Справа №135/1048/23
Провадження №1-кп/135/24/24
ВИРОК

іменем України

24.01.2024 року м. Ладижин

Ладижинський міський суд Вінницької області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , за участю учасників кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000127 від 14.06.2023 року, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ладижин Вінницької області, громадянина України, українця, РНОКПП НОМЕР_1 , непрацюючого, неодруженого, маючого неповну вищу освіту, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

16.03.2023 року Ладижинським міським судом Вінницької області за ст.126-1 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст.76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 , маючи прямий умисел на вчинення насильства, ігноруючи факти притягнення до кримінальної та адміністративної відповідальності за вчинення насильства, 01.04.2023 о 14 год. 30 хв., 07.04.2023 близько 15 год.00 хв., 12.05.2023 о 17 год. 15 хв., 25.05.2023 о 18 год. 00 хв., 11.06.2023 близько 23 год. 00 хв., перебуваючи за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї матері ОСОБА_4 психологічне насильство, а саме: образив її словами брутальної лайки, нецензурними словами та погрожував фізичною розправою, що призвело до її психологічних страждань, погіршення якості її життя, що виразилося у втраті енергійності, втомі, у тому числі негативних переживаннях.

Своїми діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.126-1 КК України, тобто домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призвело до її психологічних страждань.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ст.126-1 КК України не визнав. Пояснив, що періодично за місцем проживання свариться зі своєю матір`ю ОСОБА_4 , ці сварки мають обоюдний характер. Не вважає, що його дії, вчинені відносно матері ОСОБА_4 кваліфікуються як домашнє насильство. Пояснив, що не вважає себе залежним від алкоголю.

Суд, провівши судове слідство в межах висунутого обвинувачення у відповідності до положень ч.1 ст.337 КПК України, дослідивши докази, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, за встановлених судом обставин.

Під час дослідження обставин справи та перевірки їх доказами судом за клопотанням прокурора були допитані:

Потерпіла ОСОБА_4 , яка пояснила, що обвинувачений ОСОБА_5 є її сином, з яким вона разом проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті батька ОСОБА_5 почав зловживати спиртними напоями, в стані алкогольного сп`яніння поводиться агресивно, чіпляється, висловлює образи і принижує її честь і гідність, у зв`язку з чим вона неодноразово зверталася з заявами до поліції. Такі дії її син ОСОБА_5 вчиняє систематично, за що неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства. 11 червня 2023 року ввечері, вона разом з ОСОБА_5 перебувала за місцем проживання в АДРЕСА_1 , де останній в черговий раз, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, почав висловлюватися нецензурною лайкою, погрожував їй фізичною розправою, висловлював на її адресу образи, принижував. За таких умов вона не могла перебувати у квартирі, тому зателефонувала доньці ОСОБА_6 для того щоб вона прийшла до неї і забрала до себе додому. Коли прийшла дочка, ОСОБА_5 перешкоджав їй залишити квартиру, кричав, погрожував і хапав її за руки, закривав двері. Їй вдалося вийти з квартири лише за допомогою дочки. Внаслідок періодичного психологічного насильства відносно неї ОСОБА_5 , вона постійно перебуває у пригніченому психологічному стані, психічне хвилювання спричинило погіршення стану її здоров`я, в січні 2023 року внаслідок різкого підвищення рівня цукру в крові вона втратила свідомість, після чого перебувала на стаціонарному лікуванні в Ладижинській лікарні з цукровим діабетом. Одночасно з цим, пояснила, що не бажає, щоб її сину ОСОБА_5 було призначене суворе покарання і він був позбавлений волі, проте вона не знає, що їй робити для того, щоб припинити постійні образи, приниження і залякування з боку сина.

Свідок ОСОБА_6 , яка пояснила, що являється дочкою потерпілої ОСОБА_4 та рідною сестрою обвинуваченого ОСОБА_5 . Мати і брат проживають разом за адресою: АДРЕСА_1 . Брат ОСОБА_5 зловживає алкогольними напоями. Її мати постійно є потерпілою від домашнього насильства з боку ОСОБА_5 , неодноразово викликала поліцію, якою оформлялися протоколи про адміністративні правопорушення за вчинення домашнього насильства. 11.06.2023 після 22-00 год. до неї зателефонувала мати ОСОБА_4 та повідомила, що ОСОБА_5 перебуває в стані алкогольного сп`яніння та ображає її нецензурною лайкою, погрожує фізичною розправою. Прийшовши до квартири свідок побачила ОСОБА_5 , який був п`яний, кричав та дебоширив. ОСОБА_6 намагалась забрати мати до себе додому, проте ОСОБА_5 не випускав їх з квартири, ображав, погрожував, штовхав матір. Коли їй разом з ОСОБА_4 вдалось вийти з приміщення квартири, ОСОБА_5 хапав матір за руки, намагався знов затягти її до квартири, а ОСОБА_4 просила (кричала) її відпустити, оскільки він заподіював їй фізичної шкоди. Під час цього ОСОБА_5 погрожував та виражався нецензурними словами в бік ОСОБА_4 та ОСОБА_6 . Протягом останнього року стан здоров`я її матері ОСОБА_4 значно погіршився у зв`язку з тим, що вона перебуває у постійному нервовому напруженні, вона неодноразово проходила лікування у зв`язку з цукровим діабетом, що пов`язано з діями ОСОБА_5 . Влітку 2023 року мати ОСОБА_4 повідомляла їй, що хоче вчинити самогубство у зв`язку з тим, що не може терпіти знущань, образ і приниження з боку сина.

Свідок ОСОБА_7 , яка пояснила, що знає сім`ю ОСОБА_4 з 1992 року, оскільки вони являються сусідами. Вона підтримує приятельські стосунки з ОСОБА_4 . Протягом останнього року ОСОБА_5 створює нестерпні умови проживання для своєї матері, постійно ображає і принижує її, про що вона неодноразово розповідала їй. З її слів ОСОБА_5 виражався нецензурною лайкою на адресу потерпілої, висловлював тяжкі образи, проте безпосередньо вона свідком не була, проте чула його крики. Періодично вона бачила ОСОБА_5 в стані алкогольного сп`яніння.

Свідок ОСОБА_9 , яка повідомила, що знає сім`ю ОСОБА_4 досить довго, приблизно з 2001 року, проживає по сусідству. Близько 6 років тому помер чоловік ОСОБА_4 , після цього ОСОБА_5 почав частіше вживати алкогольні напої і відносини між ними різко погіршилися. Протягом останнього року неодноразово бачила ОСОБА_5 у стані алкогольного сп`яніння, після сварок з матір`ю його забирала поліція. Після сварок потерпіла скаржилася на погіршення стану здоров`я. В під`їзді коли ОСОБА_5 п`яний, він постійно кричить та дебоширить.

Свідок ОСОБА_10 , яка повідомила, що вона являється працівником аптеки, розташованої по АДРЕСА_2 . Особисто не знайома ні з потерпілою ОСОБА_4 ні з обвинуваченим ОСОБА_5 . Під час досудового розслідування до аптеки приходила жінка, яка є родичкою ОСОБА_4 , разом з працівником поліції та просила підтвердити по картці клієнта здійснення придбання товарів. Під час перегляду картки клієнта було встановлено, що протягом останнього часу систематично куплялись ліки, орієнтовно було придбано ліків на суму 2000 грн.

Свідок ОСОБА_11 , яка повідомила, що її покійний брат був чоловіком потерпілої ОСОБА_4 . Після смерті брата його син ОСОБА_5 почав вживати алкогольні напої все частіше та у більшій кількості. Після вживання спиртних напоїв ОСОБА_5 веде себе агресивно, ображає і принижує свою матір ОСОБА_4 , яка має ряд хронічних захворювань, які загострилися внаслідок психологічного насильства з боку її сина ОСОБА_5 . Безпосередньо очевидцем подій 11.06.2023 вона не була, однак повідомила, що за останній рік двічі перебувала в приміщенні квартири під час того, коли ОСОБА_5 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння вчиняв домашнє насильство відносно своєї матері, обзивав її, погрожував, протягував до неї руки, намагався душити. Дати коли саме відбувалися ці події вона не пам`ятає. Одного разу вона на вулиці зустріла ОСОБА_4 , яка повідомила, що бажає вчинити самогубство у зв`язку з нестерпними умовами проживання разом з сином. Також повідомила, що ОСОБА_4 перенесла важку операцію, стан її здоров`я погіршується, оскільки син постійно відносно неї вчиняє протиправні дії і принижує щодня. Поліція неодноразово складала протоколи відносно сина за вчинення домашнього насильства, після чого потерпіла за рахунок власних коштів сплачувала штрафи за нього.

За клопотанням сторони обвинувачення в судовому засіданні оголошені і досліджені наступні матеріали досудового розслідування та докази:

- Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000127 від 14.06.2023 року про внесення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення за ст.126-1 КК України заявою ОСОБА_4 (а.с.104);

- рапорт ст.інспектора-чергового ВП №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_12 , зареєстрований в ЖЄО за №1369 від 13.06.2023 року, про те що 13.06.2023 року надійшла заява від ОСОБА_4 про прийняття мір до її сина ОСОБА_5 , який систематично вчиняє відносно неї домашнє насильство (а.с.105);

- протокол про прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 13.06.2023 від ОСОБА_4 (а.с.106);

- постанова про створення групи слідчих від 14.06.2023 року (а.с.107);

- постанова про призначення групи прокурорів від 14.06.2023 року (а.с.108);

- постанова Ладижинського міського суду Вінницької області від 04.04.2023 року у справі №135/364/23 про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП (а.с.127);

- постанова Ладижинського міського суду Вінницької області від 10.04.2023 року у справі №135/408/23 про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП (а.с.128);

- постанова Ладижинського міського суду Вінницької області від 30.05.2023 року у справі №135/591/23 про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП (а.с.129);

- постанова Ладижинського міського суду Вінницької області від 30.05.2023 року у справі №135/670/23 про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП (а.с.130);

- протокол проведення слідчого експерименту від 16.06.2023 року за участю потерпілої ОСОБА_4 (а.с.134-136);

- акт відвідування сім`ї ОСОБА_4 від 16.05.2023 року та лист відділу у справах сім`ї та молоді Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області від 19.06.2023 №10-17-14 (а.с.138,139);

- лист КП «Ладижинська міська лікарня» №567 від 19.06.2023 року щодо звернення ОСОБА_4 за медичною допомогою (а.с.140);

- протокол проведення слідчого експерименту від 14.07.2023 року за участю підозрюваного ОСОБА_5 (а.с.142-143).

Таким чином, суд, оцінивши показання потерпілої та свідків разом із іншими дослідженими судом доказами, які є взаємоузгодженими й в своїй сукупності доповнюють один одного, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України.

Його дії щодо вчинення домашнього насильства стосовно потерпілої відбувались протягом тривалого часу та мають систематичний характер, що є кримінально караним діянням.

Показання обвинуваченого суд розцінює як обраний ним спосіб захисту, намагання уникнути відповідальності за вчинений злочин та свідчить про намір уникнути несприятливих для себе правових наслідків.

Досліджені судом докази, які суд визнає належними та допустимими, свідчать про те, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні доведена поза розумним сумнівом.

Підтверджений факт того, що потерпіла ОСОБА_4 систематично зазнавала домашнього насильства через застосування до неї обвинуваченим психологічного насильства, що призводило до психологічних страждань, розладів здоров`я та погіршення якості життя потерпілої.

Згідно ст. 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Стаття 28 Конституції декларує право кожного на повагу до його гідності. В цій нормі також зазначено, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Статтею 126-1 КК України передбачено кримінальну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Ознакою об`єктивної сторони зазначеного кримінального правопорушення є систематичність фізичного, психологічного та економічного насильства, застосовуваного до особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах.

Сама ж систематичність характеризується як кількісним критерієм (багаторазовість періодично здійснюваних дій), так і якісним, яким є взаємозв`язок, внутрішня єдність, що утворює наполегливу протиправну поведінку винуватої особи стосовно певного потерпілого чи потерпілих.

За вчинення одиничних діянь, які мають ознаки домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування, винувата особа може бути притягнута до відповідальності за ст. 173-2 КУпАП.

Іншими словами адміністративним проступком, відповідальність за який наступає за ст.173-2 КУпАП, може визнаватися вчинення домашнього насильства, яке не є тривалим чи систематичним.

Натомість систематичність як ознака кримінально-караного діяння означає повторюваність тотожних чи схожих дій чи бездіяльності, кожне з яких само по собі може створювати враження незначного, але їх вчинення у своїй сукупності досягають того рівня якості, коли у цілому діяння набувають ознак кримінального правопорушення, призводячи до наслідків, визначених диспозицією ст. 126-1 КК України (фізичні або психологічні страждання, розлади здоров`я, втрата працездатності, емоційна залежність або погіршення якості життя).

Тобто для кваліфікації дій винуватої особи важливо, що насильницькі дії вчиняються систематично, а систему може становити як неодноразово застосована одна із трьох форм насильства, зазначена у ст. 126-1 КК України, так і різна варіативність поєднання як фізичного, так і психологічного та економічного насильства щодо однієї і тієї самої потерпілої особи чи осіб.

При цьому кількісний критерій систематичності як ознака домашнього насильства полягає в учиненні трьох і більше актів насильства, про що раніше зазначав Верховний Суд (справа №583/3295/19, провадження №51-6189 км 20).

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні по справі «Левчук проти України» (заява №17496/19) від 03 вересня 2020 року п. 78-80 Європейський суд з прав людини прийшов до висновку, що проблема домашнього насильства, яке може мати різні форми, від фізичного нападу до сексуального, економічного, емоційного насильства або словесної образи виходить за межі обставин конкретної справи. Це загальна проблема, яка в тій чи іншій мірі непокоїть усіх держав-членів та не завжди лежить на поверхні, оскільки часто постає в контексті особистих стосунків або закритих систем (рішення в справі Володіної проти Росії (заява №14261/17) п. 71).

У різних справах, залежно від індивідуальних обставин цих справ, Суд попередньо розглядав проблему домашнього насильства відповідно до статей 2, 3, 8 та 14 Конвенції (див., зокрема, рішення в справі «Талпіс проти Італії» (Talpis v. Italy), № 41237/14, п. 100, від 2 березня 2017 року). У всіх цих справах Суд встановив, що згідно з Конвенцією, органи державної влади мають позитивне зобов`язання розробити та застосувати належну нормативно-правову базу, що забезпечить ефективний захист від актів домашнього насильства (див., зокрема, рішення в справах «Беваква та С. проти Болгарії» (Bevacquaand S. v. Bulgaria), № 71127/01, п. 65, від 12 червня 2008 року; «А. проти Хорватії» (A. v. Croatia), №55164/08, п. 60, від 14 жовтня 2010 року; «Хайдуова проти Словаччини» (Hajduova v. Slovakia), №2660/03, п. 46, від 30 листопада 2010 року).

У зв`язку з цим Суд постановив, зокрема, що там, де особа достовірно стверджує про те, що вона зазнавала неодноразових актів домашнього насильства, якими б незначними поодинокі випадки не були, національні органи влади повинні оцінити ситуацію у всіх аспектах, включно з ризиком повторення подібних інцидентів (див., mutatis mutandis, рішення в справі «Ірина Смірнова проти України», №1870/05, пп. 71 та 89, від 13 жовтня 2016 року). Серед іншого, ця оцінка повинна належним чином брати до уваги особливу вразливість жертв, які часто емоційно, фінансово чи іншим чином залежать від своїх кривдників, а також психологічний вплив можливого повторного знущання, залякування та насильства на їхнє повсякденне життя (див., mutatis mutandis, згадане вище рішення в справі «Хайдуова», п. 46, та «Ірина Смірнова», там само). Якщо встановлено, що на конкретну особу націлені систематичні дії, і за ними ймовірно йтимуть подальші випадки насильства, окрім реагування на конкретні випадки, органам влади може бути запропоновано вжити відповідних заходів загального характеру для боротьби з основною проблемою та запобігання жорстокому поводженню в майбутньому (див. рішення у справах «Дордевіч проти Хорватії» (Рorрeviж v. Croatia) №41526/10, пп. 9293 та 14749, ЄСПЛ, 2012 р.; та Ірини Смірнової, цитоване вище).

Об`єктивно з`ясувавши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, суд вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_5 домашнього насильства, тобто умисного систематичного вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань потерпілої особи, тобто вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами та має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Виходячи з приписів ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_5 кримінальне правопорушення, передбачене ст.126-1 КК України, є умисним не тяжким злочином.

При вирішенні питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд приймає до уваги конкретні обставини скоєного, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який раніше судимий, інкриміноване кримінальне правопорушення вчинив в період іспитового строку за попереднім вироком, за місцем проживання характеризується незадовільно, неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї, не працює, перебуває на обліку як безробітний, неодружений, перебуває на обліку у лікаря нарколога.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , передбачених ст.66 КК України, судом не встановлено. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , передбаченою ст.67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення повторно, щодо особи похилого віку.

Суд не враховує як обтяжуючу обставину, передбачену п.6-1 ч.1 ст.67 КК України (вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах), оскільки ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.126-1 КК України, що кваліфіковане як домашнє насильство щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, тобто в даному випадку спеціальний потерпілий передбачений як кваліфікуюча ознака складу злочину, передбаченого ст.126-1 КК України.

Суд приймає до уваги висновки, викладені в досудовій доповіді Гайсинського районного сектору №1 Філії державної установи «Центр пробації» стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , згідно якого беручи до уваги інформацію, яка характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_5 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства (у тому числі окремих осіб).

З огляду на викладене, враховуючи обставини, характер, тяжкість та суспільну небезпеку, спосіб вчинення злочину, дані, які характеризують особу обвинуваченого та його ставлення до скоєного, яке полягає у тому, що він не вважає вчинені ним дії злочином, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, наявність обставин, що обтяжують покарання, з урахуванням висновків досудової доповіді стосовно обвинуваченого, та думки потерпілої ОСОБА_4 , яка просила не призначати обвинуваченому суворого покарання і не позбавляти його волі, суд приходить до висновку про можливість призначення ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ст.126-1 КК України.

Також суд враховує, що вироком Ладижинського міського суду Вінницької області від 16.03.2023 року ОСОБА_5 засуджений за ст. 126-1 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на один рік, на підставі ст. 75 КК звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.

А відтак, обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення у даному кримінальному провадженні, передбачене ст.126-1 КК України в період іспитового строку.

Згідно ч.3 ст.78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу (за сукупністю вироків).

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, суд до покарання, призначеного за новим (даним) вироком, частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно з ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Відтак, суд вважає необхідним призначити остаточне покарання відповідно до ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного даним вироком, невідбутої частини покарання за вироком Ладижинського міського суду Вінницької області від 16.03.2023 року.

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_5 не застосовувався.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлений.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження не вживалися.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст.366-371, 373-376, 395, 532 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України і призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.71 КК України ОСОБА_5 за сукупністю вироків, до призначеного за цим вироком покарання частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Ладижинського міського суду Вінницької області від 16.03.2023 року, та остаточно призначити покарання у виді обмеження волі строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 у виді обмеження волі обчислювати з дня прибуття і постановки на облік у виправному центрі.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Ладижинський міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим - з дня вручення копії вироку.

Суддя Ладижинського міського суду

Вінницької області ОСОБА_1