Провадження №1-кп/522/16/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0000773 від 17.04.2020 року відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Одеси, з вищою освітою, одруженої, яка має двох малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 299 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

24 грудня 2019 року, приблизно о 08 годині 00 хвилин, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись на першому поверсі в під`їзді № 2 будинку АДРЕСА_2 разом із своїм малолітнім сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , діючи умисно, зневажаючи загальноприйняті в суспільстві норми моралі щодо поводження з тваринами, в порушення ст.18 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», та п.2.5. Правил утримання тварин у місті Одесі, затверджених Рішенням Одеської міської ради від 05.04.2008 №2476-V, які передбачають заборону вчинення дій, що суперечать принципам захисту тварин від жорстокого поводження, з метою вчинення діяння, що завдасть істотного болю тварині, яка відноситься до хребетних, а саме, - безпритульній кішці сірого окрасу на прізвисько « ОСОБА_12 », яку годувала ОСОБА_13 , при виході із під`їзду на вулицю, із застосуванням жорстоких методів його вчинення, тобто таких, які вчиняються особливо болючими способами, в присутності свого малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з хуліганських мотивів, нанесла вказаній кішці один удар ногою в область тулубу, внаслідок чого кішка відлетіла в сторону та вдарилась об стіну.

В той час, малолітній син ОСОБА_5 . ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , злякавшись та заплакавши від агресивних дій матері, відчинив двері під`їзду та вибіг на вулицю.

В свою чергу, ОСОБА_5 , усвідомлюючи характер своїх суспільно небезпечних умисних діянь, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, нанесла кішці сірого окрасу на прізвисько « ОСОБА_12 » ще один удар ногою в область тулубу, від якого кішка знову відлетіла в сторону та вдарилась об стіну. Одразу після цього ОСОБА_5 нанесла вказаній кішці третій удар ногою в область тулубу, від якого кішка, через відчинені двері вилетіла на вулицю.

В подальшому кішку сірого окрасу на прізвисько « ОСОБА_12 » було доставлено до ветеринарної клініки «ЛЕССІ» у важкому стані з черевним типом дихання, з діагнозом: контузія легень, травма м`яких тканин в області шийної та грудної ділянки, вибиті різці.

В результаті жорстокого поводження з боку ОСОБА_5 з твариною, що відноситься до хребетних, а саме кішкою сірого окрасу на прізвисько « ОСОБА_12 », останній завдано сильного фізичного болю та страждань.

Таким чином, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , своїми умисними діями вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 299 КК України, за кваліфікуючими ознаками: жорстоке поводження з тваринами, що відносяться до хребетних, у тому числі безпритульними тваринами, що вчинене умисно та призвело до каліцтва, з хуліганських мотивів, вчинене у присутності малолітнього.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у скоєнні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю та пояснила, що вона дійсно вчинила інкримінований їй злочин при обставинах, викладених в обвинувальному акті, фактичні обставини справи не оспорювала та підтвердила вищеописані та встановлені судом обставини справи, а саме: дату, час, місце вчинення інкримінованого їй злочину, правову кваліфікацію свого діяння. У скоєному щиро кається та просила суворо її не карати.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченою своєї вини в обсязі пред`явленого їй обвинувачення, а також те, що вона не піддавала сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинуваченої, у суду також не виникає сумнівів в добровільності позиції інших учасників судового провадження.

У зв`язку з цим, згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченої ОСОБА_5 , а також доказів, що стосуються особи обвинуваченої. При цьому, судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

Обвинувачена ОСОБА_5 пояснила суду, що дійсно, 24 грудня 2019 року, приблизно о 08 год. 00 хв., вона знаходилась на першому поверсі в під`їзді № 2 будинку АДРЕСА_2 разом із своїм малолітнім сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , де побачила безпритульну кішку сірого окрасу, яку годувала ОСОБА_13 , та в присутності свого малолітнього сина нанесла вказаній кішці три удари ногою в область тулубу, чим завдала останній сильного фізичного болю та страждань. Крім того, пояснила суду, що на громадських засадах займається захистом безпритульних тварин, за що неодноразово була нагороджена подяками від Одеської обласної адміністрації, вдома має собаку та кота, яких підібрала на вулиці, а така її поведінка була обумовлена збігом тяжких сімейних обставин, оскільки в той день дуже сильно посварилася з чоловіком, знаходилася у розпачі та була досить дратівливою, що спонукало її до вчинення вказаних вище дій відносно тварини. Увчиненому щиро кається, зробила відповідні висновки та завірила суд, що подібне більше не повториться, просила її суворо не карати та призначити найбільш м`яке покарання.

Таким чином, допитавши обвинувачену, дослідивши письмові докази, надані сторонами кримінального провадження, суд вважає, що зібрані докази є належними, допустимими та достовірними, і є достатніми для постановлення обвинувального вироку.

Враховуючи викладене, суд вважає, що винність обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 299 КК України, доведена та її дії правильно кваліфіковані як жорстоке поводження з тваринами, що відносяться до хребетних, у тому числі безпритульними тваринами, що вчинене умисно та призвело до каліцтва, з хуліганських мотивів, вчинене у присутності малолітнього.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлені.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої, передбаченими ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченої, її активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких сімейних обставин.

При визначенні мотивів призначення покарання суд керується наступним.

Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права вимагає від держави його втілення шляхом запровадження ідей соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003 у справі «Про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора»: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах».

Вимога додержуватись справедливості під час застосування кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема, у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р.), статті 14 Міжнародного пакту про громадські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, відповідно до яких кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначати покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

Тому призначення покарання повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, якою, як зазначено, є не лише кара, а й виправлення засудженого. З огляду на конкретні обставини кримінального провадження, зважаючи на необхідність та доцільність застосування покарання, враховуючи суспільну небезпечність обвинуваченого, суд може, а в деяких випадках, за наявності передбачених кримінальних законом обставин, зобов`язаний звільнити обвинуваченого від покарання та від його відбування.

Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Суд, при обранні покарання обвинуваченій ОСОБА_5 у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого, особу обвинуваченої та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Таким чином, при призначенні обвинуваченій ОСОБА_5 покарання, суд враховує, що вона є громадянкою України, з вищою освітою, заміжня, має двох малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 , раніше не судима, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, неодноразово нагороджувалася подяками громадської ради при Одеській обласній державній адміністрації за активу громадянську позицію, особистий внесок у громадську діяльність регіону, направлену на захист безпритульних тварин, усіляку допомогу притулкам для тварин, а також малозабезпеченим громадянам по утриманню тварин.

У вчиненому злочині обвинувачена ОСОБА_5 щиро покаялася, активно сприяла суду у встановленні фактичних обставин справи.

Також суд бере до уваги і зміст обвинувачення, яке складається з одного епізоду та те, що обвинувачена ОСОБА_5 є раніше не судимою особою.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

При цьому суд враховує, що у кримінальному кодексі за його формальної визначеності не можуть бути враховані всі індивідуальні особливості конкретного злочину та особи винного. Призначення покарання без урахування цих особливостей призводить до формалізму в застосуванні КК.

Відповідно до ст. 69 КК України суд при призначенні покарання за злочин будь-якої тяжкості має право вийти за межі санкції конкретної статті Особливої частини КК та обрати більш м`яку, ніж передбачена цією санкцією, міру покарання.

У вчиненому злочині обвинувачена ОСОБА_14 щиро покаялася, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення.

Суд також враховує, що щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 66 КК, є самостійними обставинами, які пом`якшують покарання. Як неодноразово зазначав Верховний Суд, врахування кожної з них при призначенні покарання, за умови встановлення їх наявності у кримінальному провадженні, є обов`язковим для суду, незалежно від тяжкості вчиненого злочину та повторності його вчинення. Вказані форми посткримінальної поведінки особи свідчать про те, що в особі винного відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності. Визнання даних обставин такими, що пом`якшують покарання, стимулює осіб, які вчинили злочини, до критичної переоцінки своєї діяльності, а також сприяє своєчасному розкриттю злочинів.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою ОСОБА_5 злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, є нетяжким умисним злочином, конкретні обставини його вчинення, обставини, що пом`якшують покарання, особу обвинуваченої, суд приходить до висновку, що вищезазначені обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, у зв`язку з чим приходить до висновку про можливість призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України, тобто нижче найнижчої межі, встановленої в санкції частини 2 статті 299 КК України, а саме у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд вважає, що вказане вище покарання буде достатнім для виправлення та попередження вчинення нових злочинів обвинуваченою ОСОБА_5 .

Враховуючи відсутність в матеріалах кримінального провадження доказів наявності будь-яких ризиків, передбачених ст.177 КПК України, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до обвинуваченої до набрання вироком суду законної сили.

У зазначеному кримінальному провадженні особи потерпілими не визнавалися, цивільний позов не заявлявся.

Відомостей про процесуальні витрати суду не надано.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 100, 349, 366-371, 373, 374, 375, 376ttp:/search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2664/ed_2019_01_11/pravo1/T124651.html?pravo=1#2664" title="Кримінальний процесуальний кодекс України; нормативно-правовий акт № 4651-VI від 13.04.2012">, 395, 532 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 299 КК України, та призначити їй покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме у розмірі 17000,00 (сімнадцять тисяч гривень 00 коп.) гривень.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не обирати.

Роз`яснити засудженій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що згідно п.п. 7, 9 Порядку виконання уповноваженими органами з питань пробації судових рішень про призначення покарання у виді штрафу, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №1301/5 від 27 квітня 2018 року, засуджений зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання судовим рішенням законної сили і повідомити про це орган пробації шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу. Якщо засуджений не з`явився до органу пробації та не підтвердив сплату штрафу шляхом пред`явлення документа після закінчення місячного строку від набрання судовим рішенням законної сили, орган пробації надсилає подання до суду, який виніс судове рішення, для вирішення питання про розстрочку виплати несплаченої суми штрафу або заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі відповідно до закону.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1