ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2861/23 Справа № 207/2269/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 червня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000435 відносно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Охтирка Сумської області, громадянина України, освіта середня, заступника командира бойової машини навідника-оператора 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ЗСУ, у званні молодший сержант, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 1 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 червня 2023 року ОСОБА_10 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років.

Позбавлено ОСОБА_10 військового звання «Молодший сержант».

До набрання вироком суду законної сили залишено ОСОБА_10 у Дніпровській установі виконання покарань № 4 УДПС України в Дніпропетровській області.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати з часу затримання обвинуваченого ОСОБА_10 - з 28 травня 2022 року.

Зараховано у строк призначеного ОСОБА_10 покарання термін попереднього ув`язнення (перебування обвинуваченого під вартою з часу його затримання згідно протоколу затримання - з 28 травня 2022 року) по день набрання вироком законної сили.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом, ОСОБА_10 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України за контрактом, перебуваючи на посаді заступника командира бойової машини - навідника-оператора 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ЗСУ, в порушення вимог ст. 27 Конституції України, ст. ст. 11, 12, 13, 16, 49, 50, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 27 травня 2022 року приблизно о 20 годині 20 хвилин, перебуваючи на СП «АРЧІ» ВОП «ПАЛЕРМО» РОП « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в районі населеного пункту Водяне Волноваського району Донецької області, будучи у стані алкогольного сп`яніння, під час словесної суперечки із військовослужбовцем Збройних Сил України за контрактом, призваним Запорізьким ОВК 04 червня 2020 року, призначеним 07 серпня 2021 року за наказом №225 на посаду навідника 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_11 , керуючись раптово виниклим умислом, спрямованим на протиправне заподіяння смерті останньому, із застосуванням закріпленої за ним вогнепальної зброї автомату АКМ, серійний номер НОМЕР_2 , 1962 року випуску, калібру 7,62-мм, спорядженого магазином з бойовими припасами патронами калібру 7,62-мм, яку зняв з запобіжника, дослав патрон у патронник, тобто привів у бойову готовність та умисно, усвідомлюючи небезпеку своїх дій та передбачаючи їх суспільну небезпеку у вигляді смерті особи, направив ствол автомата у бік, де знаходився ОСОБА_11 , який був обернений правою частиною тіла до нього, та умисно пальцем правої руки натиснув на спусковий гачок, здійснивши таким чином не менше одного прицільного пострілу.

Внаслідок протиправних умисних дій ОСОБА_10 потерпілому ОСОБА_11 спричинено вогнепальні проникаючі наскрізні поранення правого плеча та грудної клітини, які ускладнилися загальним гострим молокров`ям, набряком легенів та головного мозку, від якого настала смерть останнього.

Дії ОСОБА_10 було кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК України, за ознаками умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіянні смерті іншій людині.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Захисник обвинуваченого в своїй апеляційній скарзі та доповненнях до неї просить вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 червня 2023 року відносно ОСОБА_10 , за ч. 1 ст. 115 КК України скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 119 КК України та призначити йому покарання згідно санкції даної статті.

В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що в обвинуваченого не було умислу на вбивство потерпілого, оскільки постріл відбувся випадково, внаслідок того, що зісковзнув палець обвинуваченого, дуло автомата було направлено в момент пострілу вниз у бік окопу, і наміру стріляти ціленаправлено в солдата ОСОБА_11 обвинувачений не мав, причин вбивати його також не мав. Після того, як обвинувачений зрозумів, що постріл влучив в ОСОБА_11 , він почав витягувати його із окопу та намагався надати першу медичну допомогу, що також, свідчить про відсутність умислу на вбивство.

Сторона захисту вказує на те, що ніхто із свідків не зміг пояснити з якої причини ОСОБА_10 зробив один постріл, при цьому його реакція після пострілу, а саме те, що він почав кричати, звати ОСОБА_11 , дуже розстроївся, переживав, одразу ж стрибнув в окоп і разом із іншим солдатом витяг потерпілого на край окопу, де намагався надати самостійно першу необхідну допомогу, говорять про те, що постріл стався випадково та для ОСОБА_10 несподівано.

Показання обвинуваченого, а також свідків інциденту, дані протоколів відповідних слідчих дій, висновки та показання експерту на думку захисника свідчать про те, що завдаючи під час конфлікту потерпілому одного пострілу із вогнепальної зброї обвинувачений не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (смерть потерпілого), хоча повинен був і міг їх передбачити, діючи з більшою обачністю.

Умислом ОСОБА_10 не охоплювалося заподіяння смерті, про це, на думку захисника, свідчить, те, що магазин зброї був оснащений повністю патронами, однак ОСОБА_10 зробив лише один постріл, і характер пострілу та локалізація тілесних ушкоджень, завданих ОСОБА_11 вказують на те, що постріл був випадковим, не прицільним, розташування ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вказує на те, що ОСОБА_10 не потрібно було прицілюватися, щоб попасти в ОСОБА_11 .

Також, захисник вважає, що значення має обстановка в місці вчинення злочину, а саме обмежений простір окопу, де під час пострілів перебував потерпілий.

Таким чином, сторона захисту вважає, що дані події стались через необережність, а тому дії ОСОБА_10 підлягають правовій кваліфікації за ст. 119 КК України.

Поміж іншого, сторона захисту вважає, висновки суду, що ОСОБА_10 знаходився в стані алкогольного сп`яніння не відповідають фактичним обставинам справи, так як поза увагою судді суду першої інстанції залишилось те, що огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_10 було проведено за допомогою приладу газоаналізатора «Алконт-М», результати якого у будь-якому разі не могли бути визнані допустимим доказом. Зокрема, захисник вказує, що прилад газоаналізатора «Алконт-М», не є спеціальним технічним засобом, дозволеним до застосування МОЗ та Держспоживстандартом та є несертифікованим приладом, що відповідно до вимог Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1413/27858 та положень ч. 2 ст. 266 КУпАП унеможливлювало використання цього приладу працівниками поліції. Сторона обвинувачення не надала суду підтвердження, що пристрій яким виміряли стан сп`яніння ОСОБА_12 було у справному стані, не надано сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Крім того, поза увагою суду залишились пояснення обвинуваченого, згідно яких вбачається, що його покликали до слідчого, де незнайомий чоловік попросив його подути в шланг, після 3-4 аналогічних процедур йому сказали, що він нібито знаходиться в стані алкогольного сп`яніння, при цьому, на його вимоги провести йому медичне освідування, обвинуваченому було відмовлено, для огляду результати прибору в якій він дув, ОСОБА_10 не надавали.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник обвинуваченого апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.

Обвинувачений підтримав апеляційну скаргу свого захисника, просив її задовольнити, вказував на те, що умислу на вбивство потерпілого не мав, дуже шкодує про вчинене.

Прокурори проти задоволення апеляційної скарги захисника заперечували, посилались на її безпідставність та необґрунтованість, просили залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Потерпіла проти задоволення апеляційної скарги захисника заперечувала, погодилась із правовою кваліфікацією дій обвинуваченого судом першої інстанції, вказувала, що вина останнього доводиться показами допитаних судом свідків, також, вказувала, що обвинувачений навіть не вибачився перед нею за скоєне.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали справи в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, що передбачено ч. 1 ст. 404 КПК України.

Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно переглянути справу і ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 374 КПК України визначено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Вимоги вищевказаних норм закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Суд першої інстанції, із дотриманням закладених у зазначеній нормі закону завдань, провів стосовно ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 115 КК України повний та неупереджений судовий розгляд, вимог кримінального процесуального законодавства України дотримався.

Так, суд першої інстанції на підтвердження доведеності вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та правильність кваліфікації його дій посилався на досліджені в ході судового провадження письмові докази, а саме: протокол огляду від 28 травня 2022 року з фототаблицею, об`єктом огляду є надані ОСОБА_13 предмети - металевий предмет зеленого кольору, схожий на гільзу з патрону 7,62 мм. з маркуванням 270-71 та металевий предмет жовтого кольору, схожий на кулю, має сліди деформації; протокол огляду трупа потерпілого ОСОБА_11 від 28 травня 2022 року з фототаблицею; протокол проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_14 від 21 липня 2022 року, під час якого свідок ОСОБА_14 у присутності понятих добровільно розповів обставини загибелі ОСОБА_11 , а також продемонстрував механізм здійснення пострілу ОСОБА_10 в бік ОСОБА_11 ; протокол проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_15 від 03 серпня 2022 року, під час якого свідок ОСОБА_15 у присутності понятих добровільно розповів обставини загибелі ОСОБА_11 , а також продемонстрував механізм здійснення пострілу ОСОБА_10 в бік ОСОБА_11 ; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 28 травня 2022 року, з якого вбачається, що огляд ОСОБА_10 проводився у присутності двох свідків за допомогою газоаналізатора Алконт-М, результат 1,25% проміле. З результатом ОСОБА_10 згоден, від підписання акту відмовився.

А також, на покази потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та висновки судових експертиз №90 від 28 травня 2022 року, №31 від 28 травня 2022 року, №СЕ-19/104-22/15732-БЛ від 17 червня 2022 року, №2/90 від 21 липня 2022 року, №3/90 від 03 серпня 2022 року, №341 від 18 серпня 2022 року.

Дослідивши безпосередньо під час судового провадження вищевказані докази та покази потерпілої і свідків, суд першої інстанції дійшов висновку про їх належність і допустимість, та оцінивши їх за своїми внутрішніми переконаннями дійшов обґрунтованих висновків про те, що ОСОБА_10 дійсно 27 травня 2022 року, будучи військовослужбовцем та перебуваючи на СП «АРЧІ» ВОП «ПАЛЕРМО» РОП «РИМ» в районі населеного пункту Водяне Волноваського району Донецької області, будучи в стані алкогольного сп`яніння, під час словесної суперечки із військовослужбовцем ОСОБА_11 , усвідомлюючи небезпеку своїх дій та передбачаючи їх суспільну небезпеку у вигляді смерті особи, привів у бойову готовність автомат АКМ, направив ствол автомата у бік ОСОБА_11 та умисно натиснув на спусковий гачок, здійснивши таким чином не менше одного прицільного пострілу, внаслідок якого військовослужбовець ОСОБА_11 помер, тобто, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України, за ознаками умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині (вбивство).

Водночас, захисник обвинуваченого в своїй апеляційній скарзі не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо ціленаправленого та прицільного пострілу з боку обвинуваченого, а відтак і наявності в ОСОБА_10 умислу на вбивство солдата ОСОБА_11 , зокрема, захисник вважає, що поза належною увагою суду залишились характер пострілу та локалізація тілесних ушкоджень, завданих ОСОБА_11 , які вказують на те, що постріл був випадковим, не прицільним, розташування ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вказує на те, що ОСОБА_10 не потрібно було прицілюватися, щоб попасти в ОСОБА_11 , а відтак дії обвинуваченого, на думку сторони захисту, підлягають правовій кваліфікації за ст. 119 КК України, як вбивство через необережність.

Однак, колегія суддів оцінює критично такі доводи апеляційної скарги сторони захисту, як обрану лінію захисту, спрямовану на уникнення обвинуваченим від кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину, яка в свою чергу повністю суперечить встановленим судом першої інстанції обставинам кримінального провадження та дослідженим матеріалам справи, виходячи з наступного.

Так, стаття 115 КК України передбачає відповідальність за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. З суб`єктивної сторони даний злочин характеризується умисною формою вини (прямим або непрямим умислом) коли винний усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини й бажає або свідомо припускає її настання.

В свою чергу, умисел має дві характерні ознаки - інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна - це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків. Вольова - це наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

Прямий умисел - це таке психічне ставлення до діяння і його наслідків, при якому особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання

Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їхні стосунки.

Спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинених діянь.

На відміну від умисного вбивства, вбивство з необережності, передбачене ст. 119 КК України, має місце лише при необережній формі вини, для якої характерне поєднання усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії чи бездіяльності) та недбалого або самовпевненого ставлення до настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_10 будучи військовослужбовцем Збройних Сил України за контрактом, перебуваючи на службі з 2019 року, під час словесної суперечки із військовослужбовцем ОСОБА_11 , застосував свій автомат АКМ, серійний номер НОМЕР_2 , 1962 року випуску, калібру 7,62-мм, споряджений магазином з бойовими припасами патронами калібру 7,62-мм, який зняв з запобіжника, дослав патрон у патронник, тобто, привів у бойову готовність та, направивши ствол автомата у бік де знаходився ОСОБА_11 , натиснув на спусковий гачок, здійснивши таким чином не менше одного прицільного пострілу.

Згідно дослідженого судом першої інстанції висновку судово-медичної експертизи №90 від 28 травня 2022 року, причиною смерті ОСОБА_11 явилося вогнепальні проникаючі наскрізні поранення правого плеча та грудної клітини, які ускладнилися загальним гострим малокров`ям набряком легенів та головного мозку.

Тобто, відповідно до вказаного висновку, характер пострілу та локалізація отриманих ОСОБА_11 тілесних ушкоджень вказує на те, постріл, зроблений ОСОБА_10 не був випадковим, а навпаки прицільним, адже здійснений в грудну клітину потерпілого, де розташовані життєво важливі органи.

При цьому, як вбачається із показів допитаних судом першої інстанції свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , в момент здійснення пострілу солдат ОСОБА_11 був без бронежилету, про що обвинуваченому було добре відомо, оскільки він неодноразово, як командир, робив зауваження, та що, в свою чергу, свідчить про те, що ОСОБА_10 усвідомлював незахищенність ОСОБА_11 , однак, свідомо зробив постріл в область грудної клітини, де розташовані життєво важливі органи.

Вказане, на думку колегії суддів, виключає можливість характеризувати дії ОСОБА_10 як необережні.

Значення має також і обстановка в місці вчинення злочину, а саме обмежений простір окопу, в якому під час пострілу перебував солдат ОСОБА_11 . Зокрема, суд апеляційної інстанції оцінюючи критично позицію сторони захисту щодо необережності дій обвинуваченого, звертає увагу на те, що ОСОБА_10 , перебуваючи на службі з 2019 року, як військовослужбовець, мав гарні навики стрільби та поводження з автоматом АКМ, серійний номер НОМЕР_2 , 1962 року випуску, калібру 7,62-мм, виданий йому для виконання покладених обов`язків, а тому обвинувачений достеменно знав та передбачав тяжкі наслідки, які потягне застосування автоматичної зброї в умовах окопу і те, що вогнепальна зброя, направлена в бік потерпілого, який перебував на досить близькій відстані (5 метрів, як вказував обвинувачений під час допиту його судом першої інстанції) обов`язково вразить потерпілого.

Крім того, як вбачається із встановлених судом першої інстанції обставин, ОСОБА_10 зняв з запобіжника свій автомат, дослав патрон у патронник, тобто, свідомо здійснив ряд поступових дій для приведення своєї зброї у бойову готовність, після чого, не зупинившись, усвідомлюючи обмежений простір окопу та малу відстань до солдата ОСОБА_11 , підняв автомат, направив його в бік ОСОБА_11 та натиснув на спусковий гачок, тобто цілеспрямовано вчинив усі необхідні дії для здійснення пострілу з вогнепальної зброї.

Також, колегія суддів приймає до уваги, що таким усвідомленим діям обвинуваченого щодо приведення вогнепальної зброї у бойову готовність та здійснення пострілу в бік потерпілого, передував конфлікт між ОСОБА_10 та бійцями його відділення, з приводу несвоєчасного виконання наказів та ігнорування зауважень ОСОБА_10 , як командира відділення, на що ОСОБА_10 реагував агресивно, оскільки мав запальний характер, про що вказували допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , які є військовослужбовцями, були на місці подій в день здійснення обвинуваченим пострілу в потерпілого та допомагали витягувати з окопу пораненого ОСОБА_11 , а також, в подальшому були залучені як свідки до проведення слідчих експериментів в ході досудового розслідування. При цьому, свої покази, надані під час слідчого експерименту, свідки повністю підтримали в суді першої інстанції, під час безпосереднього допиту місцевим судом дали аналогічні покази, які повністю узгоджується не тільки із викладеними обставинами в досліджених судом протоколах проведення слідчих експериментів, а й між собою, є логічними та послідовними.

Тож, з огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що усі наведені та проаналізовані вище обставини повністю спростовують версію захисника обвинуваченого щодо необережності пострілу ОСОБА_10 та випадкового влучання в солдата ОСОБА_11 , а відтак і вимог сторони захисту щодо перекваліфікації дій обвинуваченого з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 119 КК України, за ознаками необережного вбивства.

Більше того, колегія суддів звертає увагу, що така позиція обвинуваченого та його захисника була предметом ретельної перевірки суду першої інстанції в ході судового провадження, який після допиту свідків та дослідження письмових доказів, розцінив невизнання ОСОБА_10 вини в умисному вбивстві солдата ОСОБА_11 як спосіб пом`якшити відповідальність за вчинений злочин.

Таким чином, врахувавши усі встановлені обставини справи, зокрема, характер та цілеспрямований спосіб дій обвинуваченого щодо приведення зброї у бойову готовність, місце вчення злочину в момент близького перебування в окопі, тактикотехнічні характеристики застосованої обвинуваченим зброї - автомата АКМ, серійний номер НОМЕР_2 , 1962 року випуску, калібру 7,62-мм, навички обвинуваченого поводження зі зброєю, обізнаність в дотриманні техніки безпеки поводження зі зброєю під час перебування в окопі, цілеспрямоване направлення зброї в бік потерпілого, натиск спускового гачка автомата та постріл в область незахищенної бронежилетом грудної клітини солдата ОСОБА_11 , де розташовані життєво важливі органи, колегія суддів приходить до висновку про наявність в ОСОБА_10 умислу саме на заподіяння смерті потерпілому, а тому його дії було вірно кваліфіковано судом першої інстанції за ч. 1 ст. 115 КК України.

Щодо посилань сторони захисту в апеляційній скарзі на освідування обвинуваченого з приводу з`ясування стану алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Алконт-М без медичного огляду спеціалістами, то колегія суддів не вбачає в цьому істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства України та вважає, що це не спростовує висновків суду про наявність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Більш того, колегія суддів звертає, що метою проведення даної дії була невідкладність встановлення одразу після вчинення злочину ознак алкогольного сп`яніння в обвинуваченого, дана дія була проведена в присутності двох понятих і за своєю правою природою враховується при призначенні покарання як обставина, яка обтяжує покарання, проте не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого, а саме, доведеності цілеспрямованості дій ОСОБА_10 на умисне вбивство солдата ОСОБА_11 .

Доводи захисника обвинуваченого про те, що ОСОБА_10 після освідування не ознайомили з результатами газоаналізатора Алконт-М, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються дослідженим судом першої інстанції актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 28 травня 2022 року, відповідно до якого ОСОБА_10 ознайомлено із результатом газоаналізатора Алконт-М в 1,25% проміле.

Таким чином, враховуючи, що при ухваленні вироку судом першої інстанції дотримані вимоги кримінального та кримінального процесуального закону України, суд першої інстанції всебічно перевірив обставини кримінального провадження, висунуте обвинувачення та надані стороною обвинувачення письмові докази, і обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а також, про правильність кваліфікації дій обвинуваченого та наявності в нього умислу на вбивство, вмотивувавши своє рішення всебічно дослідженими, оціненими у своїй сукупності з точки зору належності, допустимості й достовірності письмовими доказами та показами свідків і потерпілої, колегія суддів вважає, що правові підстави для скасування вироку суду та перекваліфікації дій ОСОБА_10 за ст. 119 КК України відсутні.

А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 червня 2023 року відносно ОСОБА_10 , за ч. 1 ст. 115 КК України залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим в той самий строк, з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4