Житомирський апеляційний суд
Справа №274/1998/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.4 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

законного представника ОСОБА_8 ,

особи, щодо якої вирішується питання

про застосування примусових заходів

медичного характеру ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №274/1998/23 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02.06.2023 відносно

ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.4 ст.185 КК України,

в с т а н о в и в:

зазначеною ухвалою задоволено клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_9 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України.

Застосовано до ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Процесуальні витрати компенсовано за рахунок держави.

Скасовано арешт, накладений ухвалами слідчих суддів Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 08.02.2023 та 22.02.2023.

Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, 19.01.2023 близько 11 год. 50 хв. ОСОБА_9 , перебуваючи у приміщені відділення ТВБВ № 1005/049 AT «Ощадбанк» по вул. Житомирській, 43 в м. Бердичеві Житомирської області, помітив на столі, що являє собою робоче місце завідувача сектору РБ територіального відділення AT «Ощадбанк» ОСОБА_10 , належний останній мобільний телефон марки «Nokia» моделі «RM-1187 (216 Dual SIM Black)» в корпусі чорного кольору.

В цей самий день, час, місці та за вказаних обставин, ОСОБА_9 , скориставшись тимчасовою відсутністю власника майна та будь-яких інших осіб, а також тим, що його дії будуть непоміченими, в період дії воєнного стану, запровадженого на території України Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, шляхом вільного доступу таємно викрав із вказаного столу належний ОСОБА_10 мобільний телефон марки «Nokia» моделі «RM-1187 (216 Dual SIM Black)» в корпусі чорного кольору, ІМЕН: НОМЕР_1 , 1МЕІ2: НОМЕР_2 , вартістю 465,83 грн., після чого місце вчинення суспільно небезпечного діяння залишив й викраденим майном розпорядився на власний розсуд. Такими діями ОСОБА_9 завдав потерпілій ОСОБА_10 майнової шкоди на вказану суму.

Крім того, 17.01.2023 у період часу з 13 год. 00 хв. по 13 год. 15 хв. ОСОБА_9 , перебуваючи у приміщенні вестибюлю педагогічного гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , помітив належний потерпілій ОСОБА_11 мобільний телефон марки «Хіаоmі» марки «Redmi 6А Black 2/16 GB» в корпусі чорного кольору.

В цей самий день, час, місці та за вказаних обставин, ОСОБА_9 , скориставшись тимчасовою відсутністю власника майна та будь-яких інших осіб, а також тим, що його дії будуть непоміченими, в період дії воєнного стану, запровадженого на території України Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, шляхом вільного доступу таємно викрав мобільний телефон марки «Хіаоmі» марки «Redmi 6А (M1804C3CG) 2/16 GB», в корпусі чорного кольору, ІМЕН: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 , вартістю 1278 грн. 00 коп., після чого місце вчинення суспільно небезпечного діяння залишив й викраденим майном розпорядився на власний розсуд. Такими діями ОСОБА_9 завдав потерпілій ОСОБА_11 майнової шкоди на вказану суму.

Своїми діями ОСОБА_9 вчинив суспільно небезпечні діяння, передбачені ч. 4 ст. 185 КК України (таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану).

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить змінити ухвалу суду першої інстанції про застосування до ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом, а своїм рішенням застосувати до останнього примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. При цьому, зазначає, що на даний час ОСОБА_9 працевлаштований в ЗАТ «РІФ-1» в м.Бердичеві вантажником, продовжує лікування у лікаря-психіатра ОСОБА_12 , про ОСОБА_9 піклується його мати, він більше не скоював правопорушення, потерпілі претензій на мають, а тому, до нього можливо застосувати надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Наголошує, що суд першої інстанції при визначенні виду ПЗМХ в своїй ухвалі за основу поклав висновок судово-психіатричного експерта №114-2023 від 07.03.2023 р., проте не в повній мірі врахував характер вчиненого суспільно небезпечного діяння та психічний стан її підзахисного на момент розгляду справи в суді. Крім того, суд своєю ухвалою 09.05.2023 замінив запобіжний захід у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в у мовах, що виключають небезпечну поведінку на передання на піклування матері- ОСОБА_13 з обов`язковим лікарським наглядом.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника в підтримку апеляційної скаргу, думку законного представника ОСОБА_8 та особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу захисника, позицію прокурора, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених, ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення з таких підстав.

Завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст.2 КПК України).

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог кримінально-процесуального закону.

Як убачається з ухвали, суд правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вчинення ОСОБА_9 суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та що таке діяння ним було вчинено в період, коли він не усвідомлював свої дії та не керував ними. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційній скарзі не заперечуються і перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Як вважає апеляційний суд, доводи апеляційної скарги захисника, що суд міг не застосовувати примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з звичайним наглядом, а обмежитися амбулаторним наглядом є необґрунтованими.

Відповідно до ч.2 ст.19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Відповідно до ст.92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Відповідно до ст.93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб: 1) які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння; 2) які вчинили у стані обмеженої осудності кримінальні правопорушення; 3) які вчинили кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання.

Відповідно до ст. 503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.

З урахуванням наведеного та положень ч.1 ст.505 КПК України у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру доказуванню підлягають, зокрема: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення суспільно небезпечного діяння; вчинення діяння цією особою; наявність у цієї особи розладу психічної діяльності в минулому, ступінь і характер розладу психічної діяльності чи психічної хвороби на час вчинення суспільно небезпечного діяння чи на час досудового розслідування; небезпечність особи внаслідок її психічного стану для себе самої та інших, а також можливість завдання іншої істотної шкоди такою особою.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №114-2023 від 07.03.2023 ОСОБА_9 в період вчинення кримінальних правопорушень страждав на шизофренію, параноїдну форму, з безперервним типом перебігу, помірно вираженим апато-дисоціативним типом дефекту (F20.00 МКХ-10). Крім того, ОСОБА_9 на даний час страждає на шизофренію, параноїдну форму, з безперервним типом перебігу, помірно вираженим апато- дисоціативним типом дефекту (F20.00 МКХ-10). Не здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час ОСОБА_9 потребує застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом (а.п.100-105).

Тобто, у ОСОБА_9 встановлено наявність як медичного критерію - психічне захворювання, так і інтелектуальної та вольової ознак юридичного критерію нездатність розуміти свої дії та керувати ними.

Відповідно до вимог ст.94 КК України надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку застосовується судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до закладу психіатричної допомоги.

В п.3 Постанови Пленуму № 7 від 03.06.2005 р. «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» при вирішенні питання застосування до особи примусових заходів медичного характеру слід враховувати, що примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів, а примусове лікування щодо осіб, які вчинили кримінальні правопорушення та страждають на хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб за висновком судово-психіатричної експертизи.

Крім того, до обставин, що підлягають з`ясуванню відповідно до вимог п.5 ч.1 ст.513 КПК України, останні встановлюються з урахуванням висновку судової психіатричної експертизи в поєднанні з положеннями ст.94 КК України, частина перша якої у свою чергу визначає, що залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Зазначена норма закону про кримінальну відповідальність вказує на те, що при призначенні певного виду примусових заходів медичного характеру суд має врахувати в сукупності три критерії - характер і тяжкість захворювання (медичний критерій), тяжкість вчиненого діяння (юридичний критерій), а також ступінь небезпечності психічно хворого для себе чи інших осіб (соціальний критерій)

З огляду на вище зазначене, апеляційний суд, з урахуванням висновку судово-психіатричної експертизи №114-2023 від 07.03.2023, приходить до висновку, що судом першої інстанції, після повного дослідження доказів у справі, обґрунтовано зроблено висновок про застосування саме заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

В свою чергу, апеляційні доводи сторони захисту щодо працевлаштування ОСОБА_9 , продовження лікування останнім у лікаря-психіатра, як піклування з боку матері, факт не вчинення ним правопорушень на даний час, відсутність претензій, враховуючи тяжкість вчиненого діяння останнім, характер і тяжкість захворювання, ступінь небезпечності психічно хворого для себе чи інших осіб, не дають об`єктивних підстав, на даний час, для зміни законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді - госпіталізації до психіатричного закладу з звичайним наглядом.

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги захисника є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у провадженні, які були б підставами для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02.06.2023 відносно ОСОБА_9 без змін.

На ухвалу апеляційного суду учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді :