Провадження №: 1-кс/755/3708/23
У клопотанні вказується, що СУ ГУ СБ України в АР Крим (адреса управління з 23 травня 2023 року, згідно даних ЄДР юридичних осіб, ФОП та громадських формувань, - м. Київ, вул. Поправки Юрія, буд. 14-А) здійснюється досудове розслідування цього кримінального провадження у ході якого встановлено, що громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України.
Санкція статті 111-2 КК передбачає конфіскацію майна, як вид покарання.
Отже, наявні підстави, з числа регламентованих п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК, для накладення арешту на це майно.
Прокурор групи прокурорів прокурор відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки та процесуального керівництва і публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях щодо злочинів вчинених в умовах збройного конфлікту прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_3 подане клопотання підтримала, з наведених у ньому передумов.
Також, на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України розглянуто це клопотання без повідомлення власника майна, а також осіб у користуванні яких перебуває вказане майно оскільки існує ризик того, що ці особи, дізнавшись про розгляд клопотання, здійснять відчуження або інше розпорядження належним їм майном, що унеможливить накладення на нього арешту, а отже, створять перешкоди у забезпеченні конфіскації майна.
ІІІ. КРИМІНАЛЬНЕ ПРОЦЕСУАЛЬНЕ ЗАКОНОДАВСТВО
Кримінальний процесуальний кодекс України
Стаття 170. Накладення арешту на майно
1. Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно […] підлягає […] можливої конфіскації майна. […]
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. […]
2. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 3) конфіскації майна як виду покарання […];
5. У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного […] за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна […].
10. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, […].
11. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
12. Заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.
ІV. ОЦІНКА СЛІДЧОГО СУДДІ
Вирішуючи питання про арешт майна з метою можливої його конфіскації, слідчий суддя повинен встановити такі обставини:
1) факт набуття особою статусу підозрюваного в цьому кримінальному провадженні;
2) наявність достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення;
3) наявність достатніх підстав вважати, що суд може призначити покарання у виді конфіскації майна.
Отже, відповідаючи на питання, котрі постали перед судом в цій справі, слідча суддя зауважує таке:
(і) щодо набуття статусу підозрюваного у кримінальному провадженні
Згідно з ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Велика Палата Верховного Суду у поставі від 11 грудня 2019 року у справі № 536/2475/14-к зазначила, що викладена в письмовому повідомленні підозра служить підґрунтям для виникнення системи кримінально-процесуальних відносин та реалізації засади змагальності у кримінальному провадженні. З моменту повідомлення особі про підозру слідчий, прокурор набувають щодо підозрюваного додаткових владних повноважень, а особа, яка отримала статус підозрюваного, набуває процесуальних прав та обов`язків, визначених ст. 42 КПК України.
Дотримання прав особи при врученні їй складеного щодо неї повідомлення про підозру, у разі тимчасової відсутності такої особи за місцем її проживання та за відсутності відомостей про її місце перебування, зважаючи на приписи ч. 1 ст. 42, ст. 135 КПК України, полягає не у фактичному врученні такого повідомлення (процесуального документа), а у вжитті органом досудового розслідування усіх можливих заходів для того, щоб така особа могла дізнатися про факт складання такого повідомлення про підозру щодо неї та суть викладених у ньому обставин не тільки від правоохоронних органів чи суду, а й з інших, доступних для неї джерел.
Відповідно до ч. 8 ст. 135 КПК України повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами 1, 2, 4 - 7 цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.
З матеріалів клопотання вбачається, що 03 листопада 2023 року складено повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України.
Того ж дня повідомлення про підозру разом із пам`яткою про процесуальні права та обов`язки підозрюваного у спосіб передбачений ст. 111, 133, 135, 136, 278 КПК України, а саме за допомогою державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта», рекомендованим листом було надіслано за останнім відомим місцем проживання підозрюваного за адресою: АДРЕСА_7 .
Окрім цього, 03 листопада 2023 року повідомлення про підозру ОСОБА_5 та повістки про його виклики до слідчого управління Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим на 07, 08 та 09 листопада 2023 року в період часу з 09 год. 00 хв. по 18 год. 00 хв. для вручення письмового повідомлення про підозру та проведення інших слідчих (процесуальних) дій, надіслано останньому за допомогою програм-месенджерів «WatsApp», «Telegram» та «Viber», які зареєстровані на його абонентському номері телефону НОМЕР_17 .
В свою чергу, 07 листопада 2023 року в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, було опубліковано повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України.
Нині, ОСОБА_5 перебуває у розшуку.
Отже, слідчий суддя вважає, що у провадженні доведено вжиття можливих заходів для доведення до відома підозрюваної особи фактів складання повідомлення про підозру щодо неї та суть викладених у ньому обставин у порядку, передбаченому КПК України.
(іі) щодо наявності "обґрунтованої підозри" у вчиненні кримінального правопорушення
Національне законодавство не містить визначення поняття обґрунтованої підозри, однак відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Слід зазначити, що на даній стадії кримінального провадження слідчий суддя не вирішує питання винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, які вирішуються судом при ухваленні вироку, а лише встановлює наявність обставин підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення на підставі поданих стороною обвинувачення до клопотання матеріалів.
Відповідно до ч. 1 ст. 111-2 КК України згідно із Законом № 2198-IX від 14.04.2022 «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо удосконалення відповідальності за колабораційну діяльність та особливостей застосування запобіжних заходів за вчинення злочинів проти основ національної та громадської безпеки», котра діє з 23 квітня 2022 року, слідує, що кримінально караним є умисні дії, спрямовані на допомогу державі-агресору (пособництво), збройним формуванням та/або окупаційній адміністрації держави-агресора, вчинені громадянином України, іноземцем чи особою без громадянства, за винятком громадян держави-агресора, з метою завдання шкоди Україні шляхом: реалізації чи підтримки рішень та/або дій держави-агресора, збройних формувань та/або окупаційної адміністрації держави-агресора; добровільного збору, підготовки та/або передачі матеріальних ресурсів чи інших активів представникам держави-агресора, її збройним формуванням та/або окупаційній адміністрації держави-агресора.
Отже, Розділ І Особливої частини Кримінального кодексу України доповнено з 23 квітня 2022 року статтею 111-2 «Пособництво державі-агресору», в якій визначено такі форми злочину: 1) реалізація рішень держави-агресора, збройних формувань чи окупаційної адміністрації держави-агресора («реалізації дій» не може існувати, бо це тавтологія. Реалізація рішень дорівнює діям на виконання рішень); 2) підтримка рішень або дій держави-агресора, збройних формувань чи окупаційної адміністрації держави-агресора; 3) добровільний збір або підготовка та передача матеріальних ресурсів чи інших активів представникам держави-агресора, її збройним формуванням або окупаційній адміністрації держави-агресора; 4) добровільна передача матеріальних ресурсів чи інших активів представникам держави-агресора, її збройним формуванням або окупаційній адміністрації держави-агресора.
Водночас, слідчий суддя зауважує, що допущена законодавцем стилістика норми («добровільного збору, підготовки та/або передачі матеріальних ресурсів чи інших активів представникам») не дозволяє визнавати збір, підготовку та передачу активів трьома окремими формами злочину. На відміну від конструкції «передача… активів… представникам», неясно, що мають означати слова «збір… активів… представникам» та «підготовка… активів… представникам». Таким чином, відповідальність може наставати лише за передачу активів, якій передують їх збір або підготовка, чи тільки за передачу таких активів. Вжиті сполучники «та/або», на переконання слідчого судді, не заперечують такого тлумачення.
Обов`язковими ознаками кожної із чотирьох наведених форм злочину є: а) прямий умисел (він пояснюється спрямованістю дій та наявністю мети); б) спрямованість дій суб`єкта на допомогу державі-агресору (пособництво), збройним формуванням та/або окупаційній адміністрації держави-агресора; в) мета завдання шкоди Україні; г) вчинення злочину особою належності до будь-якого громадянства (чи без громадянства), за винятком громадян держави-агресора як негативна ознака.
З другої і третьої ознаки випливає, що добровільність дій суб`єкта стосується усіх без винятку форм цього злочину, а не лише двох із них.
Положення норми в поєднанні з тими обставинами, котрі зазначені в підозрі, також потребують розуміння значення наступних термінів, застосованих у ст. 111-2 КК:1) держава-агресор РФ (див.: постанова ВР від 27.01.2015 р. №129-VIII «Про Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором», Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 р. №64/2022, затверджений Законом від 24.02.2022 р.); 2) збройні формування держави-агресора збройні сили, прикордонні війська, війська цивільної оборони, внутрішні війська («росгвардія»), федеральна служба безпеки, служба зовнішньої розвідки, органи державної охорони, військова прокуратура, військові слідчі органи слідчого комітету РФ, федеральний орган забезпечення мобілізаційної підготовки органів державної влади РФ, військові підрозділи федеральної протипожежної служби, спеціальні формування, створювані у воєнний час (див. ст. 2 закону РФ «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції від 13 грудня 2021 р.); 3) окупаційна адміністрація держави-агресора будь-які квазі-органи влади, створені РФ на окупованих територіях України; 4) завдання шкоди Україні завдання Україні політичної, економічної, екологічної чи будь-якої іншої шкоди; 5) рішення держави-агресора, збройних формувань та/або окупаційної адміністрації держави-агресора політичні заяви, закони, укази, постанови, накази, розпорядження та інші відповідні рішення, що приймаються органами влади РФ, командуванням її збройних формувань, окупаційною адміністрацією; 6) дії держави-агресора, збройних формувань та/або окупаційної адміністрації держави-агресора будь-які дії вказаних суб`єктів, вчинені повністю чи частково на виконання зазначених рішень; 7) реалізація рішень та/або дій здійснення, втілення у життя (може стосуватися виключно рішень, бо «реалізація дій» це тавтологія); 8) підтримка рішень та/або дій сприяння, надання моральної, матеріальної чи іншої допомоги, вираження солідарності з діями чи рішеннями держави-агресора, збройних формувань та/або окупаційної адміністрації держави-агресора, висловлення симпатії їм, виступ на захист зазначених рішень чи дій; 9) добровільний здійснений з власного бажання, без фізичного та психічного примусу; 10) матеріальні ресурси речові запаси чого-небудь, які можна використати в разі потреби; 11) активи - частина господарського балансу, що відображає на певну дату всі матеріальні цінності, кошти й боргові вимоги, належні підприємству чи установі (наприклад, Закон України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» визначає активи як кошти, у т.ч. електронні гроші, інше майно, у т.ч. виробниче обладнання, будівлі та споруди, транспортні засоби, інструменти, прилади, інвентар, меблі, природні ресурси, майнові та немайнові права); 12) збір взяття з різних місць чи від різних осіб; 13) підготовка приготування для передавання чи для використання, вироблення запасів; 14) передача вручення, передавання у власність чи користування.
Отже, дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя вважає, що прокурором доведено наявність достатніх підстав вважати, що підозрювана особа в цій справі може бути причетним до вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, що стверджується, зокрема доданими до клопотання матеріалами (зокрема даними вказаними у протоколах слідчих дій) про його дії у період червня 2022 року та після, а саме йдеться про епізоди: (1) розміщення особового складу російських окупаційних військ в належних йому на праві приватної власності приміщеннях, які знаходяться на території ТОВ «ЮГ ТЕНДЕМ ПЛЮС», що розташоване за адресою: вул. Гагаріна, 2-А, с. Інгулець Дар`ївської сільської територіальної громади Херсонської області, позаяк вказані російські окупаційні війська переміщувалися по населеному пункту та заїжджали на територію ТОВ «ЮГ ТЕНДЕМ ПЛЮС» за зазначеною вище адресою на транспортних засобах з маркуванням латинською буквою «Z». При цьому, ОСОБА_5 періодично забезпечував їхнє харчування і проведення дозвілля; (2) організацію завезення зернових культур транспортними засобами з маркуванням латинською буквою «Z» на територію ТОВ «ЮГ ТЕНДЕМ ПЛЮС», яке розташоване за адресою: вул. Гагаріна, 2-А, с. Інгулець Дар`ївської сільської територіальної громади Херсонської області, а також їх зберігання та подальше перевезення на тимчасово окуповану територію АР Крим за допомогою транспортних засобів, які знаходились в розпорядженні ОСОБА_5 .
З огляду на зазначене, слідчий суддя вважає, що на час розгляду клопотання обґрунтованість повідомленої підозри у вчиненні інкримінованого злочину є доведеною, тобто зазначені у клопотанні обставини і надані до клопотання докази у своїй сукупності формують у слідчого судді внутрішнє переконання щодо можливої причетності підозрюваної особи до вчинення наведеного злочину.
Щодо дій, котрі стосуються періоду щонайменше від «не раніше 15 березня 2022 року» і до 22 квітня 2022 року, то судом зауважується, що Розділ І Особливої частини Кримінального кодексу України доповнено лище з 23 квітня 2022 року статтею 111-2 «Пособництво державі-агресору», відповідно і ґрунтовність підозри аналізується від цієї дати.
(iіі) щодо підстав вважати, що суд може призначити покарання у виді конфіскації майна
Згідно з ч. 2 ст. 59 КК конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 111-2 КК діяння за цієї статтею караються позбавленням волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.
Отже, наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна підозрюваному у цьому кримінальному провадженні.
V. ВИСНОВОК СЛІДЧОГО СУДДІ
Отже, є дійсними обставини регламентовані п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України.
Вказане у клопотанні майно відповідає критеріям вказаним в ч. 10 ст. 170 КПК України.
З огляду на зазначене, слідчий суддя враховуючи правову підставу для арешту майна; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню та, вважає за необхідне застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, тобто такий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах осіб та накласти арешт саме на підставі ч. 2 ст. 170 КПК України, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.
На підставі викладеного та керуючись ст. 131-132, 170-173, 309, 369-372, 376 КПК України, Суд постановив:
клопотання - задовольнити.
Накласти арешт на майно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 ,а саме:
- легковий автомобіль марки ВАЗ 217030, рік випуску 2007, номер та серія знака НОМЕР_2 , номер кузова: НОМЕР_3 , номер двигуна: НОМЕР_4 , код кольору-колір: 1 - чорний, місце реєстрації: Херсонська, дата реєстрації: 25.02.2017;
- причіп марки УВН 810081, рік випуску 2015, номер та серія знака НОМЕР_5 , код типу кузова: НОМЕР_6 , номер кузова: НОМЕР_7 , код кольору-колір: 2 - синій, місце реєстрації: Херсонська, дата реєстрації: 14.11.2015;
- трактор колісний марки БЕЛАРУС-892, рік випуску 2017, заводський номер: НОМЕР_8 , номер двигуна: НОМЕР_9 , свідоцтво: НОМЕР_10 , номерний знак НОМЕР_11 , дата реєстрації: 18.01.2018;
Ухвала підлягає негайному виконанню на всій території України.

В силу ст. 175 КПК України, негайне виконання ухвали про арешт майна покласти на прокурора відділу прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідча суддя ОСОБА_7