Справа №557/1924/23
Провадження №1-кп/557/156/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року смт. Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_5

секретар судового засідання ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Гоща матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000242 від 12.09.2023 про обвинувачення ОСОБА_3 в скоєнні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 286 КК України, суд -

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Гощанського районного суду Рівненської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Ухвалою Гощанського районного суду Рівненської області від 03.11.2023 обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні призначений до підготовчого судового засідання.

Прокурор в судове засідання подав письмове клопотання про застосування на стадії судового розгляду запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 у виді тримання під вартою, строком на 60 днів, про що свідчить вагомість наявних у кримінальному провадженні доказів. Зокрема, встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, тому застосування більш м`якого запобіжного заходу може призвести до вчинення нових умисних злочинів.

Враховуючи викладене, до ОСОБА_3 слід застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, так як застосування щодо обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, у тому числі домашнього арешту, не зможе забезпечити уникнення ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, виконання покладених на обвинуваченого обов`язків, його належної поведінки.

Зазначає, що останній може незаконно впливати на свідків, спеціаліста, експерта у даному кримінальному провадженні з метою схиляння їх до неправдивих показів, що суттєво буде впливати на судовий розгляд. Також вказує на те, що обвинувачений може вчиняти й інші кримінальні правопорушення.

Представник потерпілої сторони адвокат ОСОБА_5 заперечив щодо задоволення клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказав, що потерпіла на даний час жодних претензій до обвинуваченого не має, їй відшкодована матеріальна та моральна шкода, тому в задоволенні клопотання просить відмовити.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 в судове засідання подав письмові заперечення щодо обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, заперечив проти задоволення заявленого клопотання, вважає, що відсутні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, крім того обвинувачений повністю виконував обов`язки та умови домашнього арешту, тому просить обрати інший більш м`який запобіжний захист у виді особистого зобов`язання або домашнього арешту. Захисник зазначив, що будь-які ризики, зазначені прокурором, відсутні.

Обвинувачений ОСОБА_3 заперечував щодо задоволення клопотання про обрання запобіжного заходу, підтримав подані захисником заперечення та просить обрати більш м`який запобіжний захід.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Згідно з положеннями ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує, хоча б один з ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до вимог ст. 177 ч. 1 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Поряд з цим, положеннями ч. 2 ст. 177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Стаття 176 КПК України регламентує, що запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - за клопотанням прокурора.

Крім того, вимогами ст. 178 КПК України визначено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність у нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи; репутацію підозрюваного, його майновий стан; наявність судимостей у підозрюваного.

Ухвалою слідчого судді Гощанського районного суду Рівненської області від 13.09.2023 ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Прокурор, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 у ст. 177 КПК України, просить суд, встановити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 днів, посилаючись, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, відповідальність за яке передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, про що свідчить вагомість наявних у кримінальному провадженні доказів.

Зокрема вказує, що існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, і не буде виконувати покладених на нього процесуальних обов`язків, оскільки ОСОБА_3 ніде офіційно не працює, не одружений, не має на вихованні дітей, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від 5 до 10 років, а тому, з метою ухилення від кримінально відповідальності може покинути своє місце проживання, якщо до нього буде застосовано запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

Також, вказує на ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що останній може незаконно впливати на свідків, спеціаліста, експерта у даному кримінальному провадженні, а також осіб, які були понятими при проведенні слідчих дій з метою схилення їх до неправдивих показів та впливати на експертів з метою фальсифікації доказів та висновків.

Частиною 1 ст. 183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі (ч. 2 ст. 181 КПК України).

З наданих матеріалів убачається, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у скоєнні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Разом з тим, вказаний у клопотанні прокурора ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки прокурором не наведено обставин, які б дали беззаперечні підстави суду вважати, що ОСОБА_3 має намір ухилятися від слідства або суду, адже лише тяжкість можливого покарання при можливому визнанні обвинуваченого винним не може свідчити про існування вказаного ризику відповідно до вимог закону.

При цьому суд враховує, що відсутні відомості про порушення обвинуваченим з 13.09.2023 умов домашнього арешту.

У своїй практиці ЄСПЛ наголошує, що посилання на тяжкість обвинувачення як на головний чинник при оцінці імовірності того, що особа переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

У справі «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01.06.2006 щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання Європейський Суд зазначив, що суди, перевіряючи законність та обґрунтованість продовження тримання заявниці під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Європейський суд з прав людини вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя (W v. Switzerland, 14379/88, 26 січня 1993 року). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v.Moldova (Бекчиєв проти Молдови) §58).

ОСОБА_3 раніше не судимий, має постійне місце проживання, неодружений, однак здійснює догляд за своєю бабусею похилого віку, яка погано пересувається.

За таких обставин, вважаю, що ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду на даному етапі судового розгляду вказаного кримінального провадження не є доведеним, а саме лише посилання у клопотанні на те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, не свідчить про безумовне недотримання ним процесуальних обов`язків, які на нього можуть бути покладені при обранні іншого, більш м`якого, запобіжного заходу.

Оцінюючи можливість впливу на свідків, суддя виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від вказаних осіб, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначених ст. 615 цього Кодексу (ч. 4 ст. 95 КПК України).

За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом, а тому суддя приходить до переконання, що ризик незаконного впливу на свідків, які ще не допитувались судом, може перешкодити кримінальному провадженню, у зв`язку з чим виникає необхідність застосування запобіжного заходу обвинуваченому.

Окрім того, суддя враховує, що у даному кримінальному провадженні вже проведена судова інженерно-транспортна експертиза з дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди, яка проведена «Рівненським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром» МВС від 27.10.2023 №СЕ-19/118-23/10883-ІТ, тому суддя вважає, що за наведених обставин відсутні ризики незаконного впливу на експертів у даному кримінальному провадженні.

Що стосується ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується, то оцінка наявності такого ризику суддею оцінюється критично, так як матеріали кримінального провадження містять відомості, що ОСОБА_3 раніше не судимий та до адміністративної відповідальності не притягувався.

Запобіжний захід, в тому числі у вигляді тримання під вартою, є засобом для забезпечення процесуальної поведінки обвинуваченого під час судового провадження, а не мірою відповідальності за скоєне, а тому можливе притягнення до кримінальної відповідальності за вказаний злочин та можливість переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування, не можуть бути домінуючим критерієм для обрання запобіжного заходу.

Аналізуючи особу обвинуваченого суддя враховує, що ОСОБА_3 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , неодружений, однак проживає разом з мамою, двома неповнолітніми братами, сестрою, племінницею та бабою, що указує на міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий та до адміністративної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання.

Наведені в клопотанні обставини та додані до нього документи, якими прокурор мотивує клопотання про застосування обвинуваченому на стадії судового розгляду запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою, дають підстави для застосування щодо останнього обмежувального заходу.

Крім того, мотиви, наведені прокурором, дають достатні підстави вважати, що обвинувачений, виходячи з тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, яке відносяться до тяжкого злочину, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі від п`яти до десяти років, будучи обізнаним про суворість передбаченого законом покарання, може переховуватись від суду, з метою ухилення від кримінальної відповідальності може перешкодити кримінальному провадженню шляхом незаконного впливу на свідків, які ще не допитувались судом, може перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, у зв`язку з чим виникає необхідність застосування запобіжного заходу обвинуваченому.

Враховуючи, що стороною обвинувачення доведено ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, те, що обвинувачений раніше не порушував умови домашнього арешту, ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення та самі його обставини, вік обвинуваченого та стан його здоров`я, наявність стійких соціальних зв`язків, те, що в момент вчинення ДТП ОСОБА_3 не перебував у стані сп`яніння, а також приймаючи до уваги відповідну процесуальну поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, зокрема те, що обвинувачений не залишав місце дорожньо-транспортної пригоди та не вчиняв спроб переховатися від правоохоронних органів, не вчиняв будь-яких дій для перешкоджання розслідуванню, а навпаки сприяв його проведенню, про що свідчить добровільне надання обвинуваченим показань, зважаючи на інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України в їх сукупності, приходжу висновку, що відносно обвинуваченого ОСОБА_3 слід обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який, на переконання судді, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Виконання вказаного запобіжного заходу контролюється правоохоронним органом, що убезпечує можливі контакти із свідками кримінального правопорушення, потерпілими та експертами.

Водночас, на обвинуваченого необхідно покласти відповідні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Строк домашнього арешту слід визначити в межах строку визначеного ч. 6 ст. 181 КПК України, а саме по 07.12.2023 включно.

Керуючись ст.ст. 110, 177, 178, 183, 196, 197 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора у кримінальному провадженні - виконувача обов`язків прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_2 від 07.11.2023 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити частково.

Відмовити у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні - виконувача обов`язків прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_2 про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 07 грудня 2023 року включно, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який полягає в забороні залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово з покладенням на нього обов`язку прибувати до слідчого, прокурора, суду, слідчого судді за кожною вимогою.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора у вказаному кримінальному провадженні або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора у вказаному кримінальному провадженні чи суд про зміну свого місця проживання;

- утриматись від спілкування із свідками, експертами та потерпілими у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд за межі України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що працівники органу Національної поліції, відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвала діє до 07 грудня 2023 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1