ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/294/24 Справа № 189/1/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з рогляду кримінальних справ :

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції матеріали судового провадження за апеляційною скаргою начальника Покровського відділу Синельниківської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Покровського районного суду Дніпропетровської області від 02 січня 2024 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Гаврилівка Покровського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не маючого, пенсіонера, інваліда ІІІ групи (загальне захворювання), зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України (далі КК), -

В С Т А Н О В И Л А :

З матеріалів провадження убачається, що органами досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у тому, що він наприкінці листопада - на початку грудня 2023 року, в денний час доби (більш точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено), не маючи дозволу, передбаченого «Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевозки та використання вогнепальної, пневматичної, та холодної зброї, а також боєприпасів до зброї та вибухових речовин», затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998 року, перебуваючи неподалік від колишнього блокпоста в лісосмузі, яка розташована на західній околиці с. Гаврилівка Маломихайлівської ТГ Синельниківського району Дніпропетровської області, на ґрунті біля одного з дерев виявив розтяжку, до якої був приєднаний предмет, схожий наручну осколкову гранату типу Ф-1, яка складалась з поєднаних між собою штатним способом корпусу ручної осколкової оборонної гранати типу Ф-1 та уніфікованого запалу ручних гранат типу УЗРГМ. Про виявлення вибухонебезпечного предмету ОСОБА_7 правоохоронні органи або Державну службу з надзвичайних ситуацій не повідомив, натомість, маючи досвід військової служби в лавах збройних сил радянської армії, знешкодив розтяжку та від`єднав від неї предмет, схожий на ручну осколкову оборонну гранату типу Ф-1, який привласнив собі, тобто без передбаченого законом дозволу придбав бойовий припас. Після цього, будучи обізнаним в призначенні, властивостях та бойовому застосуванні ручних осколкових гранат, а також протизаконності своїх дій, ОСОБА_7 приніс предмет, схожий на ручну осколкову оборонну гранату типу Ф-1, до місця свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де діючи умисно почав зберігати бойовий припас без передбаченого законом дозволу до 31.12.2023 року.

31.12.2023 року, близько 09:25 години, ОСОБА_7 , діючи умисно, без передбаченого законом дозволу, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи за місцем свого мешкання за вказаною вище адресою, взяв із собою знайдений ним предмет, схожий на ручну осколкову оборонну гранату типу Ф-1, поклав його до внутрішньої кишені своєї куртки та на належному йому саморобному тракторі з причепом без реєстраційних номерів, направився в центр с. Гаврилівка Маломихайлівської ТГ Синельниківського району Дніропетровської області, тобто, почав носити при собі бойовий припас. Після цього, близько 10:15 години, неподалік від адміністративної будівлі колишньої Гаврилівської сільської ради за адресою: вул. Перемоги, буд. 1 с. Гаврилівка Маломихайлівської ТГ Синельниківського району Дніпропетровської області, був зупинений для перевірки документів працівниками ВП № 5 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області. На запитання працівників поліції чи має він при собі предмети та речовини, обіг яких заборонено, останній повідомив, що при собі має предмет, схожий на ручну осколкову оборонну гранату типу Ф-1, який після неодноразових законних вимог працівників поліції, маючи можливість і надалі зберігати його при собі, погодився видати, дістав з кишені надягнутої на ньому куртки та поклав на саморобний трактор.

У подальшому, 31.12.2023 року, в період часу з 13:20 години по 13:25 години, слідчим слідчого відділення ВП № 5 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, під час проведення огляду місця події, а саме ділянки місцевості, розташованої поряд з адміністративною будівлею за адресою: вул. Перемоги, буд. 1 с. Гаврилівка Маломихайлівської ТГ Синельниківського району Дніропетровської області, був вилучений виданий ОСОБА_7 предмет, схожий на ручну осколкову оборонну гранату типу Ф-1 з маркуванням на корпусі 107; 4-78 Тв та на запалі УЗРГМ 91-77. В ході огляду місця події з метою подальшого безпечного транспортування для проведення вибухо-технічного експертного дослідження запал УЗРГМ та корпус гранати були штатним способом роз`єднані між собою та окремо поміщені до спецпакетів Національної поліції.

Згідно висновку експерта № СЕ-19/104-24/1-ВТХ від 01.01.2024 року, надані на дослідження предмети, вилучені 31.12.2023 року в ході проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 у ОСОБА_7 , являються: вірогідніше всього конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини, а саме спорядженим корпусом ручної, осколкової, оборонної гранати Ф-1, промислового виготовлення, який вірогідніше всього відноситься до категорії вибухових речовин; уніфікованим запалом ручних гранат модернізований типу УЗРГМ, промислового виготовлення, який найвірогідніше відноситься до категорії вибухових пристроїв.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_7 підозрюється у незаконному носінні, зберіганні, придбанні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК.

31.12.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК.

31.12.2023 о 13:30 год ОСОБА_7 затримано в порядку ст.208 КПК та 01.01.2024 йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Покровського районного суду Дніпропетровської області від 02 січня 2024 року частково задоволено клопотання старшого слідчого СВ ВП №5 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_9 , погоджене начальником Покровського відділу Синельниківської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю строком на 60 днів, тобто з 13:30 год 31 грудня 2023 року по 13:30 год 28 лютого 2024 року включно.

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України на підозрюваного ОСОБА_7 покладені такі обов`язки:

- прибувати до слідчого судді Покровського районного суду Дніпропетровської області, прокурора Покровського відділу Синельниківської окружної прокуратури Дніпропетровської області, слідчого СВ ВП №5 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області за першою вимогою;

- перебувати за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово, яке залишати не інакше як за викликом слідчого, прокурора чи суду (в залежності де перебуває кримінальне провадження).

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку з незаконністю, необґрунтованістю, істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства та норм матеріального права.

В обґрунтування зазначає, що частково задовольняючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 слідчий суддя погодився з позицією сторони обвинувачення щодо наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину та ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК, у зв`язку з якими було обрано запобіжний захід. Однак, прокурор не погоджується з висновками слідчого судді про відсутність ризику вчинення нового злочину та недоведеністю неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні. Аргументує тим, що підставою для внесення відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.263 КК є саме заява дружини підозрюваного ОСОБА_10 , про те, що її чоловік після вчинення відносно неї домашнього насильства, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, взяв з дому ручну оборонну осколкову гранату типу Ф-1, сів за кермо саморобного транспортного засобу та висловлюючись, що він когось підірве гранатою, поїхав у центр с. Гаврилівка Синельниківського району, де й був зупинений працівниками поліції. Таким чином, застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за місцем проживання, за такої поведінки ОСОБА_7 та його цілодобове перебування у житлі разом з дружиною, яка є заявником та свідком у кримінальному провадженні, прямо створює ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК.

Крім того, при дослідженні наявності ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК слідчим суддею не враховано, що підозрюваний після вчинення відносно своєї дружини домашнього насильства, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, сів за кермо саморобного транспортного засобу та поїхав у громадське місце, де у такому стані міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ст.286-1 КК, та такі дії останнього були припинені лише працівниками поліції. Також, ризик вчинення нового кримінального правопорушення, у тому числі проти життя та здоров`я особи, становлять інші дії ОСОБА_7 , який маючи військовий досвід застосування ручних гранат, перебував із бойовим припасом у громадському місці. Насамперед, такому ризику піддавалися працівники поліції, які зупинили транспортний засіб ОСОБА_7 під час керування ним у стані алкогольного сп`яніння, а також повідомили, що його дружина звернулась із заявою про вчинення ним домашнього насильства. При цьому, підозрюваний не хотів добровільно видавати бойовий припас, а на неодноразові законні вимоги поліцейських спочатку повідомляв, що жодних заборонених предметів при собі не має, а потім зізнався, що має при собі гранату, але нікому її не віддасть.

Разом з тим, прокурор вказує, що слідчим суддею також не враховано і повідомлення ОСОБА_10 про те, що її чоловік мав не одну, а шість гранат, які міг сховати та укрити це дотепер від працівників поліції, оскільки в ході огляду домоволодіння підозрюваного зазначені бойові припаси виявлені не були.

Таким чином, враховуючи сукупність вищевикладених обставин, апелянт вважає, що відносно підозрюваного ОСОБА_7 неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, аніж тримання під вартою.

Тому прокурор просить апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді Покровського районного суду Дніпропетровської області від 02 січня 2024 року та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення прокурора на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, який наполягав на її задоволенні, просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, вислухавши підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили відмовити у її задоволенні, а рішення слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону слідчим суддею дотримано у повному обсязі.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до положень ст.177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК.

Відповідно до положень ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст.194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Згідно позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

У своїх численних рішеннях ЄСПЛ неодноразово вказував, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Як зазначено у п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, як:

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно з уставленою практикою Європейського суду з прав людини встановлюється існування презумпції на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення від 24.07.2003 у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

Більш того, відповідно до рішення ЄСПЛ від 15.11.1996 у справі «Чахла проти Сполученого Королівства», «будь-яке позбавлення волі має здійснюватися не тільки відповідно до основних процесуальних норм національного права, а також відповідати меті статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11, тобто захищати людину від свавільного позбавлення волі».

Положеннями ч.4 ст.194 КПК передбачено, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Мотивуючи своє рішення про часткове задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 та обираючи стосовно нього інший більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на шістдесят днів, слідчий суддя послався на доведеність стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК, а також на наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливості підозрюваного незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні. Ці висновки не оспорюються прокурором в апеляційній скарзі, а тому відповідно до приписів ч.1 ст.404 КПК апеляційним судом не перевіряються.

Натомість слідчий суддя дійшов висновку про недоведеність стороною обвинувачення існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливості підозрюваного ОСОБА_7 вчинити інше кримінальне правопорушення, з чим погоджується колегія суддів. Такі висновки слідчого судді є правильними, оскільки вони випливають із змісту поданого клопотання та не спростовуються доданими до клопотання письмовими доказами (а.с.1-3).

При цьому колегія суддів зазначає, що всупереч доводам прокурора, сам по собі факт вчинення інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення та ймовірність призначення йому тяжкого покарання, не свідчить про недостатність обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. Крім того, прокурор не надав апеляційному суду будь-яких об`єктивних даних про те, що підозрюваний ОСОБА_7 після застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, порушував умови та не дотримувався покладених на нього обов`язків. Навпаки, під час апеляційного розгляду прокурор зазначив, що у сторони обвинувачення наразі відсутні зауваження щодо процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 , окрім, як його потрапляння до лікарні без повідомлення слідчого.

У свою чергу згідно наданої стороною захисту копії медичної довідки та пояснень самого підозрюваного ОСОБА_7 , він з 02 лютого 2024 року по теперішній час перебуває на стаціонарному лікуванні в Покровській лікарні із захворювання хребта.

Отже, на думку колегії суддів, з урахуванням вагомості наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, тяжкості покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_7 у разі доведеності його винуватості у скоєному, та даних про особу підозрюваного, віку та стану його здоров`я, репутації, сімейного та майнового стану, який одружений, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, пенсіонер, інвалід ІІІ групи за загальним захворюванням, має постійне місце реєстрації та проживання, раніше не судимий, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що саме такий вид запобіжного заходу, як цілодобовий домашній арешт, забезпечить належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 під час досудового розслідування, а покладені на нього згідно ч.5 ст.194 КПК обов`язки будуть достатнім стримуючим фактором для запобігання встановленому ризику, передбаченому п.3 ч.1 ст.177 КПК. У випадку недотримання підозрюваним ОСОБА_7 умов запобіжного заходу визначеного ухвалою слідчого судді, слідчий або прокурор не позбавлені права звернутись з відповідним клопотанням до слідчого судді про зміну запобіжного заходу в порядку визначеному статтею 200 КПК.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_6 є безпідставною та задоволенню не підлягає, а ухвала слідчого судді Покровського районного суду Дніпропетровської області від 02 січня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту стосовно підозрюваного ОСОБА_7 є законною, обґрунтованою і вмотивованою, та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу начальника Покровського відділу Синельниківської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Покровського районного суду Дніпропетровської області від 02 січня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту стосовно підозрюваного ОСОБА_7 строком на 60 днів, тобто з 13:30 год 31 грудня 2023 року по 13:30 год 28 лютого 2024 року включно, без застосування електронних засобів контролю та покладенням відповідних обов`язків - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4