ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/6595/21 Номер провадження 11-кп/814/729/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001004, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука від 24 квітня 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука, Полтавської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, військовозобов`язаного, є учасником бойових дій, одруженого, маючого на утриманні трьох малолітніх дітей, працюючого ФОП, раніше не судимого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винуватим та засуджено:

- за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.

Задоволено частково цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 та стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням 3000 грн.

Згідно з вироком суду, 28.06.2021 приблизно о 14 год. 10 хв. ОСОБА_7 рухався на своєму автомобілі по проспекту Свободи м. Кременчука Полтавської області, під`їжджаючи до перехрестя проспекту Свободи і вулиці Вадима Пугачова м.Кременчука Полтавської області,побачив, як потерпілий ОСОБА_8 керуючи своїм автомобілем створив аварійну ситуацію на дорозі і коли останній під`їхав до перехрестя доріг і став поруч з автомобілем ОСОБА_7 , то він відпустив скло в автомобілі і спитав у потерпілого ОСОБА_8 навіщо він порушує Правила дорожнього руху України, на що потерпілий ОСОБА_8 на його адресу висловився нецензурною лайкою та показав жест «середній палець», після чого поїхав на автомобілі далі, а за ним поїхав на своєму автомобілі обвинувачений ОСОБА_7 , який наздогнавши потерпілого, зупинив свій автомобіль і автомобіль потерпілого ОСОБА_8 по АДРЕСА_2 , де підійшовши до потерпілого ОСОБА_7 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, із-за непристойного жесту, який перед цим потерпілий ОСОБА_8 показав обвинуваченому ОСОБА_7 , наніс потерпілому ОСОБА_8 один удар правою рукою стиснутою в кулак по голові в область лівого ока, потім наніс ще один удар лівою рукою стиснутою в кулак по голові в область правого ока,чим згідно висновку експерта №651 від 02.07.2021 спричинив потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді: синців на нижніх повіках правого та лівого ока, які утворились від дії тупих, твердих предметів, індивідуальні властивості яких в ушкодженнях не відтворились, і за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження на підставі ст. 284 ч.1 п.2 КПК України.

На обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що потерпілий стверджував, що виявлені у нього тілесні ушкодження з`явились від нанесених обвинуваченим ударів 28.06.2021 орієнтовно в 14 годин 10 хвилин.

Вказує, що відповідно до вироку суду, відповідні синці на нижній повіці правового ока та на нижній повіці лівого ока, були виявлені при огляді потерпілого лише 01 липня 2021 року, через більше ніж дві доби після сварки.

Зазначає, що медична довідка свідчить про те, що потерпілий звернувся до травмпункту більше ніж через добу після зустрічі з ним з «хуліганською травмою», тобто, потерпілий не зазначав, що відповідну травму йому наніс саме обвинувачений, хоча він його знає тривалий час.

Вказує, що в довідці у потерпілого не було зафіксовано синця під лівим оком, а мала місце лише правостороння параорбітальна гематома, садна (в множині) обличчя, садна правогоколінного суглобу. Крім того зазначає, що потерпілий робив рентген носа, хоча в суді не зазначав, що його били в ніс, тому вважає, що робити рентген носа, якщо він звернувся до травмпункту з приводу нанесення побоїв саме обвинуваченим, у нього не було ніякої потреби.

Зазначає, що допитаний в судовому засіданні потерпілий та його дружина, з приводу його побиття надали показання, які відрізняються від тих, які вони давали при проведенні слідчого експерименту.

Крім того вказує, що у висновку експертизи № 651 від 01 липня 2021 року експерт вказує, що потерпілий зазначав, що він «впав та втратив короткочасно свідомість», а під час слідчого експерименту 08 липня 2021 року при відтворенні механізму нанесення ударів, потерпілий вказав на удари в область очей, про удари в ніс нічого не говорив, аналогічного змісту і протокол відтворення події зі свідком.

Зазначає, що суд у вироку не вказав, який саме механізм утворення тілесних ушкоджень, обмежившись лише цитуванням показанням та переліком наявних у справі доказів без вказівки на те, яке юридичні факти ці докази доводять.

Вказує, що суперечності в показаннях потерпілого свідчать про те, що останній міг отримати тілесні ушкодження в іншому місці або за інших обставин, і лише пізніше вирішив приписати походження цих ушкоджень саме обвинуваченому з метою стягнення з нього моральної шкоди та на ґрунті неприязних до нього відносин.

Так, 28.06.2021, після того як потерпілий його підрізав на дорозі, він порівнявся з ним та через вікно зробив зауваження, на що потерпілий облаяв його нецензурною лайкою та образив його чоловічу гідність. Вказує, що після цього, він наздогнав потерпілого, заблокував йому дорогу та вийшов з мікроавтобуса з метою змусити потерпілого забрати свої слова назад та вибачитись.

Потерпілий, який був у збудженому стані, вискочив зі свого автомобіля, кинувся йому назустріч та ще до того, як обвинувачений встиг щось сказати, схопив останнього за футболку і замахнувся на нього. Вказує, що розцінив такі дії потерпілого, як намір завдати удар та, діючи з метою захисту себе, захистився лівою рукою від його удару, а правою рукою, стиснутою в кулак, наніс потерпілому один боковий удар. Цей удар був нанесений з метою зупинити нападника, після чого все скінчилось і потерпілий лише погрожував. Вказує, що він потерпілого не переслідував і в автомобілі останній був сам, а в судовому засіданні потерпілий та його дружина давали неправдиві показання з приводу того, що в автомобілі була дружина та дитина.

Вважає, що в ситуації, що склалась, він діяв у стані сильного душевного хвилювання, яке було викликано неправомірною поведінкою потерпілого - нецензурною образою чоловічої честі та гідності, а коли він наніс удар потерпілому - то перебував в стані необхідної оборони, з метою зупинити фізичний нападу потерпілого на нього.

Позиції учасників судового провадження.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений заявив клопотання про скасування вироку суду та закриття кримінального провадження щодо нього із звільненням від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання. Потерпілий у своїй письмовій заяві до суду апеляційної інстанції просив проводити судовий розгляд у його відсутність, проти закриття кримінального провадження не заперечував.

Мотиви суду.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так до початку апеляційного розгляду від обвинуваченого ОСОБА_7 надійшло клопотання про його звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України та закриття кримінального провадження, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 286 КПК України, невідкладно розглянути таке клопотання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення вчинено 28.06.2021. Органом досудового розслідування та судом першої інстанції його дії кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України.

Санкція ч. 1 ст. 125 КК України передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк до двохсот годин, або виправні роботи на строк до одного року.

У відповідності до положень ст. 12 КК України в редакції, чинній на час розгляду клопотання, вказане кримінальне правопорушення відноситься до категорії кримінальних проступків.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Колегія суддів вважає, що оскільки з дня вчинення інкримінованого ОСОБА_7 кримінального проступку минуло понад 2 роки, останній протягом цього періоду не ухилявся від досудового розслідування або суду, раніше не судимий - він може бути звільнений від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України.

Оскільки закон не пов`язує можливість застосування правил ч. 1 ст. 49 КК України із визнанням особою вини, обов`язковою передумовою для закриття кримінального провадження у справі є наявність згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

Обвинувачений ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду з клопотанням та попросив звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, а кримінальне провадження щодо нього закрити, в судовому засіданні обвинуваченому роз`яснено наслідки звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно зі ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку щодо необхідності задоволення клопотання та звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження щодо нього.

Колегією суддів також встановлено, що у кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_8 заявлявся цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_7 , який слід залишити без розгляду з огляду на таке.

Так, закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК) є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

Водночас у разі постановлення ухвали про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов по суті не вирішується, а залишається без розгляду. У такому випадку позивач вправі вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства.

Наведене обґрунтовано випливає з положень ч. 1 ст. 129 КПК України, згідно з якими вирішення цивільного позову по суті заявлених вимог можливо лише у разі ухвалення обвинувального вироку або постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. У такому випадку суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому (постанова колегії суддів Першої судової палати ККС ВС від 10.08.2021 у справі № 161/694/20).

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука від 24 квітня 2023 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001004, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4