Справа №583/873/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/858/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 січня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Журавне Охтирського району Сумської області, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останні рази:

-06 серпня 2019 року вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч.4 ст. 70 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, звільнений умовно-достроково, невідбутий строк покарання 9 місяців 1 день;

- 07 грудня 2022 року вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області за ч.2 ст. 125 КК України до покарання у виді 1 місяця арешту,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 , в якій останній вказує на те, що з вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 січня 2023 року, яким йому призначено остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі, не згоден.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання:

- за ч.2 ст. 185 КК України - у виді 2 років позбавлення волі.

- за ч.3 ст. 185 КК України - у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Згідно ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 серпня 2019 року та призначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 07 грудня 2022 року, більш суворим покаранням, призначеним за цим вироком, визначено остаточне покарання ОСОБА_7 у вигляді 4 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з часу його затримання.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком суду законної сили обрано особисте зобов`язання.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення експертизи в розмірі 1510 грн. 24 коп.

Арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Шишацького районного суду Полтавської області від 11 липня 2022 року, скасовано.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт вказує, що при призначенні покарання суд не врахував, що викрадені речі він повернув та що проникнення у житло не було, оскільки він там проживав і доглядав інваліда.

Інші учасники провадження апеляційні скарги на вирок суду апеляційні скарги не подавали.

Згідно з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 у першій половині лютого 2022 року, точного часу досудовим розслідування не встановлено, перебуваючи в домоволодінні за адресою АДРЕСА_3 , власником якого є потерпіла ОСОБА_8 , де він винаймав кімнату, умисно, з корисливих мотивів, направлених на протиправне заволодіння чужим майном, скориставшись тим, що його дії ніким не помічені, проник до незачиненої кімнати потерпілої ОСОБА_8 у вказаному вище домоволодінні, звідки таємно, повторно викрав належне останній майно на загальну суму 1271 грн. 00 коп., завдавши потерпілій матеріальної шкоди у вказаному розмірі.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 на початку березня 2022 року, точного часу досудовим розслідування не встановлено, перебуваючи в домоволодінні за адресою АДРЕСА_3 , де винаймав кімнату, умисно, з корисливих мотивів, направлених на протиправне заволодіння чужим майном, скориставшись тим, що власниця домоволодіння ОСОБА_8 вимушена була покинути своє домоволодіння та переховуватися від військових дій у іншому місці, з кімнати, яку винаймав у ОСОБА_8 , таємно, повторно викрав належне останній майно на загальну суму 1100 грн. 00 коп., завдавши потерпілій матеріальної шкоди у вказаному розмірі.

Продовжуючи злочинну діяльність, обвинувачений ОСОБА_7 на початку березня 2022 року, точного часу досудовим розслідування не встановлено, перебуваючи в домоволодінні за адресою АДРЕСА_3 , власником якого є потерпіла ОСОБА_8 , де винаймав кімнату, умисно, з корисливих мотивів, направлених на протиправне заволодіння чужим майном, скориставшись тим, що власниця домоволодіння ОСОБА_8 вимушена була покинути своє домоволодіння та переховуватися від військових дій у іншому місці, проник до незачиненої кімнати потерпілої ОСОБА_8 у вказаному вище домоволодінні, звідки таємно, повторно викрав належне останній майно вартістю 400 грн. 00 коп., що належить потерпілій ОСОБА_8 , завдавши матеріальної шкоди потерпілій на вказану суму.

Після цього, продовжуючи злочинну діяльність, обвинувачений ОСОБА_7 на початку березня 2022 року, точного часу досудовим розслідування не встановлено, перебуваючи в домоволодінні за адресою АДРЕСА_3 , власником якого є потерпіла ОСОБА_8 , де винаймав кімнату, умисно, з корисливих мотивів, направлених на протиправне заволодіння чужим майном, скориставшись тим, що власниця домоволодіння ОСОБА_8 вимушена була покинути своє домоволодіння та переховуватися від військових дій у іншому місці, проник до незачиненої кімнати потерпілої ОСОБА_8 у вказаному вище домоволодінні, звідки таємно, повторно викрав належне останній майно вартістю 760 грн. 00 коп., що належить потерпілій ОСОБА_8 , завдавши матеріальної шкоди потерпілій на вказану суму.

Обвинувачений ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленим про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду, на підтвердження чого в матеріалах справи міститься розписка про отримання ним особисто повістки про виклик до суду, в судове засідання не з`явився і причини такої неявки не повідомив.

Враховуючи зазначені обставини,а також те, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого, керуючись ч. 4 ст. 405 КК України, колегія суддів дійшла висновку про можливість здійснення апеляційного розгляду за відсутності апелянта ОСОБА_7 і у даному випадку його права не є порушеними.

А тому, заслухавши доповідь головуючого судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, думку прокурора, яка вважала рішення суду законним та обґрунтованим, просила залишити його в силі, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили. З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повному обсязі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З матеріалів даного провадження вбачається, що органом досудового розслідування, а також судом першої інстанції, дії обвинуваченого ОСОБА_7 були кваліфіковані за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно та таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло.

З вказаною кваліфікацією дій обвинуваченого колегія суддів погоджується в повному обсязі та вважає, що висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини останнього у вчиненні саме вказаних кримінальних правопорушень, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, які були повно і всебічно досліджені та оцінені судом.

Так, зі змісту оскаржуваного вироку, вбачається, що в судовому засіданні був допитаний обвинувачений ОСОБА_7 , який вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнав та пояснив, що з січня 2022 року разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_9 винаймав кімнату у житловому будинку за адресою АДРЕСА_3 , який належить потерпілій ОСОБА_8 . У лютому місяці 2022 року після того, як почалася війна, ОСОБА_8 поїхала зі свого будинку по АДРЕСА_3 та переховувалася від воєнних дій в іншому місці, його співмешканка - ОСОБА_10 поїхала в село, а він залишився мешкати в будинку по АДРЕСА_3 , де доглядав за братом потерпілої ОСОБА_8 , який є інвалідом. В зв`язку з відсутністю коштів на існування в березні 2022 року, він, без дозволу ОСОБА_8 віддав в залог своєму знайомому ОСОБА_11 майно потерпілої ОСОБА_8 , яке він взяв у кімнаті ОСОБА_8 в будинку за адресою АДРЕСА_3 : дві праски, два дриля-шуруповерта, пилосос та м`ясорубку. Отримані за це кошти він витратив на продукти харчування та цигарки. З кваліфікацією його дій як крадіжка, вчинена з проникненням у житло, він не згоден, так як у нього був доступ у всі кімнати будинку, зокрема в ту, в якій проживала ОСОБА_8 , він вільно ходив у всіх кімнатах будинку і це йому дозволяла остання. Крім того, здані ним в залог речі він мав намір забрати назад та повернути ОСОБА_8 . Потім, коли повернулась ОСОБА_8 та побачила зникнення належних їй речей, він сказав їй, що забере речі з залогу, але остання викликала поліцію.

Також, в судовому засіданні була допитана і потерпіла ОСОБА_8 , яка в судовому засіданні пояснила, що в січні 2022 року вона познайомилась з обвинуваченим ОСОБА_7 . Так як останньому ніде було жити, вона пустила ОСОБА_7 разом з його співмешканкою пожити в належному їй будинку за адресою АДРЕСА_3 , виділивши їм для проживання одну кімнату в будинку. Потерпіла вказувала, що проживала у своєму будинку в іншій кімнаті, а незадовго до початку війни виявила, що з її кімнати зникла праска Aurora та електром`ясорубка. У зникненні речей вона запідозрила обвинуваченого ОСОБА_7 , а тому категорично заборонила йому заходити без її дозволу до неї у кімнату. У період з 01 березня 2022 року по 12 квітня 2022 року вона була відсутньою у своєму домоволодінні, так як, рятуючись від війни, виїхала до іншого міста, а ОСОБА_7 залишався проживати в її будинку у виділеній йому кімнаті. Повернувшись 12 квітня 2022 року до себе додому, вона виявила, що зникло належне їй майно: праска Scarlet та пилосос Samsung та сказала обвинуваченому ОСОБА_7 , що з приводу зниклих речей буде звертатися у поліцію. Через деякий час ОСОБА_7 повернув їй викрадені речі, окрім викрадений двох дрилів.

Крім того, в судовому засіданні в якості свідків було допитано ОСОБА_11 , який у своїх поясненнях зазначав про те, що в кінці лютого чи на початку березня 2022 року, точної дати він не пам`ятає, до нього прийшов його знайомий ОСОБА_7 і попросив позичити йому гроші. Він відмовив ОСОБА_7 , так як останній заборгував йому велику суму грошей. Через деякий час ОСОБА_7 знову прийшов до нього та приніс каструлю-пароварку та дві праски і попросив дати йому гроші під залог даних речей. Свідок погодився та дав обвинуваченому грошові кошти, залишивши у себе каструлю-пароварку та дві праски, які приніс ОСОБА_7 . Після цього обвинувачений ОСОБА_7 приходив до нього ще декілька раз та приносив по черзі наступні речі: електром`ясорубку, комп`ютерний монітор, дві дрилі, пилосос Samsung. За дані речі він ( ОСОБА_11 ) платив ОСОБА_7 також грошові кошти.

Також, відповідно до ч.11 ст. 615 КПК України, судом було враховано і показання свідка ОСОБА_12 , допитаного 30 серпня 2022 року під час досудового слідства, який пояснив, що він проживає разом зі своєю сестрою ОСОБА_8 в її будинку за адресою: АДРЕСА_3 . В даному будинку також тимчасово проживав ОСОБА_7 . Як почалася війна, його сестра поїхала з будинку, а він та ОСОБА_7 залишились. Щодо зниклих з будинку речей, належних ОСОБА_8 , пояснив, що він не надавав обвинуваченому ОСОБА_7 дозволу на те, щоб він виносив з будинку будь-які речі.

Крім вказаних пояснень обвинуваченого, потерпілої та свідків, судом було досліджено і зібрані у справі письмові докази, а саме, протокол огляду місця події від 08 липня 2022 року з фототаблицями, згідно якого під час огляду території, прилеглої до домоволодіння АДРЕСА_3 , громадянка ОСОБА_8 добровільно видала пилосос Samsung SC 4023, сіро-блакитного кольору, у справному стані, без пошкоджень; праску Aurora AU3423, червоно-чорно-білого кольорів, у справному стані, без пошкоджень; праску Scarlet SC339S блакитно-білого кольору, без пошкоджень; м`ясорубку DEX DMG 125, сріблясто-білого кольорів, у справному стані, без пошкоджень, а також висновки судових товарознавчих експертиз № СЕ-19/119-22/9987-ТВ від 31 серпня 2022 року та № СЕ-19/119-22/7725-ТВ від 22 липня 2022 року, якими була визначена ринкова вартість викрадених у ОСОБА_8 речей.

Усі вищезазначені докази зібрані у передбаченому законом порядку і сумнівів щодо належності та допустимості у колегії суддів не викликають.

При цьому, як вбачається з оскаржуваного вироку, доводи ОСОБА_7 про те, що з його боку проникнення у житло ОСОБА_8 не було, оскільки він там проживав, на що обвинувачений посилається і в апеляційній скарзі, були предметом розгляду суду першої інстанції і надаючи їм оцінку, суд вірно зазначив, що вказані обставини спростовується показами самої потерпілої яка пояснювала, що останній проживав в окремо виділеній кімнаті і без її дозволу не мав права заходити до її кімнати в будинку, з якої були викрадені дві праски, м`ясорубка та пилосос.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, з яким останній не згоден, то колегія суддів, зазначає наступне.

Так, положеннямист. ст. 50, 65 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене правопорушення, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно відповідати характеру вчинених протиправних дій, їх небезпечності та інформації про особу винного.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, судом було враховано ступінь тяжкості вчинених останнім кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України, є тяжкими, особу винного, який є раніше судимим, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно, а також, його молодий вік.

При цьому, посилання апелянта на те, що при прийнятті оскаржуваного вироку, судом не було враховано те, що викрадені речі він повернув, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки повернення обвинуваченим ОСОБА_7 частини викрадених речей потерпілій було визнано судом обставиною, яка пом`якшує покарання останнього, що знайшло своє відображення у судовому рішенні, а обтяжуючих покарання обставин не встановлено.

Таким чином, суд першої інстанції належним чином врахував усі обставини, з якими Закон пов`язує саме призначення покарання і при визначенні його виду дійшов вірного висновку, з яким також погоджується і колегія суддів, що покарання у виді позбавлення волі буде необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Що стосується розміру покарання, то колегія суддів звертає увагу на те, що покарання за ч.2 ст. 185 КК Україниу виді 2 років позбавлення волі та за ч.3 ст. 185 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі не є найсуворішим покарання, передбаченим санкціями вказаних статей, а остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі було призначено обвинуваченому ОСОБА_7 на підставі ч. 4 ст. 70, ч. 1ст. 71 КК Україниз врахуванням призначеного вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 07 грудня 2022 року та невідбутоїостаннім частини покарання завироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 серпня 2019 року.

При цьому, колегія суддів зауважує, що висловлюючи свою незгоду з призначеним судом покаранням у виді 4 років позбавлення волі, обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі не вказує, яке, за таких обставин, на його думку покарання було б для нього справедливим і достатнім.

Разом з тим, колегією суддів не встановлено обставин, за яких обвинуваченому ОСОБА_7 можливо було б призначити більш м`яке покарання, і визнавати покарання призначене судом першої інстанції суворим, в даному конкретному випадку, підстави відсутні.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалено законне, обґрунтоване та умотивоване рішення, підстави для його скасування відсутні, у зв`язку з чим вирок суду слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 січня 2023 року відносно ОСОБА_7 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на цей вирок без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4