ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3018/23 Справа № 184/1020/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданнів режимі відеоконференції апеляційні скаргипрокурора, захисника ОСОБА_9 та обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 30 червня 2023року у кримінальному провадженні № 0000017 від 08.03.2021року відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, українки, уродженки м. Покров Дніпропетровської області, з середньою неповною освітою, не працюючої, не заміжньої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , згідно ст. 89 КК України раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч. 1 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 30 червня 2023 року ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді 09 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту її фактичного затримання та взяття під варту - 09.03.2021 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати на проведення експертизи по даній справі на загальну суму 1307 грн. 00 коп..

Вирішено питання щодо речових доказів по справі.

Судом 1-ї інстанції встановлено, що

08 березня 2021 року о 21 годині 40 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходилась в літній кухні домоволодіння АДРЕСА_1 , де в ході з`ясування стосунків зі своїм співмешканцем ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у ОСОБА_8 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, виник злочинний намір, спрямований на вбивство, тобтоумисне протиправне заподіяння ОСОБА_11 ..

В цей же день та час, знаходячись там же і реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на вбивство, тобтоумисне протиправне заподіяння смертісвоєму співмешканцю ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання ОСОБА_8 , керуючись виниклим умислом на спричинення умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині (вбивство) підійшла до стоячого до неї спиною ОСОБА_10 та скориставшись кухонним ножем, який вона тримала в своїй правій руці, розуміючи, що від удару ножем в життєво важливі частини тіла може настати смерть людини, умисно нанесла останньому один удар вказаним кухонним ножем в область спини, внаслідок чого заподіяла потерпілому ОСОБА_10 згідно висновку експерта № 150 від 30.03.2021 колото різане проникаюче поранення задньої поверхні грудей (спини) з ушкодженням правої легені, яке супроводжувалось рясною кровотечею та ускладнилося розвитком масивної крововтрати, яке відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, що потягло за собою настання смерті потерпілого ОСОБА_10 на місці події.

Умисні дії ОСОБА_8 кваліфіковані зач. 1 ст. 115 КК України вбивство, тобтоумисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Доводи апеляційних скарг:

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 30.06.2023 року відносно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді 10 років позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з дня набрання вироком законної сили. В строк відбування покарання зарахувати строк перебування ОСОБА_8 під вартою з 09.03.2021 по день набрання вироком законної сили. Виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду на витяг ЄРДР у вказаному кримінальному провадженні. В решті вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що призначаючи ОСОБА_8 наближене до мінімального покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 115 КК України у виді 9 років позбавлення волі, суд надав перевагу загально-соціальним даним про особу засудженої, при цьому залишив поза увагою дві обставини, що обтяжують її покарання, ставлення до вчиненого злочину, за наявності беззаперечних доказів не визнання в повному обсязі своєї вини. Так, обвинувачена, надаючи суду неправдиві покази про обставини вбивства свого співмешканця в результаті перевищення меж необхідної оборони, намагалась таким чином уникнути передбаченої законом кримінальної відповідальності. Не взято до уваги, що як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, не встановлено будь-яких обставин, що пом`якшують покарання.

Звертає увагу, що не можна рахувати строк відбування покарання ОСОБА_8 з моменту її фактичного затримання та взяття під варту, оскільки такий строк можливо рахувати лише з дня набрання вироком законної сили. При цьому, строк попереднього ув`язнення (досудового тримання) ОСОБА_8 під вартою, який обчислюється з 09.03.2021 року по день набрання вироком законної сили, підлягає зарахуванню судом у строк покарання.

Просить врахувати висновки Верховного Суду при розгляді справи № 761/28347/15-к та вимоги ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та виключити з мотивувальної частини оскаржуваного вироку посилання суду як на письмовий доказ витяг ЄРДР у вказаному кримінальному провадженні, оскільки згідно з ч. 2 ст. 84 КПК України, витяг ЄРДР не є процесуальним джерелом доказів.

Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_9 просить скасувати вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 30.06.2023 року відносно ОСОБА_8 та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України, і призначити їй покарання, передбачене санкцією даної статті. Застосувати до ОСОБА_8 положення ст.ст. 75, 76 КК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом 1-ї інстанції допущено неповноту судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, які вказують на його незаконність, необґрунтованість.

В зміненій апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачена ОСОБА_8 просить вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 30.06.2023 року відносно неї змінити або скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді 1-ї інстанції. В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що оскаржуваний вирок суду є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим із-за невідповідності висновків суду 1-ї інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, які могли вплинути на вирішення питання на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що наявні підстави, що виключають кримінальну протиправність її дій за ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки вона перебувала в стані необхідної оборони.

Звертає увагу, що суд не взяв до уваги, що всі допитані свідки, як то ОСОБА_12 (брат покійного ОСОБА_10 ), ОСОБА_13 (дядько покійного ОСОБА_10 ) є близькими родичами покійного і не були свідками подій 08.03.2021 року в вечірній період доби, близько 21-40 год., під час сварки між ОСОБА_10 і ОСОБА_8 . Зауважує, що вказані свідки про скоєне, як і свідок ОСОБА_14 (сусід), дізнались від співробітників поліції.

Звертає увагу, що допитані в судовому засіданні співробітники ШИД ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , співробітник поліції ОСОБА_19 , дізнались про скоєне після приїзду на місце події.

Переконана, що суд не дав правильну правову оцінку показанням допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_20 (її мати), ОСОБА_21 (її дочка), ОСОБА_22 (її онук), ОСОБА_21 (колишня свекруха), ОСОБА_23 , які кожен окремо надали покази, що ОСОБА_10 періодично влаштовував п`янки та дебоші, знущався з обвинуваченої як психологічно, так і фізично, бив і спричиняв тілесні ушкодження, про що свідчить велика кількість шрамів на її обличчі і тілі, які вона показували суду. Вважає, що судом 1-ї інстанції було безпідставно відмовлено у її клопотаннях про виклик свідків, які могли підтвердити вказані факти, як і у призначенні судово-медичної експертизи для підтвердження шрамів від раніше спричинених побоїв.

Звертає увагу, що судом в оскаржуваному вироку не надано правову оцінку: 1) висновку експерта № 133 від 10.03.2021 (том 1 а.с. 65-66), згідно якого у неї були виявлені тілесні ушкодження у вигляді саден лобу, саден правого передпліччя та садна лівої гомілки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Давність спричинення тілесних ушкоджень може відповідати строку 1-2 доби до моменту обстеження; 2) додатковому висновку експерта № 149 від 16.03.2021 року (том 1 а.с. 68), з якого вбачається, що були виявлені у обвинуваченої ОСОБА_8 тілесні ушкодження утворилися від дії тупого твердого предмету (предметів), що має (мають) відносно обмежену контактуючу поверхню, чи при ударі частинами, або від ударів об такі. Встановлені тілесні ушкодження не відображають конструктивних властивостей травмуючого предмету (предметів), тому конкретизувати його (її) неможливо, таким могли бути і кулаки рук людини, взуті ноги або інші предмети, що мають аналогічні травмуючи властивості.

Наполягає, що вказані висновки експерта свідчать, що 8.03.2021 року при житті ОСОБА_10 умисно спричинив їй тілесні ушкодження під час конфлікту і вона захищалась від його знущань і побиття. Він збирався продовжити наносити їй тілесні ушкодження металевим совком, який при проведенні 09.03.2021 року в 14-35 годин при додатковому огляді місця пригоди слідчим ОСОБА_24 було виявлено в другій кімнаті кухні у відрі, та вилучено до ВП № 2 Нікопольського РУП.

Вважає, що суд безпідставно послався як на докази її вини на: витяг ЄРДР; протоколи огляду місця події від 08.03.2021 року, огляду трупа ОСОБА_10 , обшуку від 11.03.2021 року, під час якого виявлено та вилучено 3 мобільні телефони; протокол пред?явлення речей для впізнання; висновок експерта № 247/4 (згідно показань ОСОБА_8 , ОСОБА_10 тільки намагався взяти в роки совок, але не встиг); висновок експерта №219/2 ( ОСОБА_8 не відмовляється, що після скоєного мила руки, але це не вказує, що вона мала намір на умисне вбивство).

Наполягає, що з самого початку розслідування вказувала, що захищалась від протиправних дій ОСОБА_10 і не мала наміру вбивати останнього, а знаходилась в стані необхідної оборони.

Наполягає, що вона перебувала у стані необхідної оборони, оскільки її дії вчинялися з метою захисту як її матері і внука, так і себе самої, оскільки поведінка потерпілого ОСОБА_10 давала підстави його побоюватися. Також, її дії були своєчасними та необхідними, оскільки потерпілий ОСОБА_10 , який в цей день вже спричинив тілесні ушкодження, висловлював погрози, намагався її вдарити металевим совком та не припиняв своєї агресивної поведінки навіть після раніше спричинених їй тілесних ушкоджень.

Звертає увагу, що судом не було здійснено порівняльний аналіз та оцінку наявності чи відсутності акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, не було встановлено їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

Звертає увагу, що її співмешканець ОСОБА_10 , відповідно до висновку експерта № 150 від 30.03.2021 року (том 3 а.с. 55), знаходився в стані, що може відповідати тяжкій алкогольній інтоксикації у живих осіб.

Вважає, що допустила перевищення межи необхідної оборони, умисно спричинивши потерпілому ОСОБА_10 один удар ножем, що явно не відповідало небезпеці посягання і обставинам захисту.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Позиції сторін в суді :

В судовому засіданні прокурор підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти доводів апеляційних скарг обвинуваченої та її захисника.

Обвинувачена та її захисник наполягали на вимогах своїх апеляційних скарг та заперечували проти задоволення апеляційних вимог прокурора.

Потерпілий ОСОБА_12 , якого повідомлено про час та місце розгляду апеляційних скарг, в судове засідання не з`вився. Заяв про відкладення розгляду апеляційних скарг ним подано не було.

Висновки суду:

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційні скарги прокурора, обвинуваченої та її захисника підлягають частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Зокрема, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

За приписами ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Перевіривши матеріали провадження, колегія суддів звертає увагу на наступне:

Порядок проголошення судового рішення у кримінальному провадженні передбачено ст. 376 КПК України, а саме: судове рішення проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати. Головуючий у судовому засіданні роз`яснює зміст рішення, порядок і строк його оскарження.Після проголошення вироку головуючий роз`яснює обвинуваченому, захиснику, його законному представнику, потерпілому, його представнику, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження. Обвинуваченому, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, роз`яснюється право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.

З матеріалів справи вбачається, що судом 1-ї інстанції в порушення вимог ст. ст.376, 615 КПК України не було проголошено вирок суду за участю сторін та не забезпечено право обвинуваченої та інших учасників судового розгляду щодо участі в судовому засіданні при проголошенні вироку суду.

Так, згідно із звукозаписом перебігу судового засідання в суді 1-ї інстанції, суддя 1-ї інстанції 29 червня 2023 року вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення вироку суду (том 6 а.с. 245), повернувся для оголошення вироку суду 30 червня 2023 року (том 6 а.с. 245 оборот). Із довідки секретаря судового засідання ОСОБА_25 вбачається, що на оголошення вироку суду учасники судового розгляду не з`явилися, у зв`язку з чим фіксування за допомогою технічних засобів судового провадження не здійснювалось на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України. Проте матеріали справи та звукозапис перебігу судового засідання не містять підтвердження щодо будь-якого повідомлення учасників судового розгляду про місце, день та час проголошення вироку суду. Крім того, обвинувачена ОСОБА_8 утримувалась та утримується під вартою. Тому саме суд 1-ї інстанції міг і повинен був вжити заходів до забезпечення участі обвинуваченої в судовому засіданні при оголошенні вироку.

Вказаніпорушення кримінального процесуального закону колегія суддів вважає істотними, оскільки вони суттєво порушили процесуальні права сторін.

Частиною першою статті 412 КК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, одним з яких є випадок, коли судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого.

Відповідно до приписів розділу IV КПК України оголошення вироку є складовою судового провадження у першій інстанції.

Вказані істотні порушення вимог кримінального процесуального закону відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування вироку із призначенням нового судового розгляду в суді 1-ї інстанції

За приписами ст. 374 КПК України в мотивувальній частині вироку між іншим суд повинен зазначити докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів

Згідно ст.409 КПК України однією з підстав скасування вироку є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, яке відповідно до ст. 411 КПК України може виявлятись у разі якщо суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді обвинувачена ОСОБА_8 стверджувала, що удар ножем вона нанесла після того, як ОСОБА_10 застосував до неї фізичне насильство, в наслідок чого їй були спричинені тілесні ушкодження, та знов погрожував побити її металевим совком.

В матеріалах провадження наявні висновки судово-медичної експертизи (том 3 а.с. 65-66,а.с. 68), згідно яким у обвинуваченої виявлені легкі тілесні ушкодження, які могли утворитися в строк 08.03.2021 р. при умовах, на які посилається ОСОБА_8 . Проте, в супереч вимогам ст.374 КПК України суд у вироку не дав будь-якої оцінки вказаним висновкам судово-медичної експертизи, не врахував їх і при оцінці доводів обвинуваченої про вчинення нею злочину в стані необхідної оборони.

При вирішенні питання про ступень суспільної небезпечності скоєного ОСОБА_8 кримінального правопорушення судом першої інстанції також не дано оцінки поведінці ОСОБА_10 під час конфлікту із обвинуваченої,факту того, що він знаходився в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи №152/2 (т.3, а.с.61-63), згідно якого ОСОБА_26 на момент смерті знаходився в стані тяжкої алкогольної інтоксікації. Вказаному висновку експертизи судом також не дано будь-якої оцінки

Судом 1-ї інстанції встановлено, що ОСОБА_8 удар ножем в праву частину спини ОСОБА_10 нанесла з метою вбивства останнього, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у виді настання смерті ОСОБА_10 і бажаючи їх настання (прямий умисел).

В суді обвинувачена показала, що, наносячи удар ножем, вона захищалась від агресивних дій співмешканця, і не бажала настання його смерті. Після нанесення цього удару вона зателефонувала в поліцію, повідомила про скоєне та просила викликати швидку медичну допомогу. Ці пояснення підтверджуються рапортом працівника поліції, яким підтверджуються дані про повідомлення службі 102 обставин на які посилалась ОСОБА_27 (т.3, а.с.6).

В оскарженому вироку суд навів доводи щодо спростування тверджень обвинуваченої про те, що вона діяла в стані необхідної оборони, але ні яким чином не дав оцінки показам ОСОБА_8 про відсутності в її діях умислу на противоправне позбавлення життя ОСОБА_10 .

Внаслідок чого, не можна вважати, що в ході судового розгляду в суді 1-ї інстанції беззаперечно було доведено версію подій, як вони були встановлені оскарженим вироком. А тому колегія суддів вважає що вирок суду підлягає скасуванню і в зв`язку із невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

На думку колегії суддів є слушним довід апеляції прокурора про незаконне посилання у вироку, як на джерело доказів, на витяг з ЄРДР, оскільки ЄРДР є лише електронною базою даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, зазначених у пункті 1 Глави 2 Розділу І Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 69 від 17липня 2012 року, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до реєстру та, згідно з частиною 2 статті 84 КПК України, витяг з ЄРДР не є процесуальним джерелом доказів, що відповідає висновку, викладеному у постанова ККС ВС від 09.09.2020 справа № 761/28347/15-к.

Апеляційний суд, також погоджується із доводом апеляційної скарги прокурора про не вірне зазначення у вироку початку строку відбування покарання, обраного судом.

Відповідно до ст.374 КПК України кримінальне покарання обирається вироком суду в разі визнання особи винною у вчиненні кримінального правопорушення. У вироку же зазначається і початок строку відбування покарання.

Згідно ст.532 вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Тобто, обране судом покарання підлягає виконанню з дня набрання вироком законної сили.

За приписами ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.

Попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили (ст. 1 Закону Про попереднє ув`язнення).

Таким чином, строк покарання у виді позбавлення волі повинен обчислюватись із дня набрання обвинувальним вироком законної сили із зарахуванням у строк покарання попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі.

Із врахуванням викладеного, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що суду під час нового розгляду провадження слід усунути зазначені порушення закону; дослідивши в ході судового розгляду й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні фактичні дані, надати їм оцінку з точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Скасовуючи вирок, враховуючи тяжкість пред`явленого обвинувачення та те, що при новому судовому розгляді допиту підлягає ряд свідків, з метою запобігання ризику ухилення обвинуваченої від суду та її впливу на свідків, колегія суддів вважає за необхідне залишити ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 404-419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_9 та обвинуваченої ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 30.06.2023 року, яким ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 115 КК України, скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Обраний у відношенні обвинуваченої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін строком на 60 днів, тобто до 24 грудня 2023 року включно, з утриманням в умовах Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)».

Ухвала апеляційного суду в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4