П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року

м. Київ

справа №233/250/22

провадження №51-3551км23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Яснозір`я Черкаського району Черкаської області, який зареєстрований в АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, і

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 січня 2023 року ОСОБА_6 визнано винуватим та призначено покарання за ч. 1 ст. 286 КК у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 1 рік.

З урахуванням ухвали від 01 лютого 2023 року на підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК.

Вирішено інші питання, визначені кримінальним процесуальним законодавством.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року вказаний вирок місцевого суду було змінено в частині призначення додаткового покарання.

З урахуванням ухвали апеляційного суду від 13 вересня 2023 року вирішено вважати засудженим ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК, ч. 2 ст. 69 КК у виді обмеження волі на строк 2 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК.

В решті вирок місцевого суду залишено без змін.

Суди попередніх інстанцій визнали винуватим ОСОБА_6 у тому, що він 01 грудня 2021 року, керуючи автомобілем «Ford Sierra» з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 та наближаючись до перехрестя з вул. Шмідта в м. Костянтинівка Донецької області, порушив п. 12.3 Правил дорожнього руху та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7 , в результаті чого остання отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала, та заперечень на неї

У касаційній скарзі прокурор стверджує про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

На обґрунтування касаційних вимог прокурор вказує, що оскільки санкцією ч. 1 ст. 286 КК одним із видів основних покарань передбачено штраф, то непризначення додаткового покарання на підставі ч. 2 ст. 69 КК є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Засуджений надіслав до суду заперечення на касаційну скаргу прокурора, в яких стверджує, що ухвала апеляційного суду є законною та вмотивованою, а тому просить залишити її без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні прокурор підтримала касаційну скаргу частково, а саме в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не прибули.

Мотиви суду

Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, пояснення прокурора, перевірила матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі доводи і дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення.

Висновки судів попередніх інстанцій щодо правової кваліфікації та доведеності вини ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК у касаційній скарзі не оскаржуються.

У касаційній скарзі прокурор не погоджується з непризначенням апеляційним судом ОСОБА_6 додаткового покарання з підстав, передбачених ч. 2 ст. 69 КК.

Колегія суддів вважає обґрунтованими такі доводи сторони обвинувачення з огляду на таке.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції ОСОБА_6 було призначено покарання за ч. 1 ст. 286 КК у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 1 рік та застосуванням ст. 75 КК до нього.

Апеляційний суд змінив вказаний вирок в частині покарання та на підставі ч. 2 ст. 69 КК не застосував до ОСОБА_6 додаткове покарання, визначене у санкції ч. 1 ст. 286 КК як обов`язкове.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК (в редакції, яка діяла на момент вчинення кримінального правопорушення) за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Положеннями ч. 2 ст. 69 КК (в редакції, яка діяла на момент вчинення кримінального правопорушення) визначено, що на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Норма ч. 2 ст. 69 КК є застосовною, якщо дотримані умови, передбачені ч. 1 ст. 69 КК. Проте сама ж диспозиція ч. 2 ст. 69 КК містить виняток щодо її застосування, а саме - її положення не поширюються на випадки призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таку правову позицію було висловлено у постановах ККС ВС від 16 березня 2023 року у справі №185/1030/22, від 31 травня 2023 року у справі №727/6826/22.

У розглядуваній справі ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 1 ст. 286 КК, санкція якої альтернативно передбачає покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Оскільки штраф у розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян визначено як одне з основних покарань у санкції ч. 1 ст. 286 КК, то положення ч. 2 ст. 69 КК є незастосовними у цьому кримінальному провадженні.

Наведене було залишено поза увагою апеляційним судом в ході зміни вироку місцевого суду щодо додаткового покарання, що призвело до неправильного застосування ч. 2 ст. 69 КК.

Таким чином, за результатами касаційної перевірки колегія суддів констатує допущення апеляційним судом неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого у зв`язку з чим оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно взяти до уваги наведене у цій постанові та прийняти законне і обґрунтоване судове рішення.

Керуючись статтями 433, 436-438, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3