Машівський районний суд Полтавської області
Справа № 948/855/23
Номер провадження 1-кп/948/45/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2023 Машівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Машівка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000006 від 03.01.2023 стосовно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харков, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який має професійно-технічну освіту, неодружений, не працює, раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України,-

в с т а н о в и в :

02.01.2023 близько 12:00 год., ОСОБА_6 перебуваючи у приміщенні гостевої кімнати будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних особистих стосунків, що склались внаслідок сварки, маючи прямий умисел, спрямований на умисне, протиправне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень своєму товаришу - потерпілому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх подальших дій, передбачаючи їх суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання у вигляді тяжких тілесних ушкоджень потерпілого, діючи умисно та протиправно, реалізуючи свій злочинний умисел та бажаючи довести його до кінця, взяв правою рукою кухонний ніж, який лежав на столі поряд та завдав потерпілому ОСОБА_4 один удар вказаним ножем в область грудної клітини зліва, чим заподіяв тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення передньої поверхні лівої половини грудної клітки з наявністю рани 5 ребра з утворенням пневмотораксу, що відповідно до висновку судово-медичного експерта № 12-14/2-ВЛ/23 - 10.02.2023, по ступеню тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Отже ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, реалізуючи свій злочинний умисел та бажаючи довести його до кінця, діючи умисно та протиправно, на ґрунті раптово виниклих неприязних особистих стосунків, що склались в наслідок сварки, тримаючи ніж у правій руці, наніс потерпілому один удар ножем в область грудної клітини зліва, чим заподіяв йому тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото - різаного поранення передньої поверхні лівої половини грудної клітки з наявністю рани 5 ребра з утворенням пневмотораксу.

Кримінальна відповідальність за діяння, що містить склад кримінального правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений ОСОБА_6 , передбачена ч. 1 ст. 121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння,

На підтвердження встановлених судом обставин судом досліджені такі докази.

Так, 03.01.2023 внесено відомості до ЄРДР за № 0000006 про те, що 02.01.2023 близько 12:30 год, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , знаходячись у приміщенні будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин, наніс один удар ножем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в подальшому був доставлений до КНП «Вовчанська ЦРЛ» та якому поставлений діагноз: проникаюче ножове поранення лівої половини грудної клітини, двосторонній пневмоторакс, алкогольне сп`яніння (а.с.172,173,175-177 т.1).

02.01.2023 ОСОБА_6 був затриманий (а.с.202-206 т.1).

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 визнав винуватість у спричиненні потерпілому ОСОБА_4 тяжких тілесних ушкоджень шляхом нанесення ножового поранення, замах на вбивство не визнав та показав, що потерпілий протягом кількох років мешкає в його будинку, ОСОБА_4 є рідним братом його колишньої дружини ОСОБА_7 , з якою вони не проживають, на його неодноразові прохання з належного йому будинку не виселяється. В той день він дав потерпілому телефон, щоб той зарядив його, останній телефон не повернув, коли ОСОБА_4 повернувся, почав сваритися з ним, штовхнув його, він упав та коли почав підніматися, потерпілий почав його бити, а він намагаючись вирватися, схопив кухонний ніж, який попався йому під руку, та вдарив потерпілого, після чого кинув ніж на підлогу. Прийшовши до тями, він повернувся в кімнату, де перебував потерпілий та поклав його на ліжко, ОСОБА_4 був п`яний, потім пішов до куми, щоб та позвонила в поліцію та визвала швидку медичну допомогу.

Потерпілий ОСОБА_4 повідомив суду, що він три роки проживав в будинку колишнього чоловіка його сестри Трегуб ОСОБА_8 - ОСОБА_6 , останній його виганяв з будинку, але йому ніде було жити, а тому він не виселявся. В той день між ним та обвинуваченим сварки не було, він в той день вживав спиртне, події відбувалися на кухні, спитав ОСОБА_6 чи є горілка, а той вдарив його ножем, причину не знає, потекла кров, після чого нічого не пам`ятає. Він не бив ОСОБА_6 , той дійсно падав, бо був п`яний, де він взяв ніж, не бачив, чи погрожував вбивством, не пам`ятає. Також повідомив, що не має претензій до обвинуваченого, по мірі покарання покладається на розсуд суду.

01.02.2023 під час слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_4 розповів про обставини нанесення йому тілесних ушкоджень, а саме, що 02.01.2023 він знаходився в спальній кімнаті на дивані в положенні сидячи, коли до нього підійшов ОСОБА_6 з ножем в лівій руці та знаходячись в положенні обличчя до обличчя на відстані витягнутої руки, наніс йому один удар зверху вниз в напрямку зліва направо з положення сточи в ліву частину грудної клітки. Механізму нанесення тіленсих ушкоджень не показав, пояснивши тим, що не пам`ятає (а.с.15-18 т.2).

За довідкою хірурга КНП «Вовчанська ЦРЛ» ОСОБА_4 поступив до хірургічного відділення Вовчанської ЦРЛ 02.01.2023 о 14год.55 хв. з діагнозом: проникаюче ножове поранення лівої половини грудної клітини, двосторонній пневмоторакс, алкогольне сп`яніння (а.с.189 т.1).

За висновком експерта № 12-14/2-ВЛ/23 від 10.02.2023 року у ОСОБА_4 встановлено проникаюче колото - різане поранення передньої поверхні лівої половини грудної клітки з наявністю рани в області 5 ребра з утворенням пневмотораксу. Вищевказане ушкодження утворилося від дії гострого предмета, що володіє колюче-ріжучими властивостями, і могло бути отримане 02.01.2023. По ступеню тяжкості вищевказане ушкодження є тяжким тілесним ушкодженням за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. Ушкодження, встановлене у ОСОБА_4 могло бути отримане при обставинах, на які він вказує в ході проведення слідчого експерименту від 01.02.2023 (а.с.247,248 т.1).

За висновком експерта № СЕ-19/121-23/2772-БД від 01.03.2023 на наданому на дослідження ножі виявлено кров людини та генетичні ознаки слідів крові, виявлених на клинку ножа та на металевій частині рукоятки ножа збігаються між собою та з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_4 ; генетичні ознаки слідів крові, виявлених на полімерній частині рукоятки ножа збігаються між собою та з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_6 (а.с.228-244 т.1).

02.01.2023 року з дозволу власника будинку обвинуваченого ОСОБА_6 , оглянуто місце події, а саме територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого з будинку вилучені та оглянуті речові докази - смугастий светр із бавовни сірого кольору із нашаруванням РБК на його передній частині, смугасту футболку синього кольору із нашаруванням РБК та отвором в ділянці лівої передньої частини, смугасту кофту з капюшоном чорно-червоного кольору та нашаруванням РБК на передній частині, кухонний ніж з металевим лезом довжиною 12,5 см., рукояткою коричневого кольору із пластику довжиною 8,5 см, смугастий светр сіро-синього кольору із смугою червоного кольору із нашаруванням РБК ( а.с.180-189,191,192 т.1).

03.01.2023 під час слідчого експерименту (а.с.11-13 т.2) ОСОБА_4 показала, що 02.01.2023 вона перебувала в свого товариша ОСОБА_9 в с.Варварівка Чугуївського району та в цей час їй зателефонував кум ОСОБА_10 , який повідомив, що йому позвонив ОСОБА_11 та повідомив, що вбив ОСОБА_12 , її брата. Вона відразу направилася до будинку ОСОБА_6 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , де в спальній кімнаті на ліжку побачила брата, у нього на животі виднілася кров, він був при свідомості. На її питання ОСОБА_13 відповів, що ОСОБА_14 задав йому удар кухонним ножем в область ребер. Поряд лежав ОСОБА_15 із ножем в руці, на якому були сліди крові. На її запитання він відповів, що не знає як таке трапилося, нічого не пам`ятає. Вона також намагалася вивести брата з будинку, але він упав в коридорі, після чого вона викликала швидку медичну допомогу та поліцію. В цей час ОСОБА_6 залишався в будинку, ніж він залишив в будинку.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні показала, що 02.01.2023 їй зателефонувала ОСОБА_16 та повідомила, що позвонив ОСОБА_15 і сказав що підрізав ОСОБА_17 . Вона відразу побігла до будинку ОСОБА_15 та побачила що ОСОБА_18 підрізаний, викликала швидку та поліцію. Брат був при свідомості, весь в крові, на його тілі було дві рани. ОСОБА_6 також був у будинку, на його обличчі вона бачила синець, під оком та на лобі. Коли ОСОБА_6 вивела поліція, з його кармана випав ніж. Також повідомила, що потерпілий та обвинувачений сварилися, бо ОСОБА_4 не хотів йти з будинку ОСОБА_6 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 повідомив, що проживає з ОСОБА_4 та 02.01.2023 їм позвонила ОСОБА_16 та повідомила про ситуацію з ОСОБА_20 , він визав поліцію та швидку. Трегуб ОСОБА_8 побігла до будинку обвинуваченого, а коли повернулася, повідомила, що ОСОБА_13 лежить там порізаний ножем.

Свідок ОСОБА_21 показала, що 02.01.2023 їй позвонив ОСОБА_6 та повідомив, що підрізав ОСОБА_22 , сидить на крильці, чекає. Потерпілий жив років три в ОСОБА_6 , вони зловживали спиртними напоями, сварилися.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що близько 12:00 год., перебуваючи у приміщенні гостевої кімнати будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних особистих стосунків, що склались внаслідок сварки, маючи прямий умисел, спрямований на умисне, протиправне та незворотне заподіяння смерті своєму товаришу - потерпілому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх подальших дій, передбачаючи їх суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання у вигляді смерті потерпілого, діючи умисно та протиправно, реалізуючи свій злочинний умисел та бажаючи довести його до кінця, відчуваючи ненависть до потерпілого та свідомо бажаючи смерті останньому, взяв правою рукою кухонний ніж, який лежав на столі поряд та завдав потерпілому ОСОБА_4 один удар вказаним ножем в область грудної клітини зліва, чим заподіяв тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення передньої поверхні лівої половини грудної клітки з наявністю рани 5 ребра з утворенням пневмотораксу, що відповідно до висновку судово-медичного експерта № 12-14/2-ВЛ/23 - 10.02.2023, по ступеню тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, тобто закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Проте, суд із такою кваліфікацією не погоджується та уважає, що за встановлених судом фактичних обставин справи дії ОСОБА_6 підлягають кваліфікації за ч.1 ст. 121 КК та в обгрунтування зазначає таке.

Виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлених під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у його вчиненні.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Так, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України передбачено відповідальність за закінчений замах на умисне вбивство, а ч. 1 ст. 121 КК України - відповідальність за умисні тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

Замахом закон визнає діяння, безпосередньо спрямоване на вчинення злочину. Мета досягнення суспільно небезпечного результату - конструктивний елемент попередньої злочинної діяльності, в тому числі й замаху. Таким чином, наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо їх було включено в мету його діяння, і досягнення такої мети було б неможливе без зазначених наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, то вона не могла і вчинити замах на їх досягнення. На цих позиціях ґрунтується і судова практика.

Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 24 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом (коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання) дій (бездіяльності), безпосередньо спрямованих на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Так, Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу на те, що замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією та становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення й наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, за наявності цілі досягнення суспільно - небезпечного результату.

Про наявність прямого умислу можуть свідчити конкретні діяння винної особи, які завідомо для нього мали потягти за собою смерть потерпілого і не призвели до бажаного наслідку лише в силу обставин, які не залежали від його волі. Тобто злочинна діяльність при закінченому замаху характеризується тим, що об`єктивно вона є закінченою та суб`єктивно реалізованою - особа зробила все необхідне, щоб досягти мети і вчинила всі дії для досягнення злочинного результату. Для цього потрібно ретельно дослідити докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого злочину, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, попередню поведінку винного і потерпілого, їхні стосунки, поведінку під час вчинення злочину.

При оцінці діянь обвинуваченого ОСОБА_6 щодо з`ясуванні змісту і спрямованості умислу, суд враховує зміст дій, вчинених обвинуваченим, кількість, характер і локалізацію поранень у потерпілого ОСОБА_4 одне різане поранення передньої поверхні лівої половини грудної клітки з наявністю рани в області 5 ребра з утворенням пневмотораксу, направленість удару, поведінку до, під час і після скоєння злочину, а саме те, що обвинувачений сам повідомив про нанесення ножового поранення та залишався в будинку, обране знаряддя вчинення злочину кухонний ніж невеликого розміру, який зі слів обвинуваченого випадково опинився під рукою під час конфлікту з потерпілим, який тривалий час проживав в його будинку.

Суд уважає резонними доводи захисту про відсутність умислу обвинуваченого на позбавлення потерпілого життя, оскільки подія відбулася в будинку обвинуваченого за відсутності інших осіб і останній мав можливість довести умисел, спрямований на умисне вбивство, до кінця, проте не зробив цього, та невідкладно повідомив про спричинення тілесних ушкоджень потерпілому сусідам, залишався в будинку та активно сприяв розкриттю злочину.

Верховний Суд в справі № 428/11944/19 висловив правову позицію, що умисне вбивство відрізняється від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, і визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю.

Частиною 3 статті 337 КПК України визначено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Отже, суд уважає що дії ОСОБА_6 потрібно перекваліфікувати з ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття та активнее сприння розкриттю злочина.

Обставини, що обтяжують покарання, суд не вбачає.

Як особа, ОСОБА_6 характеризується посередньо: зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за повідомленням КНП «Вовчанська ЦРЛ» від 03.01.2023 перебуває на обліку в лікаря нарколога з 2007 року, діагноз: синдром алкогольної залежності, на обліку в лікаря псиіхатра не перебуває, раніше не судимий, неодружений та дітей не має, не працює (а.с.207-213т.1).

При обранні покарання обвинуваченому суд у відповідності зі ст.ст. 65-67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке класифікується як тяжкий злочин, особу обвинуваченого, відношення до вчиненого кримінального правопорушення та обставини його вчинення, відсутність претензій до обвинуваченого в потерпілого, та доходить висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст.121 КК України в мінімальному розмірі.

Враховуючи обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого: щире каяття та активне сприяння розслідування злочину, суд уважає за доцільне застосувати до нього звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України строком на 02 роки, оскільки вважає, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених пп. 1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України.

05.01.2023 слідчий судя Машівського районного суду обрав стосовно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, вказаний запобіжний захід 15.09.2023 був змінений на домашній арешт, який в послідуючому продовжений до 03.01.2024 року (а.с.214 т.1, а.с.107,108, 117,140,141 т.2).

Беручи до уваги обраний судом вид покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком та враховуючи відсутність клопотань сторони обвинувачення про продовженння запобіжного заходу, суд уважає що підстави для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відсутні та відповідно запобіжний захід підлягає скасуванню.

Цивільний позов не заявлений.

Долю речових доказів, суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України і вважає, що: смугастий светр із бавовни сірого кольору із нашаруванням РБК на його передній частині, смугасту футболку синього кольору із нашаруванням РБК та отвором в ділянці лівої передньої частини, смугасту кофту з капюшоном чорно-червоного кольору та нашаруванням РБК на передній частині, кухонний ніж з металевим лезом довжиною 12,5 см., рукояткою коричневого кольору із пластику довжиною 8,5 см, смугастий светр сіро-синього кольору із смугою червоного кольору із нашаруванням РБК, які зберігаються в камері зберігання речових доказів ВП №1 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області (а.с.188,189 т.1) потрібно знищити.

У відповідності з вимогами ст.174 КПК України арешт, накладений за ухвалою слідчого судді Машівського районного суду Полтавської області від 05.01.2023 року на речі, що вилучені під час огляду житлового будинку обвинуваченого, з метою збереження речових доказів (а.с.193-196 т.1) потрібно скасувати.

Згідно із ст.124 із ОСОБА_6 на користь держави потрібно стягнути процесуальні витрати, затрачені на проведення судової молекулярно-генетичної експертизи в розмірі 20 169,14 грн (а.с.154 т.1 на зв.).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.100, 124, 174, 370, 371, 374 КПК України, суд,-

у х в а л и в :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років.

У відповідності зі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 02 роки.

Зобов`язати ОСОБА_6 відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України в період іспитового строку:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_6 у вигляді домашнього арешту скасувати

Речові докази: смугастий светр із бавовни сірого кольору із нашаруванням РБК на його передній частині, смугасту футболку синього кольору із нашаруванням РБК та отвором в ділянці лівої передньої частини, смугасту кофту з капюшоном чорно-червоного кольору та нашаруванням РБК на передній частині, кухонний ніж з металевим лезом довжиною 12,5 см., рукояткою коричневого кольору із пластику довжиною 8,5 см, смугастий светр сіро-синього кольору із смугою червоного кольору із нашаруванням РБК, які зберігаються в камері зберігання речових доказів ВП №1 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області - знищити.

Арешт, накладений за ухвалою слідчого судді Машівського районного суду Полтавської області від 05.01.2023 року на речі, що вилучені під час огляду житлового будинку обвинуваченого, з метою збереження речових доказів - скасувати.

Стягнути із ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати, затрачені на проведення судової молекулярно-генетичної експертизи в розмірі 20 169,14 грн.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Машівський районний суд, а обвинуваченим в той же строк з часу отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у випадку його оскарження, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1