ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/9/24 Справа № 203/3699/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 листопада 2019 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 листопада 2019 року ОСОБА_7 , визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбуття призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні не обирався.

Вирішено долю речових доказів та судових витрат.

ОСОБА_7 , визнано винуватим у тому, що він приблизно о 04:20 годині 28.09.2018 року, знаходячись поблизу будинку № 39 по вул. Володимира Антоновича в м. Дніпрі, маючи при собі заздалегідь приготовлені інструменти та керуючись злочинним умислом направленим на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням до міського колектору, в якому знаходилась кабельно-провідникова продукція, діючи умисно, повторно, викрав кабель зв`язку типу ТПП 50*2*0.4 довжиною 112 метрів та зник з місця вчинення кримінального правопорушення. В результаті він спричинив потерпілій стороні ДФ ПАТ «Укртелеком» матеріальний збиток на загальну суму 4 530 гривень 40 копійок, розпорядившись викраденим на свій розсуд.

В апеляційній скарзі:

- прокурор просить вирок, в частині призначеного покарання та звільнення від нього, скасувати, ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. З ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

В іншій частині вирок залишити без змін.

На думку прокурора, висновки суду першої інстанції в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням не ґрунтуються на наведених вимогах закону, не було враховано, що він неодноразово судимий за крадіжки, та після звільнення знову вчинив крадіжку. Призначене покарання не відповідає даним про особу обвинуваченого та тяжкості скоєного.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції перевіряється в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації дій обвинуваченого, та доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, є вірними, грунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності, і які ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються.

Що стосується доводів апелянта про неправильність застосування до обвинуваченого вимог ст. 75 КК України, то колегія суддів вважає доводи прокурора слушними та зазначає, що відповідно з вимогами ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначено покарання необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини, прийде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Із роз`яснень, які містяться в п. З постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» вбачається, що суди визначаючи ступінь тяжкості скоєного злочину, зобов`язанні виходити з класифікації злочинів, а також з особливостей конкретного злочину та обставин його скоєння (форма вини, мотив, спосіб скоєння, кількість епізодів, характер та ступінь тяжкості наслідків та інше).

Між тим, вимоги Закону судом першої інстанції не було дотримано.

Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком, суд послався на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, раніше неодноразово судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Суд послався і на те, що по справі встановлено наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого: його щире каяття.

До обтяжуючих вину обвинуваченого обставин, суд відніс рецидив злочинів.

Але на думку колегії суддів, судом першої інстанції належним чином не враховано те, що ОСОБА_7 раніше вже вчиняв ряд умисних кримінальних правопорушень проти власності, а також кримінальне правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, судимості за які не знято та не погашено в установленому законом порядку.

В такому випадку ймовірність вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення є високою, а його виправлення неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

Дані обставини судом першої інстанції належним чином до уваги взяті не були, та при призначенні покарання обвинуваченому, суд не навів переконливих доводів для застосування вимог ст. 75 КК України, та необгрунтовано прийшов до висновку про необхідність звільнення ОСОБА_7 від покарання з випробуванням.

Колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було достатніх підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробувальним терміном, а тому призначене покарання із застосуванням ст. 75 КК України, є несправедливим внаслідок м`якості.

Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Виходячи з наведеного, на підставі ст. 414 КПК України, даний вирок підлягає скасуванню, з постановленням нового вироку, та задоволенню апеляційної скарги.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України, у відповідності до статей 65-67 КК України, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про особу винного, який раніше неодноразово судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання, колегія судців враховує його щиросердне

каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання, колегія суддів враховує рецидив злочинів.

Колегія суддів приймає до уваги, що ОСОБА_7 будучи раніше неодноразово судимим, звільнившись з місць позбавлення волі 17.09.2018 року, вже через 11 днів в черговий раз скоїв нове кримінальне правопорушення, що свідчить про його антисоціальну поведінку.

Відтак його виправлення, на думку колегії суддів, неможливо здійснити без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції. Тобто ОСОБА_7 слід призначити покарання у виді реального позбавлення волі.

На думку колегії суддів, призначення обвинуваченому покарання у виді реального позбавлення волі, в мінімальному розмірі покарання, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, буде необхідним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

В решті вирок суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.407, 409 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора на вирок Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 листопада 2019 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України задовольнити.

Вирок Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 листопада 2019 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з дня фактичного його затримання.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3