Справа № 302/643/20
Провадження № 1-кп/309/533/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2024 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі колегії суддів: головуючого-судді: ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

за участю секретарів судового засідання: ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хуст кримінальне провадження, що внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000165 від 22.04.2020 року відносно :

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , освіта середня, одруженого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, не працюючого, раніше не судимого, у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_8

В С Т А Н О В И В:

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення за ч.2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України за наступних обставин: ОСОБА_6 21 квітня 2020 року близько 20.00 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись у будинку АДРЕСА_1 , на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, що виникли того ж дня, в процесі вживання алкогольних напоїв, розпочав словесну сварку з неповнолітніми ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , в ході якої, діючи умисно, з метою позбавлення життя останніх та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, за допомогою кухонного ножа, який він перед цим взяв зі столу та який слугував для нарізання продуктів харчування, наніс ним два удари в область лівої руки та один удар в область лівої ноги ОСОБА_9 , а потім відразу наніс даним ножем один удар ОСОБА_10 в область грудної клітки зліва, один удар в область живота справа та один удар в область правої сідниці.

У результаті своїх протиправних дій ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_10 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 80 від 22.05.2020 тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаних ран грудної клітки зліва, живота справа та правої сідниці, проникаючого ножового поранення лівої плевральної порожнини, лівобічний гемоторакс, не проникаюче ножове поранення передньої черевної стінки та правого стегна, що виникли в наслідок дії гострого колюче-ріжучого плоского предмету типу клинка ножа, який мав гострий край (лезо) та обушок по ударному механізму дії (заподіяно три удари). Вказані тілесні ушкодження могли виникнути при обставинах та в строк 21.04.2020. Дані тілесні ушкодження є небезпечними для життя в момент заподіяння і кваліфікуються, як тяжкі тілесні ушкодження згідно п.п.2.1.3(к) наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень». а, потерпілому ОСОБА_9 згідно висновку судово-медичної експертизи № 81 від12.05.2020 спричинив тілесні ушкодження у вигляді колото-різаних ран лівого плеча, лівого стегна та різаної рани лівого передпліччя. Тілесне ушкодження у вигляді колото-різаних ран, виникли внаслідок дії гострого колюче-ріжучого плоского предмету типу клинка ножа, який мав гострий край (лезо) та обушок по ударному механізму дії (заподіяно два удари), після нанесення ним ударів сторонньою особою, а тілесне ушкодження у вигляді різаної рани лівого передпліччя виникло внаслідок дії гострого колюче-ріжучого плоского предмету типу клинка ножа, який мав гострий край (лезо) та обушок по механізму стиснення, розрізання сторонньою особою. Вказані тілесні ушкодження могли виникнути при обставинах та в строк 21.04.2020 та згідно наказу МОЗ України № 6 від 17.01.1995 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Пункту 2.3.1 (а), кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, з короткочасним розладом здоров`я більше 6 діб та не більше 21 дня, однак свій умисел на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_10 та ОСОБА_9 до кінця не довів, виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення вбивства до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки потерпілі повибігали з будинку та звернулися до медичною допомогу до мешканців сусіднього будинку.

Прокурором в судовому засіданні обвинувачення відносно ОСОБА_6 за кваліфікацією ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України підтримано, змін обвинувачення, відповідно до ст.338, 341 КПК України, до суду не надходило.

Ретельно проаналізовані доводи сторін кримінального провадження, пояснення потерпілих та свідка, письмові докази, та встановлені обставини, не дають суду підстав для кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, як закінчений замах на умисне вбивство, виходячи із наступного.

Так, в судовому засіданні ОСОБА_6 після роз`яснення йому обвинувачення, свою вину у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України визнав частково, зокрема, обвинувачений визнає, що наніс удари потерпілим ножем, проте умислу на позбавлення їх життя він не мав. Суду ствердив , що 21.04.2020 р. у його доньки було день народження. Того дня привітати його доньку прийшли потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 . Вони відпочивали та вживали алкогольні напої неподалік його будинку у бесідці. Після цього він запросив хлопців до себе додому на каву. Перед будинком у нього з потерпілими стався конфлікт під час якого він а також ОСОБА_10 нанесли один одному декілька ударів по голові, після чого їх розборонили. Через декілька хвилин цей конфлікт припинився, і потерпілі пішли геть, а він зайшов до себе у будинок відпочивати. Через деякий час він лежав на ліжку і побачив потерпілих, які зайшли в будинок спочатку у кухню, а потім зайшли у кімнату в якій він відпочивав. Коли зайшли потерпілі у його кімнату він сів на ліжко після чого ОСОБА_10 стоячи з правого боку від нього ударив його по обличчю, однак чи ногою чи рукою він не пам`ятає. Від даного удару він впав на землю, після чого між ним та ОСОБА_10 почалася бійка внаслідок чого ОСОБА_10 також впав на землю. Коли він бився з ОСОБА_10 в бійку втрутився і ОСОБА_9 , який також почав його бити. Під час бійки хтось зачепив стіл, який стояв у цій кімнаті, внаслідок чого на землю впав ніж, який був на столі та ще деякі речі. Коли ОСОБА_10 лежав на спині, а він був на ньому зверху, ОСОБА_10 лівою рукою тримав його за шию. Він намацав на землі ніж, яким спочатку наніс декілька ударів ОСОБА_9 , по нозі, після яких ОСОБА_9 вийшов з кімнати, а також намагався нанести удари ножем по лівій руці ОСОБА_10 з метою вивільнитися від нього. Після ударів ОСОБА_10 його відпустив і почав кричати. Побачивши , що у ОСОБА_10 кров він пішов до сусідів щоб викликати швидку і у будинок не повертався. Потім до цих сусідів прийшов і сам ОСОБА_10 де знаходився там до приїзду швидкої.

Відповідно до норм ст. 56 КПК України - потерпілий є одним з основних учасників кримінального провадження, від процесуальної активності якого залежить з`ясування обставин вчинення кримінального правопорушення; пояснення потерпілого можуть бути складовою та різновидом доказів, а також використовуватись при здійсненні інших процесуальних прав, як під час досудового розслідування, так і в судовому розгляді для обґрунтування позиції чи думки з питань, які виникають у провадженні.

В судовому засіданні будучи допитаним у відповідності до вимог положень ст. 352-353 КПК України , потерпілий ОСОБА_9 суду ствердив, що 21.04.2020 р. він був на святкуванні дня народження у ОСОБА_12 , який проходив у бесідці неподалік будинку обвинуваченого. Окрім нього там був його брат ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , обвинувачений ОСОБА_6 та інші. Під час святкування вони всі , окрім брата , вживали алкогольні напої. Коли вони почали розходитися ОСОБА_6 закликав його та брата , а також ОСОБА_10 в будинок випити кави. Підійшовши до будинку між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 виник конфлікт під час якого ОСОБА_6 перший ударив ОСОБА_10 рукою у лице а ОСОБА_10 дав здачу. Даний конфлікт було припинено і він з ОСОБА_10 пішли геть , а брат залишився. Через деякий час ОСОБА_10 повідомив йому, що він загубив телефон і вони вдвох вирішили повернутися до будинку ОСОБА_6 щоб знайти телефон. Зайшовши до хати вони спочатку зайшли у кухню, а потім зайшли у кімнату, де на ліжку сидів ОСОБА_6 . Зайшовши у кімнату він присів біля ОСОБА_6 , поклав йому руку на плече і спитав, «де телефон», після чого ОСОБА_6 два рази ударив його ножем у руку. Після цього він також почав бити ОСОБА_6 , а також в бійку втрутився і ОСОБА_10 , якого ОСОБА_6 також декілька разів ударив ножем. Після цього він вибіг з будинку і побіг до сусідів, щоб ті викликали швидку.

В судовому засіданні будучи допитаним у відповідності до вимог положень ст. 352-353 КПК України , потерпілий ОСОБА_10 суду ствердив, що 21.04.2020 р. він був на святкуванні дня народження у ОСОБА_12 , який проходив у бесідці неподалік будинку обвинуваченого. Окрім нього там був ОСОБА_11 , ОСОБА_9 обвинувачений ОСОБА_6 та інші. Під час святкування вони всі , окрім ОСОБА_11 , вживали алкогольні напої. Коли вони почали розходитися ОСОБА_6 закликав його , а також ОСОБА_9 та ОСОБА_11 випити кави. Біля будинку між ним та ОСОБА_6 почався конфлікт під час якого ОСОБА_6 ударив його рукою в область голови внаслідок чого між ними почалася бійка. Після цього вони пішли геть, а ОСОБА_6 зайшов у будинок. Через деякий час він побачив , що у нього відсутній телефон і запропонував ОСОБА_9 повернутися до будинку ОСОБА_6 щоб знайти телефон. Зайшовши у будинок вони спочатку зайшли у кухню, однак там телефону не було. Коли він зайшов у кімнату де був ОСОБА_6 , яка знаходиться біля кухні ОСОБА_6 вже порізав ОСОБА_9 після чого ОСОБА_6 наніс йому три удари ножем після яких він вибіг з будинку і впав, а ОСОБА_9 також втік.

В судовому засіданні будучи допитаною у відповідності до вимог положень ст. 352-353 КПК України та попередженою про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_13 суду ствердила, що 21.04.2020 р. був день народження доньки ОСОБА_14 на якому були присутні ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та інші. Подію , яка відбулася в її будинку вона не бачила , а лише була присутньою коли приїхала швидка, яка надавала медичну допомогу ОСОБА_10 , та ОСОБА_9 .

В судовому засіданні досліджені докази сторони обвинувачення, які містилися в матеріалах кримінального провадження 0000165 від 22.04.2020 року.

Зокрема , протокол огляду місця події від 21.04.2020 р. з фототаблицями відповідно до якого подія мала місце в дворогосподарства № 121 в с. Лозянське Міжгірського району Закарпатської області Під час огляду на сходах будинку, веранді, спільній кімнаті , вітальній кімнаті, кухні, виявлені сліди темно-бурого кольору , схожі а кров , які були вилучені та опечатані в спеціальний пакет. Подальшим оглядом дворогосподарства на відстані 5 метрів від потічка виявлено молоток з дерев`яною ручкою на якому наявні сліди темно-бурого кольору , схожі а кров з якого вилучено одорологічний слід. ( т.1 а. с. 20-35)

Протокол огляду місця події від 22.04.2020 р. з фототаблицями відповідно до якого на території дворогосподарства № 120 в с. Лозянське Міжгірського району Закарпатської області виявлено та вилучено ніж сріблястого кольору на якому на лівій стороні на вістрі леза виявлено сухі сліди темно-бурого кольору. (т.1 а. с. 37-42)

Висновок експерта № 256 від 7 травня 2020 р. відповідно до якого кров ОСОБА_6 ,1986 р.н. відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А ізосерологічною еритроцитарною системою АВО ( т.1. а.с.104-105)

Висновок експерта № 254 від 7 травня 2020 р. відповідно до якого кров ОСОБА_10 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічною еритроцитарною системою АВО ( т.1 а.с. 107-108)

Висновок експерта № 255 від 7 травня 2020 р. відповідно до якого кров ОСОБА_9 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічною еритроцитарною системою АВО ( т.1 а.с. 110-111)

Висновок експерта № 260 від 15 травня 2020 р. відповідно до якого кров потерпілого ОСОБА_10 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО. Кров потерпілого ОСОБА_9 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО. Кров підозрюваного ОСОБА_6 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО.

У слідах на марлевих серветках із змивами з бетонних сходів (об.№1), підлоги вітальні (об.№2), з килима спальної кімнати (об.№3), з килима у приміщенні кухні (об.№4), з килима вітальної кімнати (об.№5), з лівої руки підозрюваного ОСОБА_6 (об.№7), вилучених при ОМП, знайдена кров людини. При встановленні групової належності крові у слідах на речових доказах за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО отримані наступні результати: У слідах на марлевих серветках із змивом з бетонних сходів (об.№1) та змивом з лівої руки підозрюваного ОСОБА_6 (об.№ 7) виявлені антигени А і В, отже, кров у цих слідах могла походити від людей з групами крові А з ізогемаглютиніном анти-В, в тому числі від потерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_9 , і В з ізогемаглютиніном анти-А, в тому числі від підозрюваного ОСОБА_6 , шляхом її змішування. Крім цього, кров у вказаних слідах могла походити і від людини з групою крові АВ. У слідах на марлевих серветках із змивами з підлоги вітальні (об.№2), з килима спаль-ної кімнати (об.№3), з килима у приміщенні кухні (об.№4), з килима вітальної кімнати(об.№5) виявлений антиген В, а у об.№№ 4,5 - ще й ізогемаглютинін анти-А. Отже, кров у слідах на марлевих серветках із змивами з підлоги вітальні (об.№2), з килима спальної кімнати (об.№3), з килима у приміщенні кухні (об.№4), з килима вітальної кімнати (об.№5) могла походити від людини з групою крові В з ізогемаглютиніном анти-А, в тому числі від підозрюваного ОСОБА_6 . Виявлення антигена В, не властивого крові потерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_9 , дозволяє виключити можливість походження крові у об.№№ 2-5 від них. У сліді на марлевій серветці із змивом з правої руки підозрюваного ОСОБА_6 (об.№6) кров не знайдена. Т.1. а.с. 113-118)

Висновок експерта № 51 від 29.05.2020 р. відповідно до якого згідно Висновка експерта № 254 від 06.05.2020 року, проведеного у відділенні судово-медичної імунології Закарпатського обласного бюро судово-медичної експертизи, експертом - імунологом Закарпатського обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_15 відомо, що: „Кров потерпілого ОСОБА_10 відноситься до групи А(ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної еритроцитарної системи АВО. Згідно „ Висновка експерта № 255 від 06.05.2020 року, проведеного у відділенні судово-медичної імунології Закарпатського обласного бюро судово-медичної експертизи, експертом - імунологом Закарпатського обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_15 відомо, що: „Кров потерпілого ОСОБА_9 відноситься до групи А(ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної еритроцитарної системи АВО. Згідно „ Висновка експерта № 256 від 06.05.2020 року, проведеного у відділенні судово-медичної імунології Закарпатського обласного бюро судово-медичної експертизи, експертом - імунологом Закарпатського обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_15 відомо, що: „Кров підозрюваного ОСОБА_6 відноситься до групи В(ІІІ) з ізогемаглютиніном анти-А ізосерологічної еритроцитарної системи АВО. При дослідженні помарки червоно - бурого кольору на клинку столового ножа (об. №1) виявлений мікрослід крові та одиничні епітеліальні клітини людини. При дослідженні на статеву та групову належність мікросліда крові та епітеліальних клітин людини жоден з антигенів ізосерологічної системи АВО не виявлено, в зв`язку з недостатньою кількістю крові в мікросліді та повною відсутністю ядер, придатних для цитологічного дослідження і подальшого проведення реакцій. Беручи до уваги вище викладене, висловитись про можливість домішку крові та епітеліальних клітин на клинку столового ножа (об.№ 1) від потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_9 чи підозрюваного ОСОБА_6 не виявляється можливим. При судово-цитологічному дослідженні руків`я ножа (об. № 2) виявлені тільки поодинокі без`ядерні епітеліальні клітини людини, статеву та групову належність яких встановити не виявляється можливим, в зв`язку з повною відсутністю ядер, придатних для цитологічного дослідження. На руків`ї ножа (об. № 2) кров не знайдена. (т.1 а.с. 123-129)

Висновок експерта № 80 від 22.05.2020 р. відповідно до якого на момент судово-медичного обстеження громадянина ОСОБА_10 , 2004р.н., у нього було виявлено тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаних ран грудної клітки зліва, живота справа та правої сідниці. По представлених даних медичної карти стаціонарного хворого Міжгірської РЛ. Заповненої на його ім`я, у нього було виставлено діагноз: Проникаюче ножове поранення лівої плевральної порожнини. Лівобічний гемоторакс. Непроникаюче ножове поранення передньої черевної стінки та правого стегна. Вищевказані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії гострого колюче-ріжучого плоского предмету типу клинка ножа, який мав гострий край (лезо) та обушок по ударному механізму дії (заподіяно три удари), після нанесення ним ударів сторонньою особою, за своїм характером могли виникнути при обставинах та в строки вказані потерпілим та в постанові - 21.04.20 р. Тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення лівої плевральної порожнини, лівобічного гемотораксу є небезпечними для життя на момент заподіяння і кваліфікуються, як тяжкі тілесні ушкодження згідно пп. 2.1.3. (й). Наказ №6 МОЗ України від 17.01.1995 :оку «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень». За ступенем тяжкості інші вищевказані тілесні ушкодження згідно наказу МОЗ України №6 від 7.01.1995 року «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Пункту 2.3.1 «а» кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я більше 6 діб та не більше 21 дня. Враховуючи характер, локалізацію наявних тілесних ушкоджень у громадянина ОСОБА_10 та дані обставин справи викладених ним, в даній постанові то тілесні ушкодження не могли виникнути при падінні з висоти власного зросту на виступаючі гострі предмети з наданням тілу прискорення чи без такого. Беручи до уваги характер, локалізацію наявних тілесних ушкоджень у громадянина ОСОБА_10 та дані обставин справи викладених ним, в даній постанові то наявні в нього тілесні ушкодження не могли виникнути від нанесення ударів кулаками. ( т.1. а.с.135-138)

Висновок експерта № 81 від 12.05.2020 р. відповідно до якого на основі судово-медичного обстеження громадянина ОСОБА_9 у нього виявлено тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаних ран лівого плеча, лівого стегна та різаної рани лівого передпліччя. Тілесні ушкодження у вигляді колото-різаних ран, виникли внаслідок дії гострого колюче- ріжучого плоского предмету типу клинка ножа, який мав гострий край (лезо) та обушок по ударно механізму дії (заподіяно два удари), після нанесення ним ударів сторонньою особою. Тілесне ушкодження у вигляді різаної рани лівого передпліччя виникло внаслідок дії гострого колюче - ріжучого плоского предмету типу клинка ножа, який мав гострий край (лезо) та обушок по механізму стиснення, розрізання сторонньою особою. Вищевказані тілесні ушкодження за своїм характером могли виникнути при обставинах та в строки вказані потерпілим та в даній постанові - 21.04.20 р. За ступенем тяжкості інші вищевказані тілесні ушкодження згідно наказу МОЗ України №6 від 7.01.1995 року «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Пункту 2.3.1 «а» кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я більше 6 діб та не більше 21 дня. Враховуючи характер, локалізацію наявних тілесних ушкоджень у громадянина ОСОБА_9 та дані обставин справи викладених ним, в даній постанові то наявні в нього тілесні ушкодження не могли виникнути при падінні з висоти власного зросту на виступаючі острі предмети з наданням тілу прискорення чи без такого. Беручи до уваги характер, локалізацію наявних тілесних ушкоджень у громадянина ОСОБА_9 та дані обставин справи викладених ним, в даній постанові то наявні в нього тілесні ушкодження не могли виникнути від нанесення ударів кулаками рук або взутими ногами сторонньої особи. ( т.1 а.с.141-143).

Висновок експерта № 82 від 28.04.2020 р. відповідно до якого на момент судово-медичного обстеження громадянина ОСОБА_6 , у нього виявлено групу саден на лобній ділянці більше справа, садно на щічній ділянці зліва, навколо орбітальний синець на шкірних покривах обличчя зліва, два садна на крилі носа більше зліва та рану на правому гомілково-ступневому суглобі по боковій поверхні. Тілесне ушкодження у вигляді рани правого гомілково-ступневого суглобу спричинено внаслідок дії гострого колюче-ріжучого плоского предмету типу клинка ножа, який мав гострий край (лезо) та обушок по ударному механізму дії, дане тілесне ушкодження по локалізації доступне для самоспричинення. Тілесні ушкодження у вигляді саден на лобній ділянці справа, на щічній ділянці зліва та на крилі носа зліва спричинено твердими тупими предметами по механізму тертя, ковзання. Тілесне ушкодження у вигляді навколо орбітального синця зліва спричинено твердим тупим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею по ударному механізму дії, яким могли бути пальці зведені в кулак сторонньої особи. Тілесне ушкодження у вигляді рани правого гомілково-ступневого суглобу, тягне за собою розлад здоров`я більше 6, але менше 21 дня і по цій ознаці кваліфікується як легке що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Наказ №6 МОЗ України від 17.01.1995 року «Правила судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» пп. 2.3.2. Інші вказані тілесні ушкодження розладу здоров`я за собою не потягли і по цій ознаці кваліфікуються як легкі, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я. Наказ №6 МОЗ України від 17.01.1995 року «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» пп. 2.3.5. По давності всі вище вказані тілесні ушкодження вкладаються в час пригоди, яка мала місце 21.04.20 року. та могли виникнути при обставинах викладених в даній постанові. Малоймовірно, що дані тілесні ушкодження могли виникнути при падінні з висоти власного зросту з наданням тілу прискорення чи без такого за винятком саден, спричинення яких можливе при падінні з висоти власного зросту як з наданням тілу прискорення сторонньою особою так і без такого . ( т.1 а.с.146-148)

Судом досліджено протокол огляду предметів від 23.04.2020 р. потерпілого ОСОБА_10 з фототаблицями відповідно до якого під час огляду чоловічої футболки фіолетового кольору розміром XL на якій майже по всій передній та задній частинах наявні великі обширні плями темно-бурого кольору схожі на кров. На даній футболці наявні два наскрізні прорізи довжиною два сантиметри, які розміщені в області правої нижньої сторони футболки та правої бокової частини футболки вверху ближче до рукава. Чоловічі джинси чорного кольору з малюнком та маркуванням «Fеshion» на задній частині яких ближче до правої сторони та верхнього кута біля кишені наявний проріз тканини довжиною 2 см. , кругом якого наявні сліди речовини темно-бурого кольору, схожі на кров. (т.1. а.с.151-154)

Також судом досліджено протокол проведення слідчого експерименту від 23.04.2020 р. та відеозапис до нього, за участю ОСОБА_6 . Під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_6 повідомив про обставини події , які мали місце 21.04.2020 р. та за допомогою статистів показав , яким чином він наніс тілесні ушкодження потерпілим . ( т.2 а.с.98-102)

Судом досліджено протокол пред`явлення речей для впізнання від 11.06.2020 р. з фототаблицею за участю ОСОБА_6 , відповідно до якого ОСОБА_6 вказав на ніж , яким він спричинив тілесні ушкодження потерпілим ( т.2 а.с. 103-106)

На досудовому слідстві дії підсудному були кваліфіковані за ч.2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, як закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Суд не може погодитися з даною кваліфікацією.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання). Тому, якщо винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальність за замах на вбивство. У випадках, коли особа, завдаючи іншій особі тілесні ушкодження, свідомо допускає настання будь-яких наслідків, у тому числі й смерті, вона також не може бути притягнута до відповідальності за замах на вбивство. Крім того, злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках повинна наставати лише за наслідки, які фактично було заподіяні.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_6 завдав потерпілим удари кухонним ножем, при цьому не мав наміру їх вбивати, оскільки він оборонявся від дій потерпілих, при чому після нанесення ударів він самостійно припинив свої дії при можливості їх продовження, після чого пішов вживати заходи щодо виклику швидкої допомоги.

Про відсутність умислу на вбивство потерпілого свідчить те, що маючи для цього реальну можливість, після поранення ОСОБА_10 обвинувачений ОСОБА_6 не вчинив ніяких дій, які свідчили б про намір вбити потерпілих.

Згідно зі ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Закінченим є замах, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Якщо умисне вбивство може бути вчинено як з прямим, так і з непрямим умислом, то замах на умисне вбивство можливий лише з прямим умислом, тобто коли вчинене свідчило про те, що винний усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав можливість або неминучість настання смерті іншої людини і бажав її настання, однак смертельний результат не настав з незалежних від нього обставин.

У випадку, коли під час замаху на злочин винний спрямовує свою волю на запобігання настанню суспільно небезпечного наслідку, в такому разі може мати місце добровільна відмова від вчинення злочину - остаточне припинення особою за своєю власною волею замаху на злочин, якщо при цьому вона усвідомлювала можливість доведення злочину до кінця.

На стадії закінченого замаху на вбивство добровільна відмова можлива лише в тих випадках, коли між здійсненим діянням і ймовірним настанням суспільно небезпечних наслідків є певний проміжок часу, у ході якого особа контролює розвиток причинного зв`язку, може втрутитися і перешкодити настанню суспільно небезпечного наслідку. Добровільна відмова у цих випадках можлива лише завдяки активним діям.

Поміж іншого, як вбачається із показань обвинуваченого та інших доказів, досліджених у судовому засіданні, ОСОБА_6 наносив удари по тілу ОСОБА_10 , не обираючи конкретну частину тіла, та не мав наміру нанести цілеспрямований удар у визначений орган або місце.

Одна лише локалізація тяжкого тілесного ушкодження та спосіб його нанесення (проникаюче колоте-різане поранення грудної клітини), без урахування інших обставин, не свідчать про умисел ОСОБА_6 на позбавлення життя потерпілого.

Дослідивши зібрані у справі докази, судом встановлено, що поведінка обвинуваченого до, під час та безпосередньо після вчинення злочину, свідчить про відсутність в нього умислу на вбивство потерпілого та доводить те, що він діяв з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті потерпілого, а тому повинен нести відповідальність лише за фактично заподіяні наслідки тяжкі тілесні ушкодження.

Відповідно до ч.1 ст.115 КК України умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Умисне вбивство слід відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження. Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю. Питання про умисел вирішується виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Як убачається з показань обвинуваченого, він умислу на вбивство потерпілого не мав.

Ці показання обвинуваченого не тільки не спростовані, а й підтверджені іншими наявними у справі доказами, зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_10 .

Відповідно до ч.4 ст.95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Враховуючи викладене, суд вважає, що будь-яких належних доказів, які б дозволили встановити наявність у обвинуваченого прямого умислу на вбивство потерпілого, стороною обвинувачення не надано, тому дії обвинуваченого повністю охоплюються диспозицією ч.1 ст.121 КК, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Таким чином, винуватість ОСОБА_6 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, визнаного судом доведеним, підтверджується сукупністю зібраних та досліджених у судовому засіданні доказів.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Враховуючи, що в ході судового розгляду прокурором не ставилося питання про зміну правової кваліфікації обвинувачення, суд вважає за необхідне, з метою ухвалення законного та справедливого рішення, вийти за межі висунутого обвинувачення, змінивши правову кваліфікацію, так як обвинувачений вчинив кримінально каране діяння, яке за ступенем тяжкості є менш тяжким злочином, проте за яке він повинен нести відповідальність.

Виходячи із сукупності досліджених судом доказів, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 за його обвинуваченням за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, слід перекваліфікувати на ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Суд надає критичну оцінку показам потерпілих, які вони надали в судовому засіданні, а саме в тому, що коли вони зайшли у приміщення кімнати ОСОБА_6 сидячи на ліжку почав наносити їм удари ножем, оскільки дані покази не узгоджуються між собою та спростовуються дослідженими матеріалами кримінального провадження. В судовому засіданні під час допиту в якості потерпілих ані ОСОБА_9 ані ОСОБА_10 не стверджували , що зайшовши у кімнату, де був обвинувачений, останній тримав ніж у руках, або ніж знаходився неподалік нього . Зокрема потерпілий ОСОБА_9 суду ствердив, що він присів біля ОСОБА_6 після чого останній почав наносити йому удари ножем. Однак, звідки взявся ніж потерпілий не вказав. Також, на переконання суду, нанести удари у ліву частину плеча та лівого стегна потерпілого ОСОБА_9 , тримаючи ніж у правій руці є малоймовірним. Також у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 суду ствердив , що коли він зайшов у кімнату ОСОБА_9 вже був порізаний, після чого ОСОБА_6 почав наносити і йому удари. Дані покази суперечать показам потерпілого ОСОБА_9 який ствердив, що у кімнату вони зайшли разом.

На переконання суду, тілесні ушкодження були отримані потерпілими під час бійки з обвинуваченим, який спричинив також і собі тілесні ушкодження ножем у вигляді рани правого гомілково-ступневого суглобу, що стверджено дослідженим в судовому засіданні висновком експерта № 82 від 28.04.2020 р. ( т.1 а.с.146-148).

Що стосується дій обвинуваченого ОСОБА_6 відносно потерпілого ОСОБА_9 який отримав легкі тілесні ушкодження то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 477 КПК України кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, дізнавачем, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінального правопорушення передбаченого ст. 125 КК України.

Відповідно до ст.478 КПК України потерпілий має право подати до слідчого, дізнавача, прокурора, іншої службової особи органу, уповноваженого на початок досудового розслідування, заяву про вчинення кримінального правопорушення протягом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення певного кримінального правопорушення.

Під час судового розгляду судом встановлено, що внаслідок дій обвинуваченого потерпілий ОСОБА_9 згідно висновку експерта отримав тілесні ушкодження, у вигляді колото-різаних ран лівого плеча, лівого стегна та різаної рани лівого передпліччя. які згідно наказу МОЗ України №6 від 7.01.1995 року «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Пункту 2.3.1 «а» кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я більше 6 діб та не більше 21 дня.

Матеріали справи не містять заяви потерпілого ОСОБА_9 про вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 відносно нього кримінального правопорушення передбаченого ст. 125 КК України та однозначно під час допиту в якості потерпілого не висловив свою позицію про притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за ст. 125 КК України, а навпаки написав заяву про відсутність будь-яких матеріальних і моральних претензій до обвинуваченого, а тому підстав для кримінального переслідування обвинуваченого ОСОБА_6 за кримінальне правопорушення приватного обвинувачення на переконання суду не може бути.

Захисник ОСОБА_8 суду ствердив, що ОСОБА_6 діяв в умовах необхідної оборони, і заподіявши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, перевищив межі необхідної оборони.

Суд знаходить неспроможними та такими, що суперечать доказам, дослідженим у судовому засіданні, в тій частині, що обвинувачений, захищаючи своє життя та здоров`я від неправомірного посягання на нього потерпілими, перевищив межі необхідної оборони.

Прийшовши до такого висновку та надаючи правову оцінку показанням обвинуваченого, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст.36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Кожній особі гарантується право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади (ч.2 ст. 36 КК України).

Тобто, право на необхідну оборону є природним правом кожної людини і його ніхто не може бути позбавлений, незалежно від можливості звернутися за допомогою до правоохоронних органів.

Крім того, право на необхідну оборону є конституційним правом кожного громадянина України.

Згідно до ч.2 ст.27 Конституції України, кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Підставами для застосування необхідної оборони є:

суспільно небезпечне посягання;

необхідність негайного відвернення чи припинення такого посягання.

Тобто посягання повинно бути суспільно небезпечним і вчинятися людиною у вигляді намагання заподіяти шкоду.

Однак, суттєвою обставиною суспільно небезпечного посягання є його тривалість в певний проміжок часу, протягом якого можливе застосування необхідної оборони.

Роз`яснюючи це положення, Пленум Верховного Суду України ще в постанові від 26.04.2002 року № 1 «Про судову практику у справах про необхідну оборону» зазначив, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. Перехід використовуваних при нападі знарядь або інших предметів від нападника до особи, яка захищається, не завжди свідчить про закінчення посягання. При розгляді справ даної категорії суди повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Згідно з ч. 3 ст. 36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту, а згідно з ч. 2 ст. 38 КК України перевищенням заходів, необхідних для затримання злочинця, - умисне заподіяння особі, що вчинила злочин, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці затримання злочинця. У зв`язку з цим кримінальна відповідальність за такі дії настає лише у випадках, спеціально передбачених статтями 118 та 124 КК України.

Щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, необхідно враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини. Якщо суд визнає, що в діях особи є перевищення меж необхідної оборони, у вироку слід зазначити, в чому саме воно полягає.

Невід`ємним елементом необхідної оборони є наявність у того, хто захищається, потреби в негайному відверненні чи припиненні наявного суспільно небезпечного діяння.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (ч.3 ст. 36 КК України).

Отже, перевищення меж необхідної оборони є наслідком того, що особа яка захищалася, перебуваючи в стані необхідної оборони, порушила вимогу про відповідність оборони. Перевищення необхідної оборони можливе у випадку, коли нападнику заподіяна шкода, яка є тяжкою (смерть або тяжкі тілесні ушкодження) та явно не відповідає небезпеці посягання або обстановці захисту.

Проаналізувавши конфлікт між обвинуваченим ОСОБА_6 , та потерпілими через призму положень ч. 3 ст. 36 КК України, та з урахуванням роз`яснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року № 1 «Про судову практику у справах про необхідну оборону», суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_6 , як ознак необхідної оборони так і перевищення її меж.

Виходячи з викладеного, суд не знаходить підтвердженим факт того, що в ході конфлікту з потерпілими дії останнього могли бути пов`язані із посяганням на життя та здоров`я обвинуваченого та в даній обстановці це потребувало негайних заходів для негайного відвернення чи припинення такого посягання. Встановлено, що реальної загрози заподіяння шкоди обвинуваченому під час події з боку потерпілих не було, що дії потерпілого не були такими, від яких треба захищатись за допомогою ножа.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При обранні покарання, відповідно до ст. 65 КК України суд враховує те, що ОСОБА_6 , вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про особу підсудного, який одружений, позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, щиро розкаявся у вчиненому.

Обставини, передбачені ст. 67 КК України, що обтяжують покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння .

Виходячи з обставин справи, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу підсудного, а саме те, що підсудний у вчиненому щиро розкаявся, зробив переоцінку своєї поведінки, позитивно характеризується за місцем проживання, а також враховуючи позицію потерпілих у справі, які не мають жодних матеріальних і моральних претензій до обвинуваченого, суд приходить до висновку про можливість виправлення і перевиховання підсудного без відбування покарання і звільнення його від покарання, з випробуванням , тобто застосувати до підсудного ст. 75 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Цивільні позови потерпілими по справі не заявлялися.

Питання про речові докази слід вирішити на підставі ст.. 100 КПК України

Враховуючи вимоги ст.с 131-132, 177, 178 КПК України суд не убачає підстав для обрання обвинуваченому на цей час запобіжного заходу.

Судові витрати у кримінальному провадженню відсутні

Керуючись ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку, який суд визначає в три роки , не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_6 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи .

Відповідно до ст.. 165 КВК України іспитовий строк ОСОБА_6 обчислювати з моменту проголошення вироку, а саме з 22 січня 2024 року.

Речові докази по справі: кухонний ніж сріблястого кольору суцільного металевого сплаву, який упакований в спеціальним пакет МВС України № 1429045, який приєднаний до матеріалів справи відповідно до постанови слідчого від 22 квітня 2020 року, після вступу вироку в законну силу,- знищити.

Речові докази по справі: вилучені об`єкти під час огляду місця події від 21.04.2020 р. з будинку АДРЕСА_1 : покривало коричневого кольору з вітальної кімнати з слідами прорізу, змиви з підлоги та килима зі слідами бурого кольору, схожими на кров, одорологічний слід з рукоятки молотка, вирізка з килима зі слідами бурого кольору, схожими на кров , спортивні штани та спортивну куртку, які приєднані до матеріалів справи відповідно до постанови слідчого від 22 квітня 2020 року після вступу вироку в законну силу,- знищити.

Речові докази по справі: три кухонні ножі, один з рукоятками жовтого стального та зеленого кольору, молоток зі слідами бурого кольору, які приєднані до матеріалів справи відповідно до постанови слідчого від 22 квітня 2020 року, після вступу вироку в законну силу,- повернути ОСОБА_6 .

На вирок може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду через Хустський районний суд протягом 30 діб з моменту його проголошення, а засудженим - в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а копія вироку обвинуваченому та прокурору підлягає врученню негайно після проголошення.

Суддя Хустського

районного суду ОСОБА_1

судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3