Справа № 372/1279/18
Провадження 1-кп-236/23
ухвала

Іменем України

26 вересня 2023 року м.Обухів

Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Обухівського районного суду Київської області матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 369, ч. 1 ст. 190 КК України, ,

В С Т А Н О В И В:

На розгляді в суді перебуває вказана вище справа.

Захисник ОСОБА_6 подав клопотання про скасування арешту майна обвинуваченого який було накладено з метою забезпечення можливої конфіскації майна, оскільки на даний час даний арешт не доцільний. Крім того подав клопотання про скасування запобіжного заходу та повернення застави, на обґрунтування якого зазначив, що 02.04.2018 року до нього було застосовано запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 317160 грн. 00 коп. та покладено певні обов`язки строком до 27.05.2018. Зазначена сума обвинуваченим була сплачена, проте в подальшому строк дії обов`язків не продовжувався. Також захисник подав клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки відомості про кримінальне правопорушення в якому обвинувачується особа не внесено до ЄРДР, а присвоєно номер чужого кримінального провадження.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав поданні клопотання з підстав викладених у них.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання захисника.

Потерпіла ОСОБА_4 пітримала думку захисника та обвинуваченого.

Прокурор ОСОБА_3 , заперечив щодо задоволення вказаних клопотань.

Вислухавши думку прокурора, потерпілої, обвинуваченого, захисника, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17.04.2018 в даному кримінальному провадженні з метою можливої конфіскації майна ОСОБА_5 накладено арешт на належне йому майно, а саме на земельні ділянки та квартири.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України а рештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

В судовому засіданні захисник та обвинувачений не довели суду, що в подальшому в застосуванні накладенню арешту на майно, відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, та не надав доказів на підтвердження цих обставин, оскільки відсутні відомості щодо наслідків (прийняття рішення) розгляду даної кримінальної справи в рамках якої накладено арешт.

За таких обставин клопотання не підлягає задоволенню.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02.04.2018 до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 317160 грн. 00 коп. та покладено обов`язки передбачені передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України. Строк дії обов`язків до 27.05.2018 року включно.

Довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації в м. Києві № 2-183з/18 від 06.04.2018, підтверджується надходження коштів на рахунок НОМЕР_1 , внесених в якості застави відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно ухвали Печерського районного суду м. Києва від 02.04.2018, в сумі 317160 грн. 00 коп.

За частиною 1 статті 182 КПК, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.2012 №15 із наступними змінами), з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Отже, застава як один з видів запобіжних заходів має забезпечувати дієвість кримінального провадження, що обумовлюється забезпеченням виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

За частиною 3 статті 182 КПК, при застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави підозрюваному, обвинуваченому роз`яснюються його обов`язки і наслідки їх невиконання, а заставодавцю - у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється чи обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, а також наслідки невиконання цих обов`язків.

Загальні процесуальні обов`язки підозрюваного, обвинуваченого визначені частиною 7 статті 42 КПК, й зокрема, це: 1) прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб; 2) виконувати обов`язки, покладені на нього рішенням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження. При цьому зміна процесуального статусу з підозрюваного на обвинуваченого не знімає таких обов`зків.

Строк дії наведених загальних процесуальних обов`язків співпадає з періодом перебування особи у статусі підозрюваного, обвинуваченого та їх виконання не залежить від застосування до підозрюваного запобіжного заходу (крім обов`язків, передбачених пунктом 2 частини 7 статті 42 КПК).

Норма частини 5 статті 194 КПК, містить імперативний припис щодо визначення обов`язку підозрюваного, обвинуваченого (без визначення строку цього обов`язку) прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади при застосуванні до нього запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою. Окремо від цього суд зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого виконувати один або декілька обов`язків, передбачених пунктами 1-9 частини 5 статті 194 КПК на строк не більше двох місяців, який може бути продовжений (частина 7 статті 194 КПК). Тобто обов`язки, визначені пунктами 1-9 частини 5 статті 194 КПК, не є окремим запобіжним заходом, а застосовуються додатково до обраного підозрюваному, обвинуваченому запобіжного заходу при наявності визначених в частині 5 статті 194 КПК умов,

Загальні обов`язки підозрюваного, обвинуваченого , які визначені частиною 7 статті 42 КПК та обов`язки, які передбачені статтею 194 КПК, не є взаємовиключними чи альтернативними.

Отже, застава забезпечує виконання підозрюваним, обвинуваченим як загальних процесуальних обов`язків, покладених на нього процесуальним законом - частиною 7 статті 42 КПК, так і обов`язків, покладених судом згідно з пунктами 1-9 частини 5 статті 194 КПК. Тобто неявка належним чином повідомленого підозрюваного, обвинуваченого за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин або порушення інших покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язків є підставами для звернення застави в дохід держави.

За частиною 7 статті 194 КПК, після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Проте КПК не визначає, що припинення строку покладених обов`язків само по собі є підставою для припинення запобіжного заходу. Тобто в такому разі скасовуються лише обов`язки підозрюваного, обвинуваченого, передбачені пунктами 1-9 частини 5 статті 194 КПК, а не запобіжний захід в цілому.

Частиною 11 статті 182 КПК встановлено підстави повернення застави, а саме після припинення дії цього запобіжного заходу, якщо застава не була звернена в дохід держави.

За статтею 203 КПК, ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Отже, системний аналіз норм статей 182, 194, 203 КПК свідчить, що запобіжні заходи у вигляді застави не мають визначеного строку дії та чинні до їх скасування, зміни, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження, тоді як обов`язки, покладені слідчим суддею чи судом є строковими.

Тому суд вважає необґрунтованими доводи захисника та обвинуваченого про те, що у зв`язку із закінченням строку дії покладених обов`язків та зміни процесуального статусу ОСОБА_5 з підозрюваного на обвинуваченого, закінчилась дія запобіжного заходу у вигляді застави, а тому в задоволенні заяви слід відмовити.

Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, обставини які обтяжують чи пом`якшують покарання.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року проголошено право кожного на розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Зазначена норма імплементована у національне законодавство України й міститься у статті 21 КПК України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у постанові в справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 р., зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії»)

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст. 6 Конвенції (див. рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Таким чином, для призначення справи до судового розгляду суд повинен пересвідчитись у доведенні до відома підозрюваного деталей вчинення інкримінованого злочину в передбаченій законом формі. Тільки у такому випадку будуть дотримані засади кримінального провадження, в тому числі й забезпечення права на захист, а судовий розгляд буде справедливим.

Суд вислухавши сторони,перевіривши матеріали справи не вбачає підстав для повернення обвинувального акту прокурору, а клопотання захисника вважає надуманим та необгрунованим.

Керуючисть ст.ст.174,182, 291,369,372 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви захисника ОСОБА_6 про скасування арешту майна відмовити.

В задоволенні заяви захисника ОСОБА_6 про скасування запобіжного заходу та повернення застави відмовити.

В задоволенні заяви захисника ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту прокурору відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області.

Суддя ОСОБА_1