УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000924 за апеляційною скаргою прокурора Первомайського відділу Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_5 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської від 24 жовтня 2023 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кишинів, Республіка Молдова, громадянин України, з базовою середньою освітою, не одруженого, який не має на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив службу по мобілізації на посаді старшого стрільця 2-го механізованого відділення-бойової машини 3-го механізованого взводу 1-ої механізованої роти військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», раніше не судимого

- якою прокурору повернуто обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000924 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.263, ст. 126-1 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції

з Господарського суду Одеської області)

прокурор ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції

з Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області)

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду в частині повернення обвинувального акта прокурора в кримінальному провадженні №0000924 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.263, ст. 126-1 КК України - скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Призначити новий розгляд в суді першої інстанції., в іншому складі суду.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської від 24 жовтня 2023 року, повернуто прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000924 за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ст.126-1 КК України.

Задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 . Продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на два місяці, а саме до 24 грудня 2023 року включно в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор».

Відмовлено в задоволенні клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу на домашній арешт.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор вважає, що оскаржувана ухвала в частині повернення обвинувального акта прокурору є незаконною і необґрунтованою та підлягає скасуванню, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вважає помилковим та необґрунтованим висновок суду про невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України, що виявляється у не зазначенні ОСОБА_8 , як потерпілої.

Пояснює, що кримінальне провадження за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, здійснюється у формі приватного обвинувачення та може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого. Однак, в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні від ОСОБА_8 не надходило заяв щодо вчинення відносно неї кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, а також заяв про визнання потерпілою у вказаному кримінальному провадженні чи відповідної письмової згоди. Також, під час підготовчого судового засідання ОСОБА_8 не зверталась до суду про визнання її потерпілою у кримінальному провадженні. Таким чином, відсутні законні підстав для визнання ОСОБА_8 потерпілою від кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України. В свою чергу, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за ст. 126-1 КК України розпочато саме на підстав заяви ОСОБА_8 , та наявні законні підстави для визнання потерпілим від вказаного кримінального правопорушення лише його. Окрім того, про відсутність статусу потерпілої у ОСОБА_8 та наявність у неї статусу саме свідка зазначено в реєстрі матеріалів досудового розслідування, доданого до обвинувального акта.

Не погоджується із твердженням суду про те, що формулювання обвинувачення, де домашнє насильство вчинялося, як вказано в обвинувальному акті, стосовно кількох потерпілих осіб ( а саме матері та батька обвинуваченого), - викликає обґрунтовані сумніви в систематичності його вчинення саме стосовно потерпілого ОСОБА_8 та може призвести до порушення прав іншої особи, яка теж зазнала домашнього насильства, про що вказано в обвинувальному акті, проте потерпілою визнана не була.

Зауважує, що зазначенні в обвинувальному акті факту вчинення ОСОБА_6 09.08.2023 домашнього насильства відносно своєї матері ОСОБА_8 є викладом однієї з складових фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, не є самостійним складом злочину та не є самим формулюванням обвинувачення. В свою чергу вказаний факт притягнення ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП є складовою об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, а саме у сукупності з іншими фактами вчинення адміністративнокараного домашнього насильства, свідчить про систематичність, як про обов`язкову ознаку кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України. При цьому, систематичність з погляду сторони обвинувачення проявляється саме у сталій поведінці обвинуваченого, спрямованій на вчинення домашнього насильства не залежно від конкретної потерпілої особи у кожному випадку. При цьому потерпілою особою від кримінально караного домашнього насильства на думку обвинувачення є саме та особа, відносно якої факт вчинення набув ознак систематичності. Таким чином, від кримінального правопорушення за ст. 126-1 КК України потерпілим є саме ОСОБА_8 . В той час, як ОСОБА_8 є потерпілою від домашнього насильства як адміністративного правопорушення, а зазначення вказаного факту в обвинувальному акті є свідченням саме однієї з ознак систематичності домашнього насильства.

Крім того, вказує, що в обвинувальному акті чітко та послідовно викладено фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема: зазначено про систематичність, яка полягає у притягненні обвинуваченого неодноразово до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, а саме - 19.05.2023 складено протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, 09.08.2023 складено протокол за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП; зазначено про вчинення третього факту домашнього насильства, а саме 28.08.2023, який набув ознак систематичності; зазначено ознаки; зазначено час, місце, спосіб вчинення, вид домашнього насильства та всі інші ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України. Також, в обвинувальному акті чітко та послідовно викладено формулювання обвинувачення, яке полягає у стислому викладені всіх ознак складу кримінально правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, зокрема дата, час та місце, систематичність та умисність дій, їх спрямованість та суспільна небезпечність, в чому вони полягали, вказаний потерпілий саме від кримінального правопорушення, а також конкретно зазначено текст диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, та вказано на кримінально-правову норму, порушення якої інкримінується обвинуваченому. Викладені в обвинувальному акті фактичні обставини та формулювання обвинувачення логічно узгоджуються між собою та не мають будь-яких суперечностей.

На думку апелянта, суд на стадії підготовчого судового засідання вийшов за рамки вимог ч. 3 ст. 314 КПК України, помилково та передчасно дійшов висновку про порушення вимоги в частині кваліфікації дій обвинуваченого за ознакою їх систематичності стосовно потерпілого ОСОБА_8 , що є фактично висновком про відсутність складу злочину, передбаченого ст.126-1 КК України.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

До Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської від 24 жовтня 2023 року, 20 жовтня 2023 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000924 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ст.126-1 КК України.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської від 24 жовтня 2023 року, повернуто прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000924 за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ст.126-1 КК України.

Повертаючи обвинувальний акт суд зазначив, що в обвинувальному акті не визначено всіх потерпілих осіб за ст.126-1 КК України, а також порушено вимоги в частині кваліфікації цих дій за ознакою їх систематичності стосовно потерпілого ОСОБА_8 - суд вважав, що невідповідність обвинувального акта вимогам ст.291 КПК України свідчить про існування перешкод для призначення обвинувального акта до судового розгляду та є підставою для його повернення.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурорів на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Згідно положень ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам передбаченим у ст. 291 цього Кодексу.

У відповідності до положень п.3 ч.3 ст.314 КПК України, зі стадії підготовчого судового засідання, суд має право повернути обвинувальний акт прокурору у тому випадку, якщо він не відповідає вимогам ст.291 КПК України.

Зокрема, згідно п.п. 3 ч. 2 ст.291 КПК України,обвинувальний акт, окрім іншого, має містити анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство)

Повертаючи обвинувальний акт, суд першої інстанції зазначив, що в обвинувальному акті вказано лише одного потерпілого ОСОБА_8 , хоча з формулювання обвинувачення вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 09.08.2023р. вчиняв домашнє насильство також відносно ОСОБА_8 , та яке не було визнано потерпілою у кримінальному провадженні.

Проте, аналіз змісту обвинувального акта відносно ОСОБА_8 дає підстави вважати помилковим висновок суду першої інстанції про його невідповідність зазначеним вище вимогам кримінального процесуального закону, а саме у не зазначенні в обвинувальному акті ОСОБА_8 як потерпілої.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 19 жовтня 2023 року прокурором ОСОБА_5 затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.1 ст.263 та ст.126-1 КК України. Потерпілим в обвинувальному акті, вказано - ОСОБА_8 .. Із висунутого обвинувачення слідує, що ОСОБА_6 протягом 2023 року безпричинно, умисно, систематично вчиняє психологічне насильство по відношенню до свого батька ОСОБА_8 .

Кримінальне провадження за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, здійснюється у формі приватного обвинувачення та може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого. Однак, із наданих стороною обвинувачення відомостей слідує, що в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні від ОСОБА_8 не надходило заяв щодо вчинення відносно неї кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, а також заяв про визнання потерпілою у вказаному кримінальному провадженні чи відповідної письмової згоди.

Як вбачається з матеріалів справи, під час підготовчого судового засідання ОСОБА_8 також не зверталась до суду про визнання її потерпілою у кримінальному провадженні. Таким чином, відсутні законні підстав для визнання ОСОБА_8 потерпілою від кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

В свою чергу, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за ст. 126-1 КК України розпочато саме на підстав заяви ОСОБА_8 , та наявні законні підстави для визнання потерпілим від вказаного кримінального правопорушення лише його. Крім того, про відсутність статусу потерпілої у ОСОБА_8 та наявність у неї статусу саме свідка зазначено в реєстрі матеріалів досудового розслідування, доданого до обвинувального акта.

Апеляційній суд зауважує, що зазначення в обвинувальному акті факту вчинення ОСОБА_6 09.08.2023 домашнього насильства відносно своєї матері ОСОБА_8 , є викладом однієї з складових фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, а не самостійним складом злочину та не є самим формулюванням обвинувачення.

Суд апеляційної інстанції, ознайомившись з обвинувальним актом та проаналізувавши його зміст у контексті підстав для його повернення прокурору, дійшов висновку, що фактичні обставини кримінального правопорушення викладено послідовно і зрозуміло.

В обвинувальному акті чітко та послідовно викладено фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, чітко та послідовно викладено формулювання обвинувачення, яке полягає у стислому викладені всіх ознак складу кримінально правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, зокрема дата, час та місце, систематичність та умисність дій, їх спрямованість та суспільна небезпечність, в чому вони полягали, вказаний потерпілий саме від кримінального правопорушення, а також конкретно зазначено текст диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, та вказано на кримінально-правову норму, порушення якої інкримінується обвинуваченому. Викладені в обвинувальному акті фактичні обставини та формулювання обвинувачення логічно узгоджуються між собою та не мають будь-яких суперечностей.

З урахуванням такої стадії судового розгляду, як підготовче судове засідання, суд першої інстанції передчасно дійшов висновку про порушення вимог в частині кваліфікації дій обвинуваченого за ознакою їх систематичності стосовно потерпілого ОСОБА_8 , що є фактично висновком про відсутність складу злочину, передбаченого ст.126-1 КК України. Таким чином, суд без дослідження всіх обставин кримінального правопорушення, без дослідження доказів та допиту свідків і потерпілого, фактично дійшов висновку про відсутність складу кримінального правопорушення, зробивши це на стадії підготовчого засідання.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами прокурора про те, що підстави, на які послався суд першої інстанції при поверненні обвинувального акта, є формальними. Під час апеляційного розгляду не встановлено невідповідності обвинуваченого акта вимогам ст. 291 КПК України стосовно ОСОБА_6 .

За таких обставин, висновки суду про невідповідність обвинувального акта вимогам КПК України суд апеляційної інстанції вважає помилковими, а прийняте судом першої інстанції рішення про повернення прокурору обвинувального акта в порядку, передбаченому п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України - безпідставним.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000924 за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ст.126-1 КК України, підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст. 291, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Первомайського відділу Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_5 - задовольнити.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської від 24 жовтня 2023 року, в частині повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000924 за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ст.126-1 КК України. - скасувати.

Призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді