Номер провадження: 11-кп/813/1/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайсуду Одеської обл. від 21.12.2023, якою в підготовчому судовому засіданні під час розгляду к/п №0000014 від 27.02.2023 відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Світловодськ Кіровоградської обл., громадянина України, неодруженого, із середньою спеціальною освітою, військовослужбовця, водія відділення механізації інженерного взводу роти забезпечення в/ч НОМЕР_1 зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 19.02.2024 включно, з визначенням розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 21.12.2023 в підготовчому судовому засіданні в процесі розгляду обвинувального акту в межах к/п №0000014 від 27.02.2023 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України було частково задоволено клопотання прокурора Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_8 та застосовано відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 19.02.2024 включно, з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», з визначенням розміру застави в якості альтернативного запобіжного заходу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 214 720 грн.

Мотивуючи зазначене рішення, суд послався на те, що прокурором було доведено існування в зазначеному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, можливе переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду; незаконного впливу на свідків; вчинення іншого кримінального правопорушення, обумовлені тяжкістю покарання, яке загрожує останньому у разі визнання винуватим, відсутністю міцних соціальних зв`язків, а також тим, що на даний час не допитані обвинувачений та свідки.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 зазначив, що оскаржувана є незаконною, з огляду на наступне:

- поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що на момент залишення ОСОБА_7 військової частини у нього вже скінчився термін строкової служби та його незаконно утримували у військовій частині, ігнорували його рапорти як щодо звільнення так і щодо надання йому відпустки;

- судом 1-ої інстанції не враховано, що підозрюваний ОСОБА_7 має сім`ю, зокрема дитину та вагітну дружину, тобто в нього міцні соціальні зв`язки;

- також не взято до уваги, що прокурором не доведено ризик можливого впливу на свідків, натомість свідки, які є військовослужбовцями знаходяться на режимних об`єктах та в зоні бойових дій;

- судом 1-ої інстанції визначено занадто великий розмір застави, що не відповідає дійсному фінансовому стану обвинуваченого.

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду в частині застосування запобіжного заходу та обрати обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, або зменшити заставу до 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В судове засідання апеляційного суду представник Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону не з`явився, незважаючи на належне сповіщення про дату, час та місце судового розгляду, жодних клопотань до суду не надавав, у зв`язку із чим, колегія суддів з`ясувавши думку захисника, вважає за можливе апеляційний розгляд провести за відсутності прокурора.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Білгород-Дністровському міськрайсуді Одеської обл. знаходиться к/п №0000014 від 27.02.2023 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про застосування/продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо застосування/продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

За викладених обставин апеляційний суд вважає передчасними твердження сторони захисту щодо необґрунтованості висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, оскільки на теперішній час судовий розгляд кримінального провадження лише розпочався, тобто триває стадія судового розгляду, в ході якої, з огляду на положення ст.ст. 89, 94 КПК України, буде надана оцінка діям обвинуваченого та обґрунтованості самого обвинувачення в цілому.

Проте, зважаючи на обставини інкримінованого ОСОБА_7 злочину, пов`язаного із порушенням встановленого порядку несення військової служби, вчиненого в умовах воєнного стану, його тяжкості, а також можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винуватим (позбавлення волі на строк від 5-ти до 10-ти років), колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Окрім того, ризик можливого переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду підтверджується також тим, що 24.05.2023 постановою ст. слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Миколаєві ОСОБА_10 обвинувачений був оголошений у розшук, оскільки він не прибував до слідчого за викликом та після отримання підозри не з`являвся до ОДР.

Водночас, зважаючи на те, що свідки на теперішній час безпосередньо судом ще не допитані, остаточне рішення по справі відносно обвинуваченого не прийнято, існує ризик того, що ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні.

Також, враховуючи те, що ОСОБА_7 є військовослужбовцем строкової військової служби існує ризик того, що останній може вчинити аналогічне кримінальне правопорушення.

При цьому, апеляційний суд зауважує на тому, що ризик це, зокрема, невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для кримінального провадження подій та запобіжний захід застосовується саме для запобігання ризиків, тобто до моменту їх настання.

Апеляційний суд не приймає до уваги твердження сторони захисту щодо наявності у обвинуваченого ОСОБА_7 дитини та вагітної дружини, оскільки матеріалами провадження та апеляційної скарги це не підтверджено.

Водночас, що стосується посилань захисника ОСОБА_6 щодо визначення обвинуваченому занадто великого розміру застави, колегія суддів зауважує на наступному.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, при визначені розміру застави, суд 1-ої інстанції врахував обставини вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, зокрема відсутність у останнього міцних соціальних зв`язків, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому апеляційний суд вважає, що суд 1-ої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність застосування застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки саме такий розмір застави є достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків.

Отже, доводи захисника ОСОБА_6 про наявність підстав для зміни застосованого відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу, апеляційний суд вважає безпідставними.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про застосування запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає залишити без змін, як законна та обґрунтована.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайсуду Одеської обл. від 21.12.2023, якою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, під час судового розгляду кримінального провадження в підготовчому судовому засіданні застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19.02.2024 включно, з визначенням розміру застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4