Справа № 754/2795/20 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/5196/2023 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду міста Києва від 15 серпня 2023 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, громадянина України, з середньою освітою,не одруженого, не працюючого, інваліда 2 групи, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 08.07.2019 Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч.1 ст.185 КК України до штрафу у вигляді 850 грн., ухвалою суду від 12.1.20019р. покарання у вигляді штрафу, замінено на покарання у вигляді 50 годин громадських робіт,-

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :

Як встановлено судом першої інстанції, 25.02.2020 приблизно о 14 годині 10 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись за адресою: м. Київ, пр. Маяковського, 17, у приміщенні торгівельної зали магазину «Еко маркет», побачив на полицях товари, після чого у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, що належить ТОВ «Еко маркет».

Реалізуючий свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до полиць з товаром, з яких взяв чуже майно, яке належить ТОВ «Еко маркет», а саме, зубну пасту «Sensodyne відновлення», 2 шт. загальною вартістю 150 грн. 32 коп.; зубну пасту «Sensodyne довготривалий захист» 2 шт., загальною вартістю 150 грн. 32 коп., а всьго товару на суму 300 грн. 64 коп. та заховав його під куртку, у яку був одягнутий.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_7 тримаючи вищевказане майно при собі, пройшов через касову зону, при цьому не розрахувавшись за товар, таким чином виконавши усі дії, які він вважав необхідними для доведення свого злочинного умислу до кінця, однак з причин, які не залежали від його волі, кримінальне правопорушення не було закінчено, оскільки ОСОБА_7 був затриманий працівниками охорони магазину.

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 15 серпня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15, ч. 2 ст. 185 КК України і призначено йому покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі. Застосовано ст.75 КК України та звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік. Зобов`язано ОСОБА_7 , згідно ст. 76 КК України не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи. Вирішено питання стосовно речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок в частині призначеного покарання скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення і правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, вважає, що вирок підлягає скасуванню в частині призначеного покарання через його невідповідність тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості і неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Звертає увагу, що при призначенні покарання необхідним є застосування таких заходів та мір покарання, які надають засудженому можливість в повній мірі відчути та зрозуміти наслідки його кримінально-карних діянь.

Зауважує, що призначаючи покарання обвинуваченому, вирішуючи питання про звільнення від його виконання, суд необгрунтовано дійшов до помилкового висновку про можливість виправлення останнього без ізоляції від суспільства. Внаслідок цього незаконно звільнив обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробовуванням, на підставі ст. 75 КК України.

Судом першої інстанції проігноровано дані, що вказують на підвищену суспільну небезпечність, як вчиненого діяння, так і особи обвинуваченого.

При ухваленні оскаржуваного вироку, за межами уваги суду першої інстанції, без жодної оцінки залишились наявні дані про підвищену суспільну небезпечність вчиненого діяння та особи обвинуваченого. Так, не надано належної оцінки факту притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого, який 08.07.2019 засуджений Дніпровським районним судом м. Києва за вчинення аналогічного кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу у вигляді 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, який не сплачено. Внаслідок чого, ухвалою від 12.10.2019, покарання у виді штрафу замінено на покарання у виді 50 годин громадських робіт. Маючи реальний досвід негативних наслідків своєї протиправної поведінки, обвинувачений наполегливо прагне вести незаконний, асоціальний спосіб життя, зухвало ігноруючи можливість отримати суворе покарання. Вже будучи притягнутим до кримінальної відповідальності та засудженим за вчинення кримінального правопорушення у сфері власності, обвинувачений жодних позитивних висновків для себе не зробив та знову вчинив умисний корисливий злочин. Жодні застосовані державою санкції не призвели до бажаних результатів у виді формування належної соціальної поведінки та усвідомлення недопустимості порушення закону. Навіть реальна можливість отримати кримінальне покарання, у зв`язку з перебуванням обвинувального акту стосовно нього на розгляді в суді, не стримала обвинуваченого від наполегливого продовження кримінально караної діяльності.

Крім того, судом визнано обставиною, що пом`якшує покарання відповідно до ст. 66 КК України щире каяття. Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. В матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, що підтверджували б наявність такої обставини, як щире каяття, оскільки відсутні всі необхідні компоненти цього поняття.

Відтак, на думку сторони обвинувачення, вирок Деснянського районного суду міста Києва від 15 серпня 2023 року підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Окрім цього, прокурор в своїй апеляційній скарзі просить дослідити матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

В свою чергу обвинувачений ОСОБА_7 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких просить апеляційну скаргу прокурора на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 15 серпня 2023 року залишити без задоволення а вирок суду першої інстанції без змін.

В обґрунтування свої заперечень обвинувачений вказує, що положеннями ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При цьому, каральна функція не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільш сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства. У будь-якому разі покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки.

Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

До того ж, обвинувачений вважає, що суд першої інстанції, призначаючи йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік дотримався всіх вимог кримінального процесуального законодавства України та призначив покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів з боку обвинуваченого, в межах санкції статті Кримінального кодексу України.

Крім того, судом першої інстанції у вироку від 15.08.2023 року вірно визнано щире каяття у вчиненому, як обставину, яка згідно ст. 66 ч. 1 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого.

Так, про наявність обставин, які пом`якшує покарання свідчить ті факти, що як під час проведення досудового розслідування, так і в суді під час розгляду обвинувального акту по суті обвинувачений давав правдиві визнавальні показання, які жодного разу не змінював, визнав себе у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення винним в повному обсязі, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, скоїв злочин, знаходячись в умовах скрутного матеріального становища, активно сприяв органу досудового розслідування встановити об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Обставин, які б обтяжували, покарання обвинуваченого під час досудового та судового слідства встановлено не було.

З урахуванням усіх характеризуючи даних та обставин суд мав всі законні підстави призначити обвинуваченому покарання з випробуванням за наявності обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Також, призначене покарання обвинуваченому за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України в повній мірі відповідає особі обвинуваченого, і за своїм розміром є справедливим та достатнім для його виправлення, справедливим і вмотивованим.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора,

пояснення прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги. У зв`язку з цим, апеляційний суд не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оскаржено в апеляційній скарзі.

Суд першої інстанції розглянув дане кримінальне провадження відповідно до ст. 349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд першої інстанції з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Вирок суду першої інстанції в частині фактичних обставин справи, кваліфікації кримінальних правопорушень та доведеності вини ОСОБА_7 прокурором не оскаржуються, а тому апеляційним судом не перевіряються.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у скоєнні ним інкримінованого кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами в їх сукупності.

Так, відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вищенаведені положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Прокурор в апеляційній скарзі висловив свою незгоду з вироком суду в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, тому колегія суддів перевіряє оскаржуваний вирок в цій частині.

Так, перевіряючи вирок суду в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно положень ст. ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу обвинуваченого. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обирати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Судова дискреція (судовий розсуд) є інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Поняття судового розсуду у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити менш суворий вид покарання або більш суворий в межах санкції статті. А у випадках, коли санкція статті передбачає тільки один вид покарання, суд наділений функцією обирати розмір цього покарання. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість призначення передбаченого законом покарання, яке б сприяло його меті та було достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, вказаних вимог суд першої інстанції дотримався.

Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі та приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від його відбування з випробуванням, судом першої інстанції було враховано характер, обставини та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, є інвалідом 2 групи.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого було визнано щире каяття у вчиненому.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого кримінального правопорушення. Як вбачається із матеріалів провадження ОСОБА_7 як під час досудового розслідування так і під час судового провадження у суді першої та апеляційної інстанції свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав в повному обсязі, надавав послідовні логічні та достовірні показання, які не змінював протягом усього часу, у зв`язку з чим у суді першої інстанції судовий розгляд відбувався відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Тому колегія суддів вважає, що судом обґрунтовано визнано щире каяття обставиною, що пом`якшує покарання.

Обставини, які б обтяжують покарання відсутні.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що у суду були законні підстави для застосування ст. 75 КК України.

Отже, доводи прокурора про м`якість призначеного обвинуваченому покарання внаслідок безпідставного застосування до нього положень ст. 75 КК України та звільнення від відбування покарання з випробуванням, є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Підсумовуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що вирок Деснянського районного суду міста Києва від 15 серпня 2023 року в частині призначеного покарання достатньо вмотивований та відповідає вимогам ст. 374 КПК України, а призначене ОСОБА_7 покарання у зазначеному судом першої інстанції виді й розмірі із застосуванням звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України є обгрунтованим, вмотивованим і справедливим та таким, що відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України.

Доводи прокурора про те, що при ухвалені оскаржуваного вироку, за межами уваги суду залишились наявні дані про підвищену суспільну небезпечність вчиненого діяння та особи обвинуваченого, зокрема не надано належної оцінки факту притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, який 08.07.2019 засуджений Дніпровським районним судом міста Києва за вчинення аналогічного кримінального правопорушення за ч.2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається з вироку суду першої інстанції дані обставини були враховані судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання та знайшли своє відображення у оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора, а тому вирок Деснянського районного суду міста Києва від 15.08.2023 щодо ОСОБА_7 слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 15 серпня 2023 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання судового рішення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4