Справа № 357/8836/21
У Х В А Л А

про розшук

07 листопада 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

розглядаючи в м. Біла Церква, у відкритому судовому засіданні, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001181, яке внесене до ЄРДР 23 червня 2021 року, відносно ОСОБА_5 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

У С Т А Н О В И В :

в судове засідання повторно не з`явився обвинувачений ОСОБА_5 .

У зв`язку із цим, прокурор ОСОБА_3 просив, на підставі ст. 335 КПК України, оголосити обвинуваченого ОСОБА_5 в розшук, надати дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_5 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати до обвинувачено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Подані клопотання, прокурор ОСОБА_3 мотивував таким.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Вказує, що на даний час встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- ризик переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, який обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного нетяжкого злочину проти власності, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 5 років.

На стадії досудового розслідування та судового розгляду Білоцерківським міськрайонним судом, щодо ОСОБА_5 запобіжний захід не застосовувався.

Однак, обвинувачений ОСОБА_5 у судові засідання до Білоцерківського міськрайонного суду 28 червня 2023 року, 11 жовтня 2023 року та 07 листопада 2023 року не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, причини своєї неявки до суду не надав.

Крім того, ОСОБА_5 не працевлаштований, немає постійного джерела доходів, неодружений, сукупність даних обставин дає обвинуваченому можливість легко змінити місце свого проживання без наслідків для його сімейного та матеріального благополуччя, а також дає йому можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності.

- ризик вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий, зокрема:

1) 29 грудня 2021 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України та ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, якого на підставі вимог ст. 75, 76 КПК України звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням із встановленням іспитового строку терміном на 1 рік;

2) 18 липня 2023 року Лисянським районним судом Черкаської області за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, якого на підставі вимог ст. 75, 76 КПК України звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням із встановленням іспитового строку терміном на 1 рік 6 місяців та судимість в установленому законом порядку не знята та не погашена,

Обвинувачений ОСОБА_5 на шлях виправлення не став та продовжує вчиняти майнові злочини проти власності попри усвідомлення того, що в суді продовжує слухатись відносно нього обвинувальний акт, рішення по якому ще не прийнято, тому є підстави стверджувати, що останній схильний до вчинення кримінальних правопорушень та може вчинити інші кримінальні правопорушення.

Вважає, що враховуючи викладене та беручи до уваги неможливість запобігання вищезазначеним ризикам та враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_5 є обґрунтована необхідність у застосуванні щодо останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Зазначає, що на цей час місце перебування обвинуваченого ОСОБА_5 не встановлено, що перешкоджає подальшому проведенню судового розгляду, тобто є достатні підстави вважати, що останній ухиляється від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Тому просив оголосити розшук обвинуваченого ОСОБА_5 та надати дозвіл на затримання останнього.

Захисник ОСОБА_4 покладався на розсуд суду.

У ході розгляду клопотань, судом установлено, що згідно із обвинувальним актом, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

В судові засідання 28 червня 2023 року, 11 жовтня 2023 року та 07 листопада 2023 року обвинувачений ОСОБА_5 не з`являвся.

У судове засідання від 29 травня 2023 року, обвинувачений ОСОБА_5 прибув.

Так, про дату, час та місце проведення судового засідання 28 червня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_5 було відомо, що слідує із розписки про вручення повістки про виклик до суду, одразу після підготовчого судового засідання 29 травня 2023 р.

Однак, обвинувачений ОСОБА_5 будучи належними чином повідомлений про судове засідання 28 червня 2023 року в судове засідання не прибув, причини неявки суд не повідомив. Заяв чи клопотань до суду не надходило.

В подальшому, обвинувачений ОСОБА_5 у судові засідання 11 жовтня 2023 року, 07 листопада 2023 року не з`являвся, причини неявки не повідомляв. Про них повідомлявся засобами поштового зв`язку та вказаним ним у заявці на отримання судових повісток, повідомлень, в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлення, номером телефону.

Відповідно до ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 червня 2023 року, до обвинуваченого ОСОБА_5 застосовувався привід.

Матеріалів його виконання не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 КПК України, головуючий у судовому засіданні керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності та порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками кримінального провадження їхніх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення з`ясування всіх обставин кримінального провадження, усуваючи з судового розгляду все, що не має значення для кримінального провадження.

Згідно з п. 1 ч. 7 ст. 42 КПК України, обвинувачений зобов`язаний прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб.

Відповідно ч. 1 ст. 335 КПК України, у разі якщо обвинувачений ухилився від явки до суду або захворів на психічну чи іншу тяжку тривалу хворобу, яка виключає його участь у судовому провадженні, або був призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, суд зупиняє судове провадження стосовно такого обвинуваченого до його розшуку, видужання або звільнення з військової служби і продовжує судове провадження стосовно інших обвинувачених, якщо воно здійснюється щодо декількох осіб. Розшук обвинуваченого, який ухилився від суду, оголошується ухвалою суду, організація виконання якої доручається слідчому та/або прокурору.

Отже, у разі, обвинувачений ухилився від явки суду, суд оголошує розшук обвинуваченого та зупиняє судове провадження до його закінчення.

Як установлено судом, обвинувачений ОСОБА_5 після підготовчого судового засідання, проігнорував усі з призначених судові засідання. До того ж, про зміну місця свого проживання, контактного телефону суд не повідомляв, а за відомою суду адресою та номером телефону судові виклики не отримує.

Суд вважає, що зазначена сукупність обставин, свідчить про те, що дійсно обвинувачений ОСОБА_5 ухиляється від суду.

За таких підстав, суд дійшов до висновку, що обвинуваченого ОСОБА_5 необхідно оголосити у розшук, тоді як кримінальне провадження № 0001181, яке внесене до ЄРДР 23 червня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, підлягає зупиненню до закінчення розшуку.

Згідно з ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 187 КПК України, якщо слідчий, прокурор подав разом із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою клопотання про дозвіл на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу, слідчий суддя, суд приймає рішення згідно зі статтею 189 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 189 КПК України, при вирішенні питання про надання дозволу на затримання обвинуваченого з метою його приводу, прокурор має довести, що зазначені у клопотанні про застосування запобіжного заходу обставини вказують на наявність підстав для тримання під вартою обвинуваченого, а також є достатні підстави вважати, що:

1) обвинувачений переховується від органів досудового розслідування чи суду;

2) одержавши відомості про звернення прокурора до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, обвинувачений до початку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу вчинить дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу і зазначені у статті 177 цього Кодексу.

Отже, при вирішенні клопотання про надання дозволу на затримання обвинуваченого ОСОБА_5 з метою його приводу, суд має пересвідчитись, що разом з цим клопотанням подане інше, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також перевірити наявність підстав вважати, що обвинуваченому ОСОБА_5 може бути обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, обвинувачений ОСОБА_5 переховується від органів досудового розслідування чи суду, а також вчинив дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу і зазначені у статті 177 КПК України.

Суду надане клопотання прокурора ОСОБА_3 , про обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Суд вважає, що є достатньо підстав вважати, що обвинуваченому ОСОБА_5 може бути обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Свій висновок, суд обґрунтовує таким.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Судом установлено, що згідно з обвинувальним актом, із обвинувальним актом, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Суд не надає оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення, адже це можливо виключно, тільки після завершення судового розгляду і дослідження усіх пред`явлених доказів.

До того ж, суд зазначає, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, принцип презумпції невинуватості, закріплений у пункті 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, буде порушено, якщо судове рішення або по суті твердження представника держави щодо обвинуваченого у вчиненні злочину відображає думку, що він є винним, тоді як його вину ще не доведено відповідно до закону. За відсутності формального висновку цього достатньо для припущення, що суд або відповідна посадова особа вважає обвинуваченого винним, і передчасне висловлення такої думки судом неодмінно порушить принцип презумпції невинуватості. Однак слід розрізняти твердження, які відображають думку про винуватість особи, та твердження, які просто описують «стан перебування під підозрою». Перші порушують презумпцію невинуватості, тоді як другі розглядаються як беззаперечні у різних ситуаціях, розглянутих Судом (п. 136 рішення ЄСПЛ у справі «Грибник проти України» за заявою № 58444/15, від 17 вересня 2020 року).

Суд зазначає, що прокурор ОСОБА_3 , при обґрунтуванні необхідності застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу, посилався на наявність ризиків, які передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від органів досудового розслідування та/або суду; вчинення іншого кримінального правопорушення.

Як установлено судом, обвинувачений ОСОБА_5 після підготовчого судового засідання, проігнорував усі з призначених судові засідання. До того ж, про зміну місця свого проживання, контактного телефону суд не повідомляв, а за відомою суду адресою та номером телефону судові виклики не отримує.

Суд вважає, що зазначена сукупність обставин, свідчить про те, що дійсно обвинувачений ОСОБА_5 ухиляється від суду.

Отже, вказане, разом з тяжкістю покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_5 , на думку суду свідчить про існування ризиків, що без запобіжного заходу останній продовжуватиме переховуватися від суду та вчинить інше кримінальне правопорушення.

Суд вважає, що з огляду на процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 , який станом свого провадження не цікавився, про зміну місця свого проживання чи контактних даних не повідомляв, ступінь ризику переховування від суду є високим.

Також, суд дійшов до висновку, про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий за майнові злочини проти власності.

Отже, суд погоджується з прокурором ОСОБА_3 , що до обвинуваченого ОСОБА_5 можливо застосувати запобіжний захід.

Відповідно до ч. 1 ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.

Згідно з ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Отож, до обвинуваченого ОСОБА_5 можливо застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою, у разі, якщо прокурор доведе, що інші запобіжні заходи не зможуть запобігти установленим ризикам визначеним у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд вважає, що вказані обставини, прокурором ОСОБА_3 доведені, адже особисте зобов`язання чи домашній арешт не зможуть запобігти можливості обвинуваченого ОСОБА_5 переховуватися від суду, тоді як поручителі відсутні, а застава не гарантуватиме прибуття обвинуваченого ОСОБА_5 до суду, з огляду на установлені ризики переховування від суду та вчинення іншого кримінальне правопорушення.

За таких обставин, суд дійшов до висновку про наявність підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Отже, підсумовуючи викладене, суд вважає установленим, що наявні: підстави для застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою; факт ухилення обвинуваченого ОСОБА_5 від суду.

За таких обставин, суд відповідно до ст. 189 КПК України, надає дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_5 з метою приводу, для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Керуючись ст. 189-191 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_5 з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - задовольнити.

Клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про оголошення в розшук обвинуваченого ОСОБА_5 , - задовольнити.

Оголосити в розшук ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , останнє відоме місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 .

Надати працівникам Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області або іншого органу уповноваженого на здійснення затримання дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_5 з метою приводу.

Про затримання обвинуваченого ОСОБА_5 повідомити прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 , за адресою: вул. Шолом-Алейхема, буд. 36, м. Біла Церква.

Кримінальне провадження № 0001181, яке внесене до ЄРДР 23 червня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, - зупинити до закінчення розшуку.

Направити копію ухвали для виконання до Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

Організацію розшуку доручити прокурору Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 .

Згідно із ч. 5 ст. 191 КПК України, службова особа, яка на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання затримала особу, зобов`язана негайно вручити їй копію зазначеної ухвали.

Наданий дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_5 чинний протягом шести місяців, з дня постановлення ухвали.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Ухвала набирає законної сили в порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Ухвала втрачає силу з моменту: приводу обвинуваченого до суду, або закінчення строку дії ухвали, зазначеного в ній, або добровільного з`явлення обвинуваченого до суду.

Суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Ірина ДУБАНОВСЬКА