Справа № 344/572/24
Провадження № 1-кс/344/303/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0001074 від 04.04.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.191 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0001074 від 04.04.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.191 КК України, в якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28.04.2023 року у кримінальному провадженні № 0001074 від 04.04.2023 року на автомобіль марки «Land Rover Range Rover Sport», 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання зазначив, що ОСОБА_4 є законним власником вказаного транспортного засобу, який ним придбано у встановленому законом порядку. Перед купівлею автомобіля було проведено всі необхідні перевірки транспортного засобу, експертне дослідження кузова; повноваження продавця на його реалізацію було підтверджено; будь-які обмеження, у тому числі, заходи забезпечення, були відсутні. Договір купівлі-продажу №28124 від 22.03.2023 року, за яким заявник придбав транспортний засіб марки «Land Rover Range Rover Sport», 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , ніким не оспорювався і є чинним.

Вважає, що існуючі між попередніми власниками цивільно-правові відносини щодо повернення боргу за рахунок відчуження транспортного засобу повинні вирішуватися у цивільно-правовій площині, у зв`язку з чим обмеження на даний час його правомочностей, як власника, є непропорційним.

Заявником подано заяву про розгляд клопотання у його відсутності, просив клопотання задовольнити з підстав, зазначених у клопотанні.

Слідчою подано заяву, за змістом якої вона заперечила щодо задоволення клопотання в частині скасування арешту щодо правомочностей відчуження та розпорядження транспортним засобом.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень КПК України судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється.

Дослідивши матеріали клопотання, а також надані слідчим матеріали з кримінального провадження № 0001074 від 04.04.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.191 КК України, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як передбачено ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Статтею 174 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Так, слідчим відділом Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування по матеріалах кримінального провадження №0001074 від 04.04.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.191 КК України.

Згідно встановлених органом досудового розслідування обставин, відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу 7895/22/001034 від 28.11.2022, укладеного між покупцем ОСОБА_5 та продавцем ПП «КАЙРОСАВТО», продавцем передано ОСОБА_5 у власність автомобіль марки «Land Rover Range Rover Sport», 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , ціна за домовленістю сторін складала 14 000 гривень Покупець набув права власності на даний транспортний засіб з моменту підписання сторонами даного договору купівлі - продажу.

Із письмового пояснення ОСОБА_5 від 02.03.2023 вбачається, що автомобіль марки «Land Rover Range Rover Sport», 2005 року випуску перебуває у її власності та даний автомобіль був у користуванні сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який в січні 2023 року надав своєму знайомому ОСОБА_7 поїздити, без її згоди.

Згідно реєстраційної картки транспортного засобу, 24.01.2023 у територіальному сервісному центі 4443 автомобіль марки «Land Rover Range Rover Sport», 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , перереєстровано на ім`я ОСОБА_7 , та присвоєно реєстраційний номер НОМЕР_2 .

В подальшому, згідно реєстраційної картки транспортного засобу, автомобіль марки «Land Rover Range Rover Sport», чорного кольору, 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , 22.03.2023 було перереєстровано на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , на підставі договору, укладеного у СГ № 28124 від 22.03.2023, та присвоєно реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Відповідно до Постанови слідчого від 26.04.2023 року автомобіль марки «Land Rover Range Rover Sport», 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28.04.2023 року у справі №343/7292/23 накладено арешт на автомобіль марки «Land Rover Range Rover Sport», 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 .

Метою застосування арешту майна зазначено забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Ч. 1 ст. 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 1 ст.100 КПК України передбачено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Звертаючись до суду з даним клопотанням про скасування арешту майна на транспортні засоби, заявник покликається на те, що з часу арешту майна пройшов тривалий час, протягом якого доказів причетності ОСОБА_4 чи будь-яких інших осіб до незаконного заволодіння чи розпорядження автомобілем не здобуто, підозру жодній особі не оголошено; потреби в арешті майна на даний час немає, подальше утримування майна призводить до його псування. Вказує на те, що він не є причетний до відповідного кримінального правопорушення, є законним власником транспортного засобу, який ним придбано у встановленому законом порядку на підставі цивільно-правового договору, який ніким не оскаржував ся та є дійсним.

Слідчою, яка заперечила щодо задоволення клопотання про скасування арешту майна в частині правомочностей розпорядження та відчуження, не надано слідчому судді доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про доцільність чинності даного арешту, зокрема, у частині володіння та користування транспортним засобом.

Не надано слідчому судді і обґрунтувань щодо необхідності у органу досудового розслідування, з огляду на предмет доказування в рамках фабули кримінального провадження за ч.4 ст. 191 КК України, у призначенні відповідних експертиз саме з транспортним засобом, щодо скасування арешту на який подано клопотання.

На даний час ОСОБА_4 є власником автомобіля марки «Land Rover Range Rover Sport», 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , який ним придбано на підставі цивільно-правового договору, що є дійсним.

Докази визнання такого цивільно-правового договору (Договір купівлі-продажу №28124 від 22.03.2023 року) недійсним (неукладеним, нікчемним) у встановленому законом порядку в матеріалах справи відсутні. Інформація на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень з даного приводу відсутня.

Зміст наданих слідчому судді матеріалів з кримінального провадження свідчить про те, що ОСОБА_4 відповідного процесуального статусу у кримінальному провадженні не має.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає, що кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства, а також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар.

У рішеннях Європейського суду з прав людини Суд неодноразово доходив до висновку, що зберігання майна в якості речових доказів у кримінальному провадженні може бути необхідним в інтересах належного відправлення судочинства, що є легітимною метою в «загальних інтересах» суспільства (рішення у справах Смірнов (Smirnov), п. 57, та «East West Alliance Limited», п. 188). При цьому, має існувати розумне пропорційне співвідношення між використаними засобами та метою, яку прагнуть досягти будь-якими заходами, що застосовуються державою, у тому числі тими, що призначені для здійснення контролю за користуванням майном особи. Ця вимога виражена у визначенні «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи (рішення у справі «Едвардс проти Мальти» (Edwards v. Malta), № 17647/04, п. 69, від 24 жовтня 2006 року, з подальшими посиланнями, та вищезгадане рішення у справі Смірнов (Smirnov).

У справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що під час вирішення питання щодо можливості утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом і правомірною метою, а з іншого вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою в кожному випадку має бути очевидна істотна причина.

Європейський суд з прав людини у справі «Свіргунець проти України» зазначив, що будь-яке втручання в мирне володіння майном має супроводжуватися процесуальними гарантіями, які надають відповідній фізичній чи юридичній особі обґрунтовану можливість звернутися зі своєю справою до компетентних органів державної влади для ефективного оскарження заходів, які становлять втручання у права, гарантовані цим положенням. Під час оцінки дотримання цієї умови необхідно здійснити комплексний розгляд відповідних судових та адміністративних процедур.

Отже, слідчий суддя погоджується з доводами заявника, що в арешті майна автомобіля марки «Land Rover Range Rover Sport», 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , але виключно в частині володіння та користування транспортним засобом, відпала потреба, оскільки подальше утримування майна приводить до псування та втрати його товарного вигляду через умови зберігання, а також не встановлено даних, які б виправдовували втручання держави у право на мирне володіння майном у контексті забезпечення «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту прав конкретної особи, а відтак слідчий суддя вважає доведеною ту обставину, що потреба в арешті цього транспортного засобу у вигляді заборони на володіння та користування ними відпала і приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання.

В частині правомочності розпорядження транспортним засобом слідчий суддя вбачає підстави для збереження відповідного арешту.

В розумінні процесуального закону арешт майна є лише способом збереження речових доказів, і застосовується у разі наявності для цього передбачених законом підстав.

Крім того, законом встановлена відповідальність за втрату речового доказу особою, у якої він знаходиться.

Відтак, слідчий суддя наголошує, що скасування арешту в частині володіння та користування на транспортний засіб не змінює (не скасовує) його статусу як речового доказу, а також не скасовує відповідальності володільця речового доказу за його втрату.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 168, 169, 170, 174, 309 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28.04.2023 року у справі №343/7292/23 в рамках кримінального провадження № 0001074 на автомобіль марки «Land Rover Range Rover Sport», 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_4 , в частині правомочності володіння та користування даним транспортним засобом.

В задоволенні решти вимог клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та підписано 23.01.2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1