Провадження № 11-кп/824/2168/2024 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_1
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретар ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 04 грудня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 грудня 2023 року задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , строком на 60 днів, тобто до 01 лютого 2024 року включно. Визначено ОСОБА_7 розмір застави у вигляді 260 (двісті шістдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 697 840 (шістсот дев`яносто сім тисяч вісімсот сорок) гривень 00 копійок, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на розрахунковий рахунок для внесення застави.

Таке рішення, суд мотивував тим, що беручи до уваги відомості, які характеризують ОСОБА_7 , а саме те, що він є раніше не судимою особою, однак на даний час обвинувачується у вчиненні закінченого замаху на особливо тяжкий корисливий злочин, що полягає в умисному заволодінні чужим майном (шахрайство), вчинене в особливо великих розмірах, що свідчить про істотну суспільну небезпечність таких дій. Також судом було враховано відсутність у обвинуваченого стійких соціальних зв`язків, тож останній, за умови перебування неізольованим від суспільства в межах запобіжного заходу, може переховуватись від суду.

Крім того, суд врахував обізнаність обвинуваченого про свідків у кримінальному провадженні, які, враховуючи стадію судового розгляду, мають надати свої показання в суді, тому суд дійшов висновку, що обвинувачений може незаконно впливати на них з метою уникнення кримінальної відповідальності.

При цьому, зважаючи, що ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, тобто не має стабільного джерела прибутку, на переконання суду, обвинувачений ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення, зокрема аналогічне.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 04 грудня 2023 року та ухвалити нову ухвалу обравши більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, або визначити заставу в значно меншому розмірі.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що суд першої інстанції мав би провести аналіз всіх ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України з урахуванням особливостей даного кримінального провадження та особи обвинуваченого, як того вимагаються норми чинного законодавства України та міжнародного законодавства

Обрання тримання під вартою із заставою з розміром передбаченим щодо особи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину - 260 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно до пункту 5 статті 182 КПК України є занадто суворим запобіжним заходом, розходиться з практикою ЄСПЛ та судовою практикою України та є непомірно великою сумою для обвинуваченого.

Також судом не взято до уваги, те що матеріальна шкода відсутня, обвинувачений раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, одружений, має на своєму утриманні сина 2002 року народження - інваліда з дитинства 3-ї групи та неповнолітню доньку 2008 року народження, а також батьків пенсіонерів, злочин не пов`язаний проти життя та здоров`я.

Крім цього жодний ризик передбачений статтею 177 КПК України прокурором не доведений.

Також апелянт звертає увагу на те, що є незрозумілим висновок суду про застосування до обвинуваченого застави у розмірі 260 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки обвинувачений вже більш ніж півтора роки знаходиться під вартою, та відповідно не він ні його близькі чи родичі не мають можливості внести заставу.

Відтак, на думку захисника ОСОБА_6 ухвала Шевченківського районного суду від 04 грудня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є такою, що не відповідає повноті судового розгляду, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення захисника ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,

пояснення прокурора ОСОБА_5 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, правовими приписами ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується та особисті обставини його життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. ч. 6 та 7 ст. 176 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, ухвалюючи оскаржувану ухвалу, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно досліджено всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу.

Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні закінченого замаху на особливо тяжкий корисливий злочин, що полягає в умисному заволодінні чужим майном (шахрайство), вчинене в особливо великих розмірах, що свідчить про істотну суспільну небезпечність таких дій, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, немає постійного місця роботи та відповідно джерела доходу, міцних соціальних зв`язків, що в своїй сукупності вказують на те, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення та переховуватись від суду, а також незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Щодо доводів захисника про недоведеність прокурором ризиків, передбачених 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів зазначає, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

У той же час, в поданій апеляційній скарзі захисником обвинуваченого - адвокатом ОСОБА_6 не наведено доводів та арґументів, які б доводили те, що на даній стадії кримінального провадження ризики здійснення обвинуваченим дій, передбачених у п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та на які посилається прокурор в клопотанні про продовження застосування запобіжного заходу, не зменшились настільки, що вже не могли би виправдовувати подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що тримання особи під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (рішення у справі «Харченко проти України»).

Враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що в даному кримінальному провадженні наявний реальний суспільний інтерес, який у даному конкретному випадку превалює над принципом поваги до свободи особистості, що в свою чергу свідчить про виправданість продовження строку тримання під вартою.

Посилання захисника на непомірність розміру застави, визначеної ОСОБА_7 судом першої інстанції, на думку колегії суддів, є безпідставним, оскільки при визначенні розміру застави зазначені у цій частині обставини були враховані судом, зокрема, обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого.

Також, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції, врахував обставини та тяжкість кримінального правопорушення, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_7 , та дійшов до обґрунтованого висновку щодо необхідності визначити обвинуваченому заставу в розмірі 697 840 (шістсот дев`яносто сім тисяч вісімсот) грн. 00 коп., що дорівнює 260 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання покладених на нього обов`язків.

Доводи захисника про те, що судом не взято до уваги те, що матеріальна шкода відсутня, обвинувачений раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, одружений, має на своєму утриманні сина 2002 року народження - інваліда з дитинства 3-ї групи та неповнолітню доньку 2008 року народження, а також батьків пенсіонерів, а злочин не пов`язаний проти життя та здоров`я, а також те, що обвинувачений є фізичною-особою підприємцем та не має постійного фіксованого заробітку тому застава у зазначених судом межах є завідомо непомірною для нього не можуть бути взятими до уваги, оскільки наведені обставини щодо характеристики особи та сімейного стану були враховані судом при продовженні дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а що стосується майнового стану, то закон, зокрема, ст. 184 КПК України, не зобов`язує прокурора надавати суду докази щодо майнового стану обвинуваченого при подачі клопотання про застосування запобіжних заходів та продовження запобіжних заходів.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 є необґрунтованими та такими, що не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, а тому оскаржувану ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 04 грудня 2023 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 176-178, 183, 194, 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 04 грудня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ____________________ __________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3