КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 21 вересня 2023 року апеляційну скаргу прокурора Макарівського відділу Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Макарівського районного суду Київської області від 19 липня 2023 року,

за участі: прокурора представника власника майна ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Макарівського відділу Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 про накладення арешту на деревину породи «Сосна» у кількості 64 колоди,деревину породу «Дуб» у кількості 23 колоди.

Не погоджуючись з таким рішенням, прокурор Макарівського відділу Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Макарівського районного суду Київської області від 19 липня 2023 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора та накласти арешт на деревину породи «Сосна» у кількості 64 колоди та деревину породу «Дуб» у кількості 23 колоди, яку вилучено та передано на відповідальне зберігання ОСОБА_8 .

Прокурор вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтовано, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження.

Зокрема, вказує, що підставою для арешту вищевказаного майна є, відповідно до ст. 170 КІІК України забезпечення збереження речових доказів та запобігання їх знищенню.

Вказує, що існують достатні підстави вважати, що у разі не накладення арешту на зазначене майно існує загроза використання, можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення та відчуження, зокрема, з метою уникнення кримінальної відповідальності, що в свою чергу свідчить про наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 KПК України.

Окрім цього, зауважує, що виявлене та вилучене майно відповідно до ч. 1 ст. 246 КК України є предметом вчинення злочину.

Проте, слідчий суддя не надав належної оцінки всім обставинам у даному провадженні, проігнорувавши надані стороною обвинувачення докази щодо ризиків, які свідчать про реальну можливість приховування вищевказаної деревини за допомогою якого було вчинено кримінальне правопорушення, а також не надав належної правової оцінки посиланням прокурора про те, що вилучена деревина є речовим доказом в розумінні ст. 98 КПИ України.

Окрім того, суд в своєму рішенні вказав, що прокурор посилався на те, що довжина виявленої деревний не відповідає тій, яка зазначена в наданих ТТН, які надані ФОП, оскільки останній міг її перерізати, в цей час зазначивши, що деревина згідно ТТН ЮЖЖ № 480402 від 29 травня 2023 року має довжину 1,90 м, а виявлена 3 м, таким чином вказане свідчить, що для отримання таких розмірів деревини її потрібно було склеїти, а не розпиляти, що судом проігноровано.

Також судом проігноровано доводи прокурора щодо відмінності у класі виявленої деревини та деревини за ТТН, які надано ФОП. Вказана інформація щодо відмінності у класі та довжині деревини, яка виявлена та на яку надано ТТН підтверджується листом Філії «Макарівське лісове господарство» Дії «Ліси України» № 07-09/385-21 від 17 липня 2023 року, який судом не взято до уваги через його лиш інформаційний характер. Разом з цим, вказаний лист не було визнано недопустимим доказом, а тому суд мав взяти його до уваги, зважаючи на те, що інформація, яка у ньому зазначена має значення для встановлення всіх обставин провадження.

Звертається в апеляційній скарзі увага і на те, що клопотання про арешт розглянуто слідчим суддею з порушенням строку визначеного ст. 172 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка підтримала доводи викладені в апеляційній скарзі та просила її задовольнити, пояснення представника, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як убачається з наданих суду матеріалів провадження, Бучанським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні відомості якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 червня 2023 року під № 0002643, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

29 червня 2023 року до ВП № 3 Бучанського РУП надійшло повідомлення від ОСОБА_9 , про те, що 29 червня 2023 року під час перебування в АДРЕСА_1 , було виявлено породи дерева сосна та дуб без відповідний документів та маркування.

Того ж дня було проведено огляд місця події за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено деревину породи «Сосна» без будь якого маркування та бирок у кількості 64 колоди, довжиною 3 метри кожна та діаметрами: 28см, 20см, 14см, 25см, 12см, 23см, 2.3см. 17см, 22см, 14см, 15см, 16см, 16см, 15см, 23см, 19см, 14см, 17см, 22см, 30см, 21см, 17, 22см, 27см, 30, 26, 29см, 25см, 29см, 25см, 31, см, 37см, 30см, 31см, 32см, 30см, 29см, 27см, 15см, 17см, 22см, 21см, 16см, 15см, 24см, 25см, 17см, 16см, 18см, 14см, 23см, 16см, 15см, 13см, 16см, 14см, 11см, 13см, 16см, 18см, 20см, 11см, 18см, 14см, 15см, 21см.

Крім цього виявлено деревину породу «Дуб» без будь якого маркування та бирок у кількості 23 колоди, довжиною 3 метри кожна та діаметрами: 30см, 27см, 28см, 21см, 17см, 24см, 15см, 18см, 16см, 23см, 13см, 23см, 13см, 26см, 21см, 24см, 18см, 21см, 26см, 23см, 14см, 23см, 27см, 14см.

30 червня 2023 року постановою слідчого вказану вище деревину, породи «Сосна» та «Дуб» визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

03 липня 2023 року до Макарівського районного суду Київської області надійшло клопотання прокурора Макарівського відділу Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 про накладення арешту на вищевказане майно, яке вилучено за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою слідчого судді Макарівського районного суду Київської області від 19 липня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора.

В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив, що прокурором не доведено підстав для накладення арешту на майно, зважаючи і на те, що власник майна є ФОП, вид діяльності лісопильня та стругальне виробництво, має всі документи на вказану деревину, а тому і зберігав її законно та підтверджень що саме ця деревина була незаконно зрубана прокурором не доведено та жодних доказів не надано, так само як і не доведено де саме незаконно зрубано було дану деревину.

Таке рішення слідчого судді колегія суддів вважає законним, обґрунтованим та вмотивованим, з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення, у тому числі збереження речових доказів.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Положеннями ч. 1 ст. 173 КПК України, визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Як убачається з матеріалів судового провадження, та правильно встановлено слідчим суддею, органом досудового розслідування не доведено, що вилучені деревина породи «Сосна» у кількості 64 колоди та деревина породи «Дуб» у кількості 23 колоди, на які прокурор просить накласти арешт були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, тобто відповідають вимогам ст. 98 КПК України.

На переконання колегії суддів у клопотанні про арешт майна та у постанові про визнання майна речовими доказами у кримінальному провадженні відсутнє належне обґрунтування, за яким із критеріїв ч. 1 ст. 98 КПК України вказане раніше майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, що свідчить про формальність згаданої постанови.

Не спростовують такий висновок і доводи викладені в апеляційній скарзі прокурора.

При цьому, слід зазначити, що визнання стороною обвинувачення арештованого майна речовим доказом у даному кримінальному провадженні, не може бути єдиною умовою для арешту майна, оскільки не є визначеною законом підставою для цього.

У даному випадку накладення арешту на раніше вказане майно порушує права власника майна, як законного власника транспортного засобу, отже не відповідає завданню, визначеному ст.ст. 170, 173 КПК України та перевищує розумний баланс та співмірність втручання у права ОСОБА_8 .

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя, всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно, навівши належне та достатнє обґрунтування своїх висновків в оскаржуваному рішенні, а тому доводи викладені в апеляційній скарзі про незаконність ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, а тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора, навіть з урахуванням викладених у ній доводів - без задоволення.

На підставі вищевикладених обставин, керуючись ст. ст. 170, 171, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Макарівського районного суду Київської області від 19 липня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Макарівського відділу Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 про накладення арешту на деревину породи «Сосна» у кількості 64 колоди, деревину породу «Дуб» у кількості 23 колоди, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Макарівського відділу Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Унікальний номер справи 370/1597/23 Справа №11-сс/824/4766/2023 Категорія: ст.170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції - ОСОБА_10 Доповідач: ОСОБА_1