Справа № 163/2746/23
Провадження № 1-кп/163/51/24
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

05 лютого 2024 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглядаючи в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області кримінальне провадження №0000191 про обвинувачення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,

в с т а н о в и в :

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 .

Клопотання обґрунтував тим, що встановлені на стадії досудового розслідування ризики не припинили свого існування, тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить запобігання таким ризикам та процесуальної поведінки обвинуваченого. Зазначені ризики полягають у можливості переховування обвинуваченого від суду, можливості вчинити інше кримінальне правопорушення, а також незаконно впливати на свідків, інших учасників кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 просили змінити запобіжний захід на більш м`який. Мотивуючи клопотання тим, що обвинувачений проживає разом з матір`ю похилого віку, яка хворіє та потребує стороннього догляду, на теперішній час, відсутні ризики, які були підставою обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Аналогічну позицію висловили захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_4 .

З врахуванням думки сторін кримінального провадження суд приходить до такого висновку.

Ухвалою суду від 21 грудня 2023 року продовжено щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів - до 18 лютого 2024 року включно.

Підставою для обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слугувала наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно із ч.3 ст.331 КПК України за наслідками розгляду питання про доцільність продовження тримання під вартою обвинуваченого, суд своєю ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

При вирішенні питання щодо заявленого клопотання, суддя приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме справу «Харченко проти України», за якою встановлено порушення вимог п.3 ст.5 Конвенції щодо надмірного тривалого тримання особи під вартою, а також те, що національні суди не розглядали жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів.

По справі «Мамедова проти Росії», ЄСПЛ зазначив, що посилання на тяжкість обвинувачення як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що особа буде переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Згідно з п.3 ст.5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року у справі «Яблонський проти Польщі», від 23 вересня 1998 року у справі «І.А. проти Франції», від 04 жовтня 2001 року у справі «Іловецький проти Польщі»).

При цьому ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення ЄСПЛ у справі «Смирнова проти Росії» ). У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства ( суду ) можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів ( рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).

В рішенні «Тодоров проти України» ЄСПЛ зазначив, що для продовження тримання особи під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.

Також суддя приймає до уваги, що ОСОБА_5 перебуває під вартою з 08 серпня 2023 року, має постійне місце проживання, наявність міцних соціальних зв`язків, є особою молодого віку, раніше не судимий, проживає разом з матір`ю похилого віку, яка на теперішній час хворіє і потребує стороннього догляду, а також, що скарг на його поведінку під час досудового слідства та судового розгляду не було.

На думку суду, сам по собі факт вчинення інкримінованого обвинуваченому правопорушення та ймовірність призначення йому суворого покарання, за відсутності конкретних фактів ухилення його від суду, переховування, вчинення іншого кримінального правопорушення, незаконного впливу на свідків, не свідчить про недостатність застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Крім того на даний час не надано жодних належних та допустимих доказів, що у випадку зміни запобіжного заходу підозрюваний дійсно буде переховуватися.

Враховуючи вище наведене зміна запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та зможе запобігти зазначеним ризикам, а тому клопотання прокурора до задоволенню не підлягає.

Зазначене відповідає і практиці Європейського Суду з прав людини. Зокрема, у рішенні від 10.03.2009 року у справі «Биков проти Росії», заява № 4378/02, п. 64, Суд зазначив, що тягар доказування при вирішенні питань щодо продовжуваного позбавлення особи волі не повинен перекладатися на затриману особу, щоб вона доводила б наявність причин, які б виправдовували її звільнення з-під варти (див. постанову Європейського Суду з прав людини від 26.07.2001 року у справі «Ілійков проти Болгарії», заява № 33977/96, § 85).

Відповідно до статті 5 § 3 Конвенції кожному, кого заарештовано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, …має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Відповідно до встановленої практики Європейського Суду з прав людини, для того, щоб позбавлення свободи можна було вважати не свавільним у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції, застосування такого заходу має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 р. у справі «Нештак проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74, від 14 жовтня 2010 р. у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 2728 «Нечипорук і Йонкало проти України» (nechiporukandyonkalo v. Ukraine) від 21 квітня 2011 року, п. 196). Поміщення під варту відповідно до статті 5 § 1 Конвенції повинно відповідати принципу пропорційності (див. справу Ladent v. Poland, заява № 11036/03, п. 55, ЕСПЧ 2008 ... (витяги)).

Особа, яка обвинувачується у вчиненні злочину, завжди повинна бути звільнена з-під варти до суду, якщо тільки держава не може довести, що «є відповідні і достатні» причини, щоб виправдати триваюче тримання під вартою (див. справи Wemhoff v. Germany, рішення від 27 червня 1968 р., Series A № 7, стор. 24-25, п. 12; YagciandSargin v. Turkey, рішення від 8 червня 1995 р., Series A № 319-A, п. 52).

По справі «Хайрединов проти України» (38717/04, рішення від 1410.2010 року) Європейський суд по правам людини визнав порушення § 1 ст. 5 Конвенції у зв`язку з обставинами, коли національні органи не надали достатніх підстав для взяття під варту заявника, а суди не розглядали можливість застосування альтернативного запобіжного заходу.

В абз. абз. 2,5 п. 17 Інформаційного листа № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ звернув увагу судів першої та апеляційної інстанції на те, що суду необхідно враховувати вимоги дотримання розумного строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, продовження строку тримання під вартою. Загальне положення щодо розумних строків у таких випадках викладено у правовій позиції ЄСПЛ в рішенні у справі «Харченко проти України», згідно з якою «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості» (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

Також суддя звертає увагу, що до іншого обвинуваченого ОСОБА_4 у цьому кримінальному провадженні застосовано запобіжний захід у вигляді застави, який останній не порушує.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого розслідуванні кримінального правопорушення та розгляду справи у суді (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки обвинуваченого, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків.

Враховуючи вищевикладене, суддя дійшов висновку, що всі зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою знизились і є наявність достатніх правових підстав для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого до обвинуваченого ОСОБА_5 , на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Керуючись ст.ст.176-178, 181, 194, 196, 331, 372, 376 КПК України

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання прокурора в кримінальному провадженні № 0000191 про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 05 квітня 2024 року.

Заборонити підозрюваному ОСОБА_5 у строк до 05 квітня 2024 року включно без дозволу слідчого, прокурора, суду цілодобово залишати місце його постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_5 виконувати до 05 квітня 2024 року включно такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- не відлучатись без дозволу прокурора, суду із місця проживання;

-утримуватись від спілкування зі свідками в даному кримінальному провадженні.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 з-під варти в залі суду негайно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали передати для виконання органу Національної поліції по місцю фактичного проживання обвинуваченого.

Згідно із ч.4 ст.181 КПК України орган внутрішніх справ зобов`язаний негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчого.

Копію ухвали вручити обвинуваченому і прокурору.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали буде проголошений о 14:00 годині 06 лютого 2024 року.

Головуючий : суддя ОСОБА_1