Номер провадження: 11-сс/813/324/24
Справа № 521/888/24 1-м/521/2/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

особи, стосовно якої прийняте рішення про видачу (екстрадицію) ОСОБА_7 ,

перекладача ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах особи, стосовно якої прийняте рішення про видачу (екстрадицію) ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 26 січня 2024 року,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою залишено без задоволення скаргу захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах особи, стосовно якої прийняте рішення про видачу (екстрадицію) ОСОБА_7 , про скасування рішення (наказ) №119/5 від 11 січня 2024 року про видачу ОСОБА_7 до Федеративної республіки Німеччина.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що на час прийняття рішення (наказ) №119/5 від 11 січня 2024 року про видачу ОСОБА_7 до ОСОБА_10 республіки Німеччина відсутні обставини, передбачені ст. 589 КПК України, що перешкоджали видачі особи іноземній державі, відтак, рішення є обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_9 , який діє в інтересах особи, стосовно якої прийняте рішення про видачу (екстрадицію), подав апеляційну скаргу, в якій звертає увагу на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, зокрема зазначає наступне:

- під час затримання, перебування під вартою, а також під час судових засідань ОСОБА_7 не було забезпечено перекладача з його рідної мови Молдовської або Румунської. Крім того, рішення (наказ) №119/5 від 11 січня 2024 року про видачу ОСОБА_7 вручено останньому у перекладі на російську мову, тобто не на його рідну мову;

-видача ОСОБА_7 може завдати шкоди його здоров`ю, оскільки останній потребує негайного лікування в онкологічному диспансері;

- кримінальне переслідування в Федеративній республіки Німеччина здійснюється стосовно ОСОБА_7 з політичних мотивів, оскільки останній є людиною крайніх правових поглядів та прихильником політичного союзу зразка часів другої світової між Німеччиною та Великою Румунією. При цьому, ОСОБА_11 не було роз`яснено право на звернення до Державної міграційної служби України для отримання політичного притулку в Україні.

На підставі викладеного, захисник просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою скасувати рішення (наказ) №119/5 від 11 січня 2024 року про видачу ОСОБА_7 до ОСОБА_10 республіки Німеччина.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_9 та особа, стосовно якої прийняте рішення про видачу (екстрадицію) ОСОБА_7 , підтримали апеляційну скаргу захисника та з підстав, викладених у ній, просили її задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою скасувати рішення про видачу ОСОБА_7 до Федеративної республіки Німеччина.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, просила суд ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку сторін провадження, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною другою ст. 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 КПК України передбачено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Застосування належної правової процедури у кримінальному провадженні це встановлені кримінальним процесуальним законодавством способи реалізації норм кримінального процесуального права, що забезпечують досягнення цілей правового регулювання кримінальних процесуальних відносин у сфері порядку досудового розслідування та судового розгляду. Воно означає не лише те, що всі дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону, адже в такому випадку це завдання розчиняється в приписах засади законності. Такі дії мають виникати із наявних повноважень і перебувати в адекватному співвідношенні з конкретним процесуальним завданням, яке виникає в певний момент досудового розслідування і судового розгляду кримінального провадження. Таке адекватне співвідношення приводить до принципу пропорційності.

Недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) права на справедливий суд.

На думку апеляційного суду, при розгляді скарги захисника ОСОБА_9 про скасування рішення (наказ) №119/5 від 11 січня 2024 року про видачу ОСОБА_7 до Федеративної республіки Німеччина слідчим суддею були виконані вимоги вищевказаних норм права у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 591 КПК України, рішення про видачу особи (екстрадицію) може бути оскаржено особою, стосовно якої воно прийняте, її захисником чи законним представником до слідчого судді, в межах територіальної юрисдикції якого така особа тримається під вартою, крім випадку, передбаченого статтею 588 цього Кодексу. Якщо до особи застосовано запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, скарга на рішення про видачу такої особи (екстрадицію) може бути подана до слідчого судді, в межах територіальної юрисдикції якого розташований відповідний центральний орган України.

Як визначено у п. 2 ч. 1 ст. 541 КПК України, видача особи (екстрадиція) - видача особи державі, компетентними органами якої ця особа розшукується для притягнення до кримінальної відповідальності або виконання вироку. Екстрадиція включає: офіційне звернення про встановлення місця перебування на території запитуваної держави особи, яку необхідно видати, та видачу такої особи; перевірку обставин, що можуть перешкоджати видачі; прийняття рішення за запитом; фактичну передачу такої особи під юрисдикцію запитуючої держави.

Тобто, фактичній передачі особи мають передувати отримання запиту іноземної держави, перевірка обставин, що можуть перешкоджати видачі, та прийняття рішення за відповідним запитом.

Згідно ч. 1 ст. 590 КПК України, після вивчення матеріалів екстрадиційної перевірки центральний орган України приймає рішення про видачу особи (екстрадицію) або відмову у видачі (екстрадиції) іноземній державі. Рішення виноситься керівником центрального органу України або уповноваженою ним особою.

Як убачається з матеріалів судового провадження, до Офісу Генерального прокурора 29.09.2023 надійшов запит Федерального Міністерства юстиції Федеративної Республіки Німеччина про видачу ОСОБА_7 для виконання вироку суду у вигляді 6 років позбавлення волі „за вчинення злочинів, передбачених ст. 243 (1), речення 1, 2, ч. 1,3, 242 (1), 242, 244 (1), речення 1, ч. З, п. 4, 303 (1), 243 (1), речення 1, 2, ч. 1, 3, 242 (1,2), 303 (1) (12 епізодів крадіжки) КК ФРН.

За результатами екстрадиційної перевірки Міністерством юстиції України № 119/5 від 11.01.2024 року прийнято рішення про видачу ОСОБА_12 до Федеративної Республіки Німеччини для виконання покарання у вигляді 1943 днів позбавлення волі, призначеного вироком Земельного суду м. Кобленц від 15.12.2022 року.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 541 КК України екстрадиційна перевірка це діяльність визначених законом органів щодо встановлення та дослідження передбачених міжнародним договором України, іншими актами законодавства України обставин, що можуть перешкоджати видачі особи (екстрадиції), яка вчинила злочин.

Як визначено у ч. 1 ст. 554 КПК України, отримавши запит про міжнародну правову допомогу від запитуючої сторони, уповноважений (центральний) орган України розглядає його на предмет обґрунтованості і відповідності вимогам законів або міжнародних договорів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 589 КК України, у видачі особи іноземній державі відмовляється у разі, якщо: 1) особа, стосовно якої надійшов запит про видачу, відповідно до законів України на час прийняття рішення про видачу (екстрадицію) є громадянином України; 2) злочин, за який запитано видачу, не передбачає покарання у виді позбавлення волі за законом України; 3) закінчилися передбачені законом України строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності або виконання вироку за злочин, за який запитано видачу; 4) компетентний орган іноземної держави не надав на вимогу центрального органу України додаткових матеріалів або даних, без яких неможливе прийняття рішення за запитом про видачу (екстрадицію); 5) видача особи (екстрадиція) суперечить зобов`язанням України за міжнародними договорами України; 5-1) є обґрунтовані підстави вважати, що видача особи (екстрадиція) суперечить інтересам національної безпеки України; 6) наявні інші підстави, передбачені міжнародним договором України.

У ході екстрадиційної перевірки не встановлено передбачених ст. 589 КПК України та міжнародними договорами обставин для відмови у видачі ОСОБА_7 для притягнення до кримінальної відповідальності.

Так, відповідно до наявних матеріалів перевірки, ОСОБА_7 не є громадянином України, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не звертався, до кримінальної відповідності на території України не притягується. Також установлено, що ОСОБА_7 не брав участь у захисті незалежності, суверенітету і територіальної цілісності України.

З матеріалів, що містяться у запиті про видачу вбачається, що обвинувачений визнаний винним у спробі крадіжки з проникненням у житло, крадіжці у поєднанні з пошкодженням майна у восьми юридично незалежних випадках, спробі крадіжки у поєднанні з пошкодженням майна у двох юридично незалежних випадках і крадіжці.

Діяння, вчинення яких інкримінується згаданій особі, не належать до військових злочинів і не мають політичного характеру.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя прийшов до правильного висновку щодо відсутності обставин, які б перешкоджали прийняттю рішення про видачу (екстрадицію) ОСОБА_7 до Федеративної республіки Німеччина, а тому рішення (наказ) №119/5 від 11 січня 2024 року є законним, обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги про порушення права на захист ОСОБА_7 з підстав здійснення перекладу з мови, якою провадиться судочинство на Молдовську або Румунську мови, якими володіє останній, ретельно перевірялися під час апеляційного розгляду, проте не знайшли свого підтвердження.

Забезпечення права на захист підозрюваного, обвинуваченого, засудженого і виправданого у кримінальному провадженні одна з найважливіших гарантій захисту прав і свобод людини та громадянина, закріплених ст. 59, ст. 63 ч. 2, ст. 129 ч. 3 п. 5 Конституції України та міжнародними актами, які є частиною національного законодавства щодо прав людини і основоположних свобод (ст. 11 Загальної декларації прав людини; ст. 14 ч. 3 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права; ст. 6 ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Згідно зі ст. 29 КПК України кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою. Особі повідомляється про підозру у вчиненні кримінального правопорушення державною мовою або будь-якою іншою, якою вона достатньо володіє для розуміння суті підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

Суд, забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною мовою або іншою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Участь перекладача у кримінальному провадженні зумовлено конституційною засадою рівності перед законом і судом (ч. 2 ст. 24 Конституції України) та положеннями ст. 10 КПК України, згідно з якою, серед іншого, не може бути привілеїв чи обмежень у процесуальних правах, передбачених цим Кодексом, за мовною ознакою.

Рівень розуміння і спілкування, за якого виникає право на безоплатну допомогу перекладача, залежить від фактичних обставин, з огляду на цей рівень визначається обсяг необхідної «допомоги». Загалом обвинувачений повинен бути у змозі самостійно або за допомогою перекладача розуміти, що відбувається під час розгляду справи, і брати участь у розгляді такою мірою, що забезпечувала би його право на справедливий суд.

Отже, перекладач необхідний у кримінальному процесі, якщо особа не розуміє або не розмовляє мовою судочинства в обсязі, достатньому для розуміння перебігу судового процесу та участі у розв`язанні питання, яке для неї мало вирішальне значення, або особа за рівнем володіння мовою не здатна на ведення свого захисту та висувати на розгляд суду свою версію без допомоги перекладача.

Розуміння зазначених обставин не стосується правового механізму здійснення захисту, оскільки перекладач надає мовно-комунікативну, а не правову допомогу, що є функцією захисника.

Колегія суддів вважає, що питання про дотримання вимог ст. 29 КПК України щодо залучення перекладача слід вирішувати у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи не призвело це до порушення рівності перед законом і судом (принципу «рівності можливостей») та несправедливості судового розгляду в цілому в розумінні положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, з протоколу затримання ОСОБА_7 , складеного оперуповноваженим ВКП Білгород-Дністровського РВП ГУГП в Одеській області, убачається, що ОСОБА_7 одразу повідомив, що володіє двома мовами «молдовською та російською», особисто в протоколі зазначив, що «розуміє свої права та підстави затримання та претензій не має». Запис «претензий не имею» написано власноруч та російською мовою.

Апеляційний суд звертає увагу, що з цього ж часу, затриманому було надано перекладача з української мови на російську, яку зазначав сам ОСОБА_7 . Також, увесь час перебування під вартою у ході екстрадиційної процедури ОСОБА_7 користувався допомогою захисника, а у судових засіданнях завжди була забезпечена участь перекладача, також усі процесуальні рішення були надані ОСОБА_7 у перекладі на російську мову, що не заперечується стороною захисту.

У свою чергу, під час розгляду клопотання про застосовано тимчасового арешту слідчим суддею Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, клопотання про застосування екстрадиційного арешту та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які вже розглядалися слідчими суддями Малиновського районного суду міста Одеси, сторона захисту не заявляла відводів перекладачу, та із зауваженнями щодо здійснення неналежного перекладу ОСОБА_7 або його захисник під час екстрадиційної процедури не звертались.

Враховуючи наведене, на думку колегії суддів, ОСОБА_7 точно розуміє на побутовому рівні російську мову, а тому твердження захисника, що останній не розуміє російську мову, вочевидь може викликати сумніви, тому порушень вимог ст. 68 КПК Україні, не встановлено.

Відповідно до ч. 4 ст. 591 КПК України при розгляді скарги на рішення про видачу особи (екстрадицію) слідчий суддя не досліджує питання про винуватість та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи, щодо якої надійшов запит про видачу (екстрадицію).

Таким чином, доводи захисника щодо незаконності і необґрунтованості оскаржуваної ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими, оскільки слідчий суддя при розгляді скарги повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення про видачу (екстрадицію) особи компетентним органам іноземної держави.

Інші доводи апеляційних скарг з доповненнями не спростовують висновків слідчого судді.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів не виявлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, а тому апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - без змін.

Керуючись ст. ст. 309, 375, 376, 404, 405, 412, 415, 422, 590, 591 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах особи, стосовно якої прийняте про видачу (екстрадицію) ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 26 січня 2024 року, якою залишено без задоволення скаргу захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах особи, стосовно якої воно прийняте про видачу (екстрадицію) ОСОБА_7 , про скасування рішення (наказ) №119/5 від 11 січня 2024 року, про видачу ОСОБА_7 до Федеративної республіки Німеччина, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3