№ 336/4216/23
н/п 1-кп/336/1056/2023
ВИРОК

іменем України

17 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000451 від 18.07.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, який має середню освіту, військовослужбовця за мобілізацією, який проходить службу на посаді кулеметника 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 6 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройові частині) від 08.11.2022 № 216 солдата військової служби за мобілізацією ОСОБА_4 призначено на посаду кулеметника 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 6 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.

Указом Президента України та Верховного головнокомандувача Збройних сил України ОСОБА_5 від 24.02.2022 № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ХІ введено воєнний стан на всій території України.

B подальшому, відповідними Указами Президента України правовий режим воєнного стану в Україні продовжувався та діє до теперішнього часу.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню. військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою. обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України с конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, солдат ОСОБА_4 згідно з вимогами ст.ст. 9, 11, 16, 28, 30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно точно та у встановлений строк виконувати їх накази, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до вимог ст.ст. 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення та віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. Командир (начальник) має право віддавати підлеглому накази, а підлеглий зобов`язаний їх виконати сумлінно, точно та у встановлений строк. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Статтями 29, 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник с безпосереднім начальником.

Статтею 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил також передбачено, ще за своїми військовими званнями начальниками є підполковники для військовослужбовців рядового, молодшого і старшого сержантського і старшинського складу.

В свою чергу, солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

18 липня 2023 року командиром 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_6 , знаходячись в місці тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 , розташованому на території АДРЕСА_2 , під час шикування особового складу зведеної військової частини, зачитав бойове розпорядження командира 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_6 № 202дск від 17.07.2023 та бойовий наказ командира 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_6 № 206дск від 17.07.2023, щодо висування на позиції у лісосмузі поблизу населеного пункту АДРЕСА_3 та забезпечення продовження наступальних дій.

Після цього солдат ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в умовах воєнного стану, з прямим умислом та з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби, з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених вище статутних вимог, відкрито відмовитися виконувати наказ начальника.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел солдат ОСОБА_4 , в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України ст.ст. 9, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відкрито, у присутності командира 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_7 , який відповідно до вимог ст. ст. 29, 31, 32 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України є для нього начальником за службовим становищем та військовим званням, та інших військовослужбовців, відмовився виконувати наказ командира механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_6 щодо висування на позиції у лісосмузі поблизу населеного пункту Роботине Токмацької міської громади Пологівського району Пологівського району Запорізької області та забезпечення продовження наступальних дій, хоча об`єктивно міг та зобов`язаний був виконати цей наказ.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у пред`явленому обвинувачені визнав, пояснив обставини вчинення правопорушення. Він щиро кається у скоєному, зазначає про готовність продовження військової служби.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорюються. Судом ухвалено обмежитись допитом обвинуваченого, та дослідженням доказів які характеризують особу обвинуваченого.

За таких обставин суд вважає доведеним пред`явлене обвинувачення та кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 4 ст. 402 КК України як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України суд визнає за обставини, що суттєво пом`якшують покарання обвинуваченому, безпосередню безперервна участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України у період з 01.07.2022 по 30.06.2023 та з 13.08.2023 по 30.09.2023 (довідка командира частини НОМЕР_1 від 12.11.2023 № 6665), бажання обвинуваченого брати подальшу участь у відсічі збройної агресії російської федерації.

Обставиною, яка обтяжує покарання відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Керуючись наведеним при призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного, яке закон відносить до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не був судимим, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивну характеристику за місцем проходження військової служби, враховуючи наявність вищеприведених обставин, що пом`якшують покарання, а також думку прокурора, який вважав за можливе застосування положень ст. 69 КК України, та призначає покарання обвинуваченому із застосуванням вказаної норми у виді 2 років позбавлення волі.

Відповідно до положень ст. 58 КК України покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк.

Із суми грошового забезпечення засудженого до службового обмеження провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків. Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

Враховуючи те, що обвинувачений після звільнення з-під варти не вчиняв дій щодо ухилення від суду та проходження військової служби, приступив до виконання службових обов`язків та продовжує позитивно характеризоваться начальством (службова характеристика від 07.11.2023), суд, з урахуванням думки прокурора, вважає за можливе змінити призначене обвинуваченому покарання у виді 2 років позбавлення волі на службове обмеження із відрахуванням в доход держави двадцяти відсотків із суми грошового забезпечення.

Обвинувачений тримався під варотою з 18.07.2023 на підставі ухвали слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.07.2023. Звільнений 26.07.2023 у зв`язку із внесенням застави. Строк тримання під вартою слід зарахувати до призначеного покарання за правилами, встановленими ст. 72 КК України.

Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

В судовому засіданні не надано відомостей щодо реквізитів платіжного доручення, яким внесено заставу, а тому питання її повернення засудженому може бути вирішено в порядку ст.ст. 537-539 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 349, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 58 КК України замість призначеного ОСОБА_4 покарання у виді 2 років позбавлення волі призначити у виді службового обмеження для військовослужбовця на строк 2 (два) роки, із відрахуванням 20 (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення ОСОБА_4 доход держави.

Зарахувати ОСОБА_4 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 18.07.2023 по 26.07.2023 (9 днів) із розрахунку один день попереднього ув`язнення за три дні службового обмеження для військовослужбовців.

Під час відбування цього покарання ОСОБА_4 не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

Вирок може бути оскаржено з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1