Справа №-613/1079/19 Провадження №-1-кп/613/14/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 року Богодухівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Богодухові справу за обвинувальним актом по кримінальному провадженню №0000368 від 01 липня 2019 року по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Богодухів Харківської області, громадянина України, освіта професійно технічна, одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

18 квітня 2013 року Богодухівським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

20 травня 2013 року Богодухівським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185, 71 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі;

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 будучи раніше судимим, останній раз 20 травня 2013 року Богодухівським районним судом за ч.3 ст. 185, 71 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі на шлях виправлення та перевиховання не став на вчинив новий злочин при наступних обставинах:

Так, ОСОБА_5 30 червня 2019 року, близько 21.00 год., знаходячись в приміщенні домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , маючи прямий умисел на викрадення документу, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, бажаючи незаконно збагатитися за рахунок чужого майна за допомогою викраденого документу, впевнившись, що його злочинні дії ніким помічені не будуть, з жіночої сумки шляхом вільного доступу таємно викрав пластикову банківську картку АТ КБ «Приватбанк» за № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_6 , разом з якою покинув місце вчинення правопорушення, для подальшого знаття грошових коштів, чим вчинив викрадення документу.

Крім того, ОСОБА_5 , діючи повторно 30 червня 2019 року, близько 21.00 год., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливу мету наживи, знаходячись в приміщенні домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу з сумки ОСОБА_6 витягнув банківську картку АТ КТ «Приватбанк», що належить останній. Продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, знаючи пін код картки прибув до банкомату АТ КБ «Приватбанк», що розташований за адресою: м. Богодухів, пл. Незалежності, 16, Харківської області, де ОСОБА_5 зняв грошові кошти у сумі 18 000 грн. що належать ОСОБА_6 , чим завдав ОСОБА_6 майнову шкоду на вказану суму.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 в інкримінованих йому злочинах визнав себе винним в повному обсязі, не заперечував проти обставин, зазначених в обвинувальному акті. Пояснив, що дійсно 30 червня 2019 року, знаходячись в приміщенні домоволодіння, своєї співмешканки ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_2 , викрав банківську картку АТ КБ «Приватбанк», що належить останній, з якої в подальшому в банкоматі на пл. Незалежності, 16, без дозволу, зняв гроші у сумі 18 000 грн., якими розпорядився на власний розсуд. Вказав, що гроші було повернуто потерпілій його матір`ю, після порушення кримінального провадження. У скоєному щиро розкаявся, зазначив, що більше так чинити не буде.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненому інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінального правопорушеннях, при обставинах, викладених в обвинувальних актах, беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши положення ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченого ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та розглядає справу у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позицій.

Суд дійшов висновку про доведеність винності обвинуваченого ОСОБА_5 , в межах пред`явленого обвинувачення, у викраденні документів, вчинене з корисливих мотивів і кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 357 КК України та таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно і кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 185 КК України .

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого та тяжкість скоєних правопорушень: за ч.2 ст.185 КК України відповідно до ч. 4 ст.12 КК України є нетяжким злочином; за ч.1 ст.357 КК України відповідно до ч. 2 ст.12 КК України є кримінальним проступком, характеристику особистості обвинуваченого, обумовлену тим, що він раніше судимий, у тому числі за скоєння корисливих злочинів, перебуває під профілактичним наглядом у лікаря нарколога, під наглядом у лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо. Відповідно до змісту складеної відділом з питань пробації досудової доповіді, вбачається, що ОСОБА_5 за місцем проживання характеризується посередньо, працює неофіційно, має на даний час задовільне матеріальне становище, алкогольними напоями не зловживає, наркотичних речовин не вживав ніколи; вину визнав повністю, шкодує про вчинене, з особами які мають антисоціальне оточення не спілкується , контролює свої емоції, має позитивні плани на майбутнє, наявні захисні ресурси, які сприяють зменшенню впливу факторів ризику; відповідно до результатів оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_5 без позбавлення або обмеження волі не становитиме високого рівня небезпеки для суспільства.

Обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до вимог ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до вимог ст. 67 КК України, суд визнає рецидив злочинів.

Суд враховує, що відповідно до ст.50 КК України, складовими покарання є не тільки кара та виправлення засуджених, а й запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так й іншими особами, що є найбільш актуальним в обстановці, що склалася. Тому при призначенні покарання суд повинен суворо дотримуватися засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.У частині 2 ст. 65 КК України сформульований принцип доцільності покарання, відповідно до якого винній у кримінальному правопорушенні особі має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Додержання цих вимог закону припускає, що в кожному конкретному випадку суд, призначаючи покарання, повинен мотивувати, чому саме цей вид покарання він вважає за необхідне призначити винному і чому саме обрана ним конкретна міра цього виду покарання є достатньою для досягнення зазначеної мети.Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною.Мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила правопорушення. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Уилкокс и Херфорд проти Сполученого Королівства» (заяви № № 43759/10 та 43771/12), зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання. Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

З урахуванням викладеного, тяжкості наслідків, а саме того, що потерпіла при призначенні покарання покладалась на розсуд суду, разом з конкретними обставинами справи, те що обвинувачений ОСОБА_5 в період з 17 жовтня 2019 року по 12 червня 2023 року перебував у розшуку, суд вважає за необхідне обрати обвинуваченому покарання в межах санкції ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі та в межах санкції ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України суд визначає остаточне покарання ОСОБА_5 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Призначене покарання у такий спосіб, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів.

З урахуванням обставин справи, ставлення обвинуваченого до скоєного, суд вважає за доцільне надати йому можливість виправлення та перевиховання шляхом звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України із покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 не обирався.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 373-374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень , передбачених ч. 1 ст. 357 , ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання:

за ч. 1 ст. 357 КК України - 2 /ДВА/ роки обмеження волі ;

за ч.2 ст.185 КК України 3 /ТРИ/ роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України ОСОБА_5 , призначити остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у вигляді 3 /ТРЬОХ/ років позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_5 , звільнити від відбування покарання з іспитовим строком 2 /ДВА/ роки.

Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_5 :

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обирати.

Речові докази: компакт диски DVD-R «Verbatim» із відеозаписом з камер відеоспостереження банкомату АТ КБ « ПРИВАТБАНК» за адресою: м. Богодухів пл.. Незалежності, 16 зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити засудженому, захиснику та прокурору.

Суддя