до 29 серпня 2023 року.

В кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_8 ухвалами слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 27 липня 2023 року продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 25 вересня 2023 року.

Прокурор в судовому засіданні просила призначити судовий розгляд кримінального провадження, зазначивши на наявності передбачених законом підстав для судового розгляду. Крім того, в судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинувачених, на строк 60 діб кожному окремо.

В обґрунтування клопотання зазначено, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які вказують на те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 можуть переховуватись від суду у зв`язку з вчиненням тяжкого кримінального правопорушення. Також обвинувачені можуть чинити тиск на потерпілого та свідків щоб їх схилити до неправдивих свідчень, а також вчинити інше кримінальне правопорушення (п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК). Враховуючи наведене, прокурор вважає, що до обвинувачених не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, оскільки не переставали існувати зазначені ризики.

В судовому засіданні прокурор підтримала клопотання та викладені в ньому доводи.

Потерпілий ОСОБА_9 в підготовчому судовому засіданні зазначив, що він не має претензій будь-якого характеру до обвинувачених, вважає за можливе призначити кримінальне провадження до розгляду по суті. Щодо клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, то зазначив, що він на цьому не наполягає.

Обвинувачений ОСОБА_6 в підготовчому судовому засіданні проти призначення судового розгляду не заперечував. Вказав на те, що є підстави для зміни йому запобіжного заходу на більш м`який, а саме на домашній арешт за його місцем проживання.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 вважала, що обставин, які б перешкоджали призначенню кримінального провадження до судового розгляду, не убачається. Щодо клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу її підзахисному заперечувала. Вказала на те, що ОСОБА_6 не визнає свою вину в скоєнні зазначеного злочину. Тривалий час тримається під вартою, є раніше не судимим в силу закону, має визначене зареєстроване місце проживання, де останній може триматися під домашнім арештом. Просила врахувати думку потерпілого при вирішенні питання щодо запобіжного заходу.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_10 не заперечував проти призначення кримінального провадження до розгляду по суті.

Зі свого боку заявив письмове клопотання про зміну його підзахисному запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, яке повністю в підготовчому судовому засіданні підтримав за викладених в ньому обставин. Додатково просив врахувати, що ОСОБА_8 не є судимим в силу закону, вину в скоєнні кримінального правопорушення не визнає, тому за презумпції невинуватості заслуговує до себе відповідного ставлення. Вважав, що жодним чином не підтверджується наявність таких ризиків як здійснення обвинуваченим впливу на потерпілого чи свідків, що загалом дозволяє змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт у нічний час.

Обвинувачений ОСОБА_8 в підготовчому судовому засіданні підтримав клопотання його захисника та просив його задовольнити. Пояснив, що кримінальне провадження, за яким він обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, на цей час не розглянута, перебуває на розгляді в Орджонікідзевському районному суді м. Запоріжжя.

Прокурор у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про день, час та місце розгляду провадження повідомлявся належним чином, клопотань про розгляд апеляційної скарги за його участі не заявляв.

Оскільки, виходячи з положень кримінального процесуального законодавства, участь прокурора при розгляді апеляційної скарги на ухвалу про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого не є обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути вищевказану апеляційну скаргу без участі прокурора.

Заслухавши доповідь судді; доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника-адвоката ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).

Клопотання прокурора вказаним вимогам відповідає та має всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством.

Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , доводи його захисника, іншого обвинуваченого та його захисника, думка прокурора, потерпілого та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.

Із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, яке є тяжким злочином.

На обґрунтування висунутого обвинувачення прокурором надані докази, які судом першої інстанції будуть перевірятися на предмет їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку.

Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшились та існують на даний час.

Такими ризиками є: ризик переховування від суду; незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення - з огляду на характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, який не працює, постійного джерела доходів не має, в наявних матеріалах провадження відсутні відомості, які б свідчили про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків.

Оцінивши всі обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення цього провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки ризики, які існували на момент застосування до останнього вказаного запобіжного заходу не зменшились, з огляду на особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості інкримінованого останньому правопорушення та суворість можливого покарання.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Аналогічна позиція викладена у рішенні ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України", де зазначено, що на етапі розгляду питання щодо взяття заявника під варту аргументами на користь такого рішення стали серйозність звинувачень, пред`явлених заявникові, та ризик його втечі.

Отже, висновок суду першої інстанції не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, на яку послався суд, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.).

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та відомостей про особу обвинуваченого, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики не зменшились, та інші більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання цих ризиків.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, та ті, що заявлені при апеляційному розгляді стороною захисту та обвинуваченим ОСОБА_6 , на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Посилання апеляційної скарги сторони захисту щодо відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, перевірялись судом та спростовані в оскаржуваній ухвалі, яка є належним чином вмотивованою, а доводи захисника про протилежне суперечать змісту самої ухвали.

На думку колегії суддів, ризики, які встановлені судом першої інстанції є обґрунтованими та підтвердженими наявними в справі доказами.

В ухвалі зазначені обставини, з урахуванням яких суд дійшов висновку про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.

Свої висновки про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою суд належним чином вмотивував.

На думку колегії суддів, обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінуються, встановленим ризикам.

Посилання сторони захисту на те, що обвинувачений ОСОБА_6 має постійне місце проживання, неофіційно працює, має міцні соціальні зв`язки та мешкає разом з матір`ю похилого віку, яка є особою з інвалідністю та перебуває на його утриманні, на думку колегії суддів, правильність висновків суду першої інстанції не спростовує, оскільки суттєво не зменшує встановлених ризиків та в даному випадку не свідчить про достатність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для забезпечення його належної процесуальної поведінки і запобігання встановлених ризиків.

Більш того, доводи сторони захисту з зазначеного приводу нічим не підтверджені.

Дані про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні.

Також, при продовженні строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_11 , суд одночасно визначив розмір застави.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б були підставою для скасування вказаної ухвали суду, при апеляційному її перегляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 29 серпня 2023 року, якою задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останнього у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 27 жовтня 2023 року включно, з можливістю внесення застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 53 680,00 гривень, з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3