Справа № 177/1491/23
Провадження № 1-кп/177/198/23
У Х В А Л А

Іменем України

06.10.2023 Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні№ 0000964 від 10.05.2023 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_2 ,

захисника обвинуваченого,

адвоката ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

Криворізьким районним судом Дніпропетровської області здійснюється судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_2 , оскільки ризики, визначені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, на даний час не відпали та продовжують існувати, а більш м`який запобіжний захід у даному кримінальному провадженні не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду.

Прокурор клопотання підтримав, з підстав, наведених у ньому та просив задовольнити.

Потерпілий ОСОБА_2 щодо задоволення клопотання прокурора заперечував, посилаючись на те, що ОСОБА_2 є його рідним братом, вони примирилися та не мають ніяких претензій один до одного. Вважає, що стосовно особи обвинуваченого може бути застосовано більш м`який запобіжний захід.

Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_6 щодо продовження строку дії запобіжного заходу заперечувала, посилаючись на те, що наведені прокурором ризики не знаходить підставними та належним чином обґрунтованими. Так, обвинувачення за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, на переконання захисника, є необґрунтованим. Більш того, таке обвинувачення повністю спростовується показаннями вже допитаних у судовому засіданні свідків, аналіз яких свідчить про те, що ОСОБА_2 , на момент вчинення ним інкримінованих дій, перебував у стані необхідної оборони. Вплив на свідків є виключно припущенням сторони обвинувачення, оскільки об`єктивно такі факти виключають будь-який вплив обвинуваченого на останніх. Окрім того, ті обставини, що ОСОБА_2 з власної ініціативи повідомив поліцію про своє місцезнаходження відразу після події та добровільно сів до службового автомобіля правоохоронних органів, свідчить про відсутність наміру у обвинуваченого переховуватися від органів поліції, тобто фактично мають ознаки з`явлення останнього із зізнанням. Також, допитана у судовому засіданні в якості свідка тітка обвинуваченого ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , зазначили, що у разі застосування до ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, задля недопущення та попередження будь-яких конфліктів у майбутньому між останнім та його братом, потерпілим ОСОБА_5 , вона, та її чоловік, надають свою згоду на проживання обвинуваченого за місцем їх мешкання, що за адресою: АДРЕСА_1 . Отже, ставлячи під сумнів обґрунтованість підозри, наявність ризиків, посилаючись на норми кримінального процесуального закону та практику Європейського суду з прав людини, сторона захисту переконана, що ОСОБА_2 не виправдано утримується під вартою, тому вважає можливим змінити йому запобіжний захід на домашній арешт, у нічний період часу.

Обвинувачений ОСОБА_2 заявив, що підтримує позицію свого захисника. Окрім того вказував, що з братом, ОСОБА_5 примирився, останній не має до нього жодних претензій, наміру уникати від суду, у разі застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, не має. Також скаржився на незадовільний стан здоров`я та зазначав, що в умовах ізоляції не має можливості отримувати кваліфікованої медичної допомоги.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою застосованого до ОСОБА_2 згідно з ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.05.2023, продовжено відповідно до ухвали Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 09.08.2023, до 07.10.2023 включно.

Станом на 06.10.2023 завершити розгляд справи, з об`єктивних причин, не представляється можливим.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як визначено ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання зазначеним спробам, визначеним частиною 1 цієї статті, зокрема, переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно зі ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про запобіжний захід, окрім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, необхідно враховувати, у тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_2 , суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Судом встановлено, що зазначені прокурором ризики про можливість переховування обвинуваченого від суду та впливу на свідків, не змінилися та продовжують існувати.

Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя особи, а саме, за ч. 1 ст. 115 КК України, санкція якого передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк (від 10 до 15 років). Вказане дає достатні підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, під загрозою відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, не маючи стійких соціальних зв`язків, з метою уникнення покарання, може уникати явки до суд.

Також суд враховує, що на даний час у кримінальному провадженні, відповідно до визначеного порядку та обсягу дослідження доказів, не допитано усіх свідків, а також обвинуваченого. Судом враховується той факт, що обвинувачений знайомий зі свідком, який на теперішній час не допитаний безпосередньо судом та який, як вказував прокурор, був присутнім на місці події, у зв`язку з чим обвинувачений, перебуваючи на волі, матиме можливість безперешкодно впливати на нього шляхом підкупу, примусу, погроз, вмовлянь, викликання жалю тощо, з метою зміни або відмови від показань. За таких обставин ризик впливу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та дослідження їх судом.

Твердженні обвинуваченого ОСОБА_2 про наявність у нього постійного місця проживання, можливості працювати, не зменшують наявність вказаних ризиків, та не є тими обставинами, які б поза розумним сумнівом могли б бути стримуючими факторами для запобігання виникнення вказаним ризикам.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд дійшов висновку, що обраний обвинуваченому ОСОБА_2 запобіжний захід відповідає його особі та кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Суд вважає виправданою необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, оскільки судом встановлено збереження ризиків переховування обвинуваченого від суду, впливу на свідків, які не зменшилися, тому суд вважає, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе в повній мірі запобігти вказаним ризикам, передбаченим п. п. 1, 3 ч. 1ст. 177 КПК України та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду даного кримінального провадження, у зв`язку з чим, продовжує строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ще на 60 днів.

Стан здоров`я обвинуваченого на теперішній час не перешкоджає перебуванню у місці ув`язнення. Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_2 під вартою та стороною захисту в судовому засіданні не доведені.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 369-372 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора ОСОБА_4 пропродовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_2 , - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0000964 від 10.05.2023 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, на 60 (шістдесят) днів, тобто до 04.12.2023 включно.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, у той же строк з моменту вручення копії ухвали, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 09.10.2023

Суддя: ОСОБА_1