Справа № 202/5922/23
№ 1-кп/202/597/2023
УХВАЛА

Іменем України

06 листопада 2023 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро кримінальне провадження № 0004565 від 10.09.2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Єкатеринбург РФ, громадянина України, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 114-2КК України, -

за участю сторін кримінального провадження

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_5

в с т а н о в и в:

Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання мотивоване тим, що під час досудового розслідування та судового розгляду до обвинуваченого був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, за час перебування обвинуваченого під вартою ризики не зменшились, тому, на думку прокурора, застосування до обвинуваченого жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Захисник обвинуваченого заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на безпідставне обвинувачення, на незаконність затримання, що прокурором у своєму клопотанні не було обґрунтовано ризиків на які він посилається як на підставу застосування найсуворішого запобіжного заходу, а перелічені ризики мають характер припущень, тому просила відмовити прокурору у задоволенні клопотання.

Обвинувачений підтримав свого захисника та додав.

Суд, заслухав думку учасників судового провадження і наголошує на тому, що під час розгляду клопотання судом враховується особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Право на свободу є основним правом людини. Конституція України, загальновизнані принципи та норми міжнародного права та міжнародних договорів України допускають можливість обмеження права на свободу лише тією мірою, якою воно необхідне у визначених законом цілях та у встановленому законом порядку.

Обмеження прав і свобод можуть бути виправдані громадськими інтересами, якщо такі обмеження відповідають вимогам справедливості, є пропорційними, пропорційними та необхідними для захисту конституційно значущих цінностей. При вирішенні питань, пов`язаних із застосуванням законодавства про запобіжні заходи, суд виходячи з презумпції невинності дотримується балансу між публічними інтересами, пов`язаними із застосуванням заходів процесуального примусу, та важливістю права на свободу особистості.

З урахуванням цього запобіжний захід, що обмежує свободу, - взяття під варту - застосовується виключно в тому випадку, коли застосування більш м`якого запобіжного заходу неможливе.

Вирішуючи питання про продовження терміну дії обраного запобіжного заходу, суд пам`ятає про необхідність забезпечення дотримання прав обвинуваченого, гарантованих Конституцією України та випливають зі статті 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

При цьому, обговорюючи можливість застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, суд розуміє, що санкція статі кримінального кодексу, за якою він обвинувачуються, передбачає покарання у вигляді 12 років позбавлення волі, тому тяжкість пред`явленого звинувачення та можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін дають підстави вважати, що ОСОБА_6 може переховуватись від суду. У той же час обраний запобіжний захід є гарантією виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Суд, зважуючи ризики, що стали підставою для обрання обвинуваченому саме такого запобіжного заходу, вважає, що вони не відпали і продовжують діяти, а тому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою судом продовжується виходячи з неможливості застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

Суд також бере до уваги той факт, що обвинувачений зареєстрований та мешкає у м. Краматорську, тому у зв`язку з веденням воєнного стану на території України і активними бойовими діями на сході країни, в тому числі у місцевості, наближеній до місця реєстрації та мешкання обвинуваченого, ризик переховування останнього та неявки до суду у разі перебування на волі є обґрунтованим, що значно посилює ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України.

Суд розуміє, що обвинувачений тривалий час перебуває під вартою і у справі ще не прийнято рішення, проте розумні строки розгляду справи судом не порушені.

Доводи сторони захисту про безпідставність обвинувачення, незаконне затримання потребують правової оцінки разом з наданими сторонами кримінального провадження доказам, на стадії розгляду клопотання про продовження дії запобіжного заходу суд не може вдаватись до оцінки доказів, навіть якщо вони досліджені судом, це є неприпустимим й істотно порушує вимоги кримінального процесуального закону, так як такі дії перешкодили б суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому оцінка доводам захисника буде надана в нарадчій кімнати під час ухвалення вироку.

З огляду на те, що під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для виконання обвинуваченим обов`язків передбачених КПК, суд, відповідно до частини третьої статті 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Виходячи з вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи, що обвинуваченому інкримінується вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 114-2 КК України, суд не вважає за можливе визначити заставу.

Керуючись ст.ст. 331, 350 КПК України, суд, -

Постановив :

Клопотання прокурора задовольнити.

ОСОБА_3 , обвинуваченому за ч. 3 ст. 114-2 КК України продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 04.01.2024 року, включно.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти діб.

Головуючий: ОСОБА_7