Справа№ 938/948/23
Судове провадження № 1-кп/938/36/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2024 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

законного представника потерпілого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , украiнця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з повною загальною середньою освітою, депутатом не обирався, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Литвинів Підгаєцького району Тернопільської області, жителя АДРЕСА_2 , украiнця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з повною загальною середньою освітою, депутатом не обирався, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 умисно завдав удару, який спричинив фізичного болю і не спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_6 , тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КК України.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_5 26.08.2023 року близько 03.00 годин, перебуваючи на території господарства ОСОБА_8 , розміщеного в селі Красник Верховинського району Івано - Франківської області, на ґрунті неприязних відносин вступив із неповнолітнім ОСОБА_6 у словесний конфлікт.

Під час даного конфлікту ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільну небезпеку та свідомо бажаючи настання негативних наслідків, виражаючи свою зверхність з метою завдання фізичного болю, умисно наніс один удар кулаком руки в область обличчя потерпілого ОСОБА_6 .

У результаті умисного завдання ОСОБА_4 удару потерпілому ОСОБА_6 останньому було завдано фізичного болю без спричинення тілесних ушкоджень.

ОСОБА_5 умисно завдав удару, який спричинив фізичного болю і не спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_6 , тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КК України.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

ОСОБА_5 спільно із ОСОБА_4 26.08.2023 року близько 03.00 годин, перебуваючи на території господарства ОСОБА_8 , розміщеного в селі Красник Верховинського району Івано - Франківської області, на ґрунті неприязних відносин вступив із неповнолітнім ОСОБА_6 у словесний конфлікт.

Під час даного конфлікту ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільну небезпеку та свідомо бажаючи настання негативних наслідків, виражаючи свою зверхність з метою завдання фізичного болю, умисно наніс один удар кулаком руки в область обличчя потерпілого ОСОБА_6 .

У результаті умисного завдання ОСОБА_5 , удару потерпілому ОСОБА_6 останньому було завдано фізичного болю без спричинення тілесних ушкоджень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненнні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, вказавши, що дійсно 26.08.2023 року близько 03.00 годин наніс один удар рукою в область обличчя ОСОБА_6 , просив його суворо не карати, також пояснив, що він офіційно не працює, але має дохід, проживає з батьками.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненнні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, вказавши, що дійсно 26.08.2023 року близько 03.00 годин наніс один удар рукою в область обличчя ОСОБА_6 , просив його суворо не карати, також пояснив, що він офіційно не працює, але має дохід.

Потерпілий ОСОБА_6 та його законний представник ОСОБА_7 просили покарати винних відповідно до чинного законодавства (на росуд суду).

Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні визнали свою вину повністю, а також не заперечували щодо не допитування свідків по даній справі, щодо не досліджування письмових доказів, зазначивши, що така їх позиція є добровільною та істинною, останні розуміють, що в разі оскарження вироку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку (а.с.32,33).

Прокурор та потерпілий, його законний представник не заперечували щодо розгляд даного кримінального провадження без дослідження інших доказів.

Враховуючи показання обвинувачених про те, що вони не оскаржують фактичні обставини справи, які вказані в обвинувальному акті, правильно розуміють зміст цих обставин, не наполягають на дослідженні інших доказів у справі, розуміють неможливість у подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, у суду немає сумнівів в добровільності та правдивості їх позиції, тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів відносно фактичних обставин справи визнано судом недоцільним, суд обмежив їх дослідження допитом обвинувачених, допитом потерпілого в частині з`ясування його позиції щодо покарання, дослідження матеріалів, які характеризують особу обвинувачених.

Аналізуючи здобуті та перевірені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що дії обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 органом досудового розслідування правильно кваліфіковано за ч.1 ст.126 КК України.

При призначенні покарання суд враховує, що у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16.10.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Також у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 9.06.2005 року) та «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.02.2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Крім того, загальні засади призначення покарання визначені в ст. 65 КК України, відповідно до якої покарання призначається 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненного кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. А згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , суд відносить те, що кожен з них щиро розкаявся у вчиненному, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Як вбачається з обвинувального акта (а.с.5-6), обставин, які обтяжують їх покарання відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Суд також враховує особу винних ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Зокрема, вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.34,37-40), раніше не судимий ( а.с.35), на психіатричному та наркологічному обліку не знаходиться (а.с.36), не працює, позитивно характеризується за місцем проживання (а.с.37), фактично проживає в с. Красник Верховинського району разом із матір`ю та сестрою (а.с.38,39).

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.34, 43-45), раніше не судимий ( а.с.41), на психіатричному та наркологічному обліку не знаходиться (а.с.42), не працює, позитивно характеризується за місцем проживання (а.с.43), фактично проживає в с. Красник Верховинського району разом із матір`ю та сестрою (а.с.44,45).

У ч. 2 ст. 4 КК України закріплено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч.1 ст.126 КК України ( в редакції закону, що діяв на час вчинення вказаного правопорушення, тобто станом на 26.08.2023 року) умисне завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

Впродовж періоду з часу вчинення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 інкримінованих їм проавопорушення та по час ухвалення судом вироку щодо нього не набирав чинності закон про кримінальну відповідальність, яким скасовувалася б кримінальна протиправність діяння, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, пом`якшувалася б кримінальна відповідальність за вчинення цього правопорушення або іншим чином поліпшувалося становище обвинуваченого.

Враховуючи вищевказане, суд приходить до переконання щодо можливості призначення покарання обвинуваченим за вчинення інкримінованого їм кримінального правопорушення у межах санкції ч.1 ст.126 КК України, обравши одне з альтернативних покарань, передбачених у санкції цієї статті КК України.

Також суд враховує положення ч.2 ст. 65 КК України, згідно з яким більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Санкцією ч. 1 ст. 126 КК України передбачено найменш суворе покарання у виді штрафу в розмірі до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи вищевказане, судвважає, що штраф, як найменш суворий вид покарання, буде достатнім для виправлення, як обвинуваченого ОСОБА_4 , так і обвинуваченого ОСОБА_5 , та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання суд не вбачає.

Цивільний позов не заявлено, арешт на майно не накладався.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Речові докази по справі відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 349, 368-371, 373, 374 КПК України, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На вирок суду може бути подана апеляція до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити обвинуваченим, прокурору, стороні потерпілого.

Суддя НаталіяЧЕКАН