Номер провадження: 11-кп/813/1361/23
Справа № 521/2480/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Малиновського районного суду м. Одесивід 27.03.2023 у кримінальному провадженні №0003594, внесеному до ЄРДР 20.11.2019 відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, не працюючого, з середньою освітою, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу статті 89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано виним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили обрано відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Зараховано в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 у період з 09.12.2019 року до дня набрання вироком законної сили.

Вироком також вирішено питання щодо долі речових доказів.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він 19.11.2019, у період часу з 17 до 18 годин, більш точний час не встановлено, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок негативного ставлення до побутових обтяжень, пов`язаних із необхідністю догляду за своїм літнім батьком ОСОБА_11 і сумісним з ним проживанням, діючи умисно, з мотивів явної неповаги до охоронюваних законом цінностей життя та здоров`я людини, розуміючи характер своїх протиправних дій та бажаючи їх настання, з метою реалізації свого умислу, спрямованого на протиправне позбавлення життя іншої людини, шляхом стискання шиї ОСОБА_11 задля досягнення механічної асфіксії, спричинив йому наступні тілесні ушкодження: крововиливи в білкових оболонках очей та слизових оболонках повік; крововиливи під слизовими оболонками ротової порожнини; масивні крововиливи в м`яких тканинах в ділянці підборіддя з переходом на шию, а також в м`яких тканинах в ділянці голосової щілини, під`язикової кістки та органо-комплексу гортані; переломи під`язикової кістки, щитоподібного та перснюватого хрящів; темно-червоні крапкові крововиливи під плеврою легень та зовнішньою оболонкою серця, значно виражена емфізема легень, дрібні крововиливи в легені; набряк головного мозку, від яких потерпілий помер на місці.

Зазначені ушкодження складали єдиний нерозривний морфологічний комплекс закритої травми голови та шиї та за критерієм небезпеки для життя, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Смерть ОСОБА_11 настала в результаті механічної асфіксії.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 , кваліфікації його дій прокурор ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а саме через надмірну м`якість.

Доводи обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не обґрунтував взагалі призначену міру покарання у виді 9 років та до чого таке покарання має привести. Вказує, що обвинувачений вину не визнав, що виключає будь-які мотиви обвинуваченого на зміну свого світогляду.

Просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначення покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 вважати засудженим за ч. 1 ст. 115 КК України до 12 років позбавлення волі.

Не погоджуючись із вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що злочину не вчиняв.

Захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення суду незаконним у зв`язку із невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неповнотою судового розгляду.

Вказує, що судом допущена однобічність та неповнота дослідження обставин справи. Зазначає, що обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження належним чином не з`ясовані.

Просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_7 .

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора та потерпілого, які підтримали доводи скарги сторони обвинувачення та заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційних скарг сторони захисту та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до положень ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України; 2) відповідно до положень Загальної частини КК; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7 роз`яснено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, надавши відповідну правову оцінку заявленим в апеляційних скаргах доводам і наявним в матеріалах провадження доказам, апеляційний суд доходить наступних висновків.

На думку апеляційного суду, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за вказаних в оскаржуваному вироку обставин підтверджується сукупністю відносних, достатніх, допустимих, узгоджених між собою доказів, зібраних у встановленому порядку і досліджених судом з дотриманням принципів повноти, всебічності та об`єктивності судового розгляду, яким надана належна правова оцінка.

Як вбачається з матеріалів провадження під час судового розгляду судом першої інстанції допитані потерпілий ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_13 які надали чіткі та послідовні покази, що в свою чергу підтверджуються дослідженими доказами у справі, представлені стороною обвинувачення та які повністю підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України на підставі яких ухвалено обвинувальний вирок.

Так потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що останні п`ять років разом з батьком в одній квартирі проживав його брат ОСОБА_7 . До батька він відносився непорядно, неодноразово підіймав на нього руку та бив його, вчиняв домашнє насильство. Він особисто возив батька до лікарні фіксувати побої та з цього приводу звертався спочатку до органу поліції, а потім до прокуратури, однак, справа до суду не дійшла. Це мало місце приблизно за рік до вбивства. Він постійно питав батька, як справи вдома та той відповідав, що все гаразд, але він регулярно помічав синці на тілі батька. Окрім цього, ОСОБА_7 ніколи ніде не працював, зі слів батька, постійно забирав у нього гроші та пропивав їх, вживав алкогольні напої також вдома та в стані сп`яніння міг вчиняти відносно батька насилля.

В день подій, 19 листопада 2019 року, його брат ОСОБА_7 подзвонив йому близько 19 годин та повідомив, що їх батько помер, але він у це не повірив та спитав, чи тверезий він. Вже наступного ранку ОСОБА_9 зателефонував агент з надання ритуальних послуг та також повідомив, що його батько помер. ОСОБА_7 нічого не пояснював йому з приводу того, що сталось та яким чином їх батько помер, лише повідомив, що він зайшов до кімнати батька і побачив, що той мертвий.

На думку потерпілого, ОСОБА_7 хотів проживати у квартирі батька сам, оскільки до вказаних подій обвинувачений розмовляв з ним з приводу того, щоб зареєструватись у цій квартирі, оскільки батько може померти, на що він відповів йому, що поспішати з цим не планує, та з батьком все добре і на стан здоров`я він йому не скаржився. Він впевнений, що вбивство батька вчинив його брат, оскільки, батько його брату настільки набрид, що він вже не міг з ним разом перебувати. До цього переконання він дійшов у зв`язку з поведінкою ОСОБА_7 по відношенню до їх батька, оскільки останній постійно давав ляпасів батькові, але ніколи до цього не душив. До вказаних подій стан здоров`я його батька було задовільне, по приміщенню квартири він пересувався самостійно. В день подій в квартирі інших осіб та родичів бути не могло, однак, тоді в квартирі перебувала співмешканка ОСОБА_7 , прізвище якої він не запам`ятав. Особисті речі батька так і залишились в його кімнаті, окрім ліжка, подушок з ковдрою та постільної білизни, які він разом з братом винесли на смітник наступного дня.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 повідомила суду, що у 2019 році вона познайомилася з ОСОБА_14 та була знайома з його батьком. Точного дня, коли це сталось, вона не пам`ятає. Того дня вона була в квартирі покійного двічі: вранці та ввечері. З ранку вона знаходилась там протягом дня, але пішла, оскільки в неї з обвинуваченим сталась сварка. На початку п`ятої години вечора їй подзвонив ОСОБА_15 та попросив купити для нього горілки, на що вона запитала, навіщо їй повертатись, якщо вона тільки від нього пішла, але вона вирішила повернутися. Коли підійшла до будинку ОСОБА_15 спустився на перший поверх відчинити їй двері до під`їзду та потім вони підійнялись до квартири. ОСОБА_15 відкрив двері до квартири, зайшов туди перший. В квартирі на той момент нікого, окрім них, не було, але чи був хтось до цього, вона не знає. Вона також не знає, що відбувалось в квартирі, поки вона не повернулась. На її погляд, за час її відсутності в квартирі нічого не змінилось. Разом з ОСОБА_16 вони пройшли до кухні, де останній їй повідомив, що його батько помер. З приводу смерті свого батька ОСОБА_17 їй розповів, що він помив батька, нагодував його, перевдягнув та уклав спати. Потім ще заходив до кімнати дізнатись, чи буде батько ще їсти. Як саме він помер, ОСОБА_17 пояснити не зміг, лише припустив, що той вдарився головою. Вона здивувалася, отже вранці все було добре, ОСОБА_15 декілька разів заходив до кімнати батька та питав, чи не хоче він їсти. Після цього вона сказала ОСОБА_18 , щоб він подзвонив до лікарні та поліції.

До вказаних подій відносини між ОСОБА_14 та його батьком були непогані, але коли батько був випивший, ОСОБА_15 починав нервувати. В її присутності він міг почати сваритись на батька, дати стусанів та потиличник, але сильних побоїв ніколи не було.

Окрім цього, ОСОБА_15 передав їй документи на квартиру батька для збереження, оскільки він хвилювався, що батько міг ці документи спалити.

При цьому допитані особи підтвердили, що обвинувачений ОСОБА_7 періодично застосовував насилля до свого батька.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, підтверджується зібраними по кримінальному провадженню дослідженими у судовому засіданні наступними доказами:

- протокол огляду місця події від 19.11.2019, який проведений з 20 години 25 хвилин до 21 години 00 хвилин, з дозволу близького дозволу померлого власника, яким було зафіксовано: місце скоєння злочину і обстановка після злочину, а також виявлені сліди злочину, була оглянута квартира АДРЕСА_2 . Під час огляду місця події, у квартирі обстановка не порушена. Вхідні двері без пошкоджень. В одній із кімнат виявлений труп чоловіка ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На тілі трупа ознак насильницької смерті не виявлено;

- протокол огляду місця події від 21.11.2019, який проведений з 16 години 25 хвилин до 16 години 40 хвилин, яким зафіксоване місце на якому виявлені речі, які в подальшому визнані речовими доказами. Так, згідно протоколу була оглянута грунтова ділянка місцевості розмірами 4х4 метри, яка розташована на відстані 10 метрів від будинку АДРЕСА_3 та на відстані 20 метрів від будинку АДРЕСА_4 , на якій виявлено 3 частини одного дивану біля яких виявлено ковдру блакитного кольору та подушку біло фіолетового кольору;

- протокол слідчого експерименту від 24.12.2019 та відеозапис слідчої дії, відповідно до яких слідчий СВ Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області у період часу з 15 години 51 хвилин до 16 години 01 хвилин у присутності понятих, експерта, захисника, з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення провів слідчий експеримент, під час якого підозрюваний ОСОБА_7 на місці скоєння злочину в квартирі АДРЕСА_2 , показав, як та за яких обставин 19.11.2019 у період часу з 17.00 по 18.00 годин, відбувалися події;

- висновок судово-медичної експертизи від 14.02.2020 №326 -3813/2019, відповідно до якого, в наданому протоколі слідчого експерименту будь-які дані, що могли б уточнити механізм утворення ушкоджень не виявлені;

- висновок судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 від 03.01.2020 №2250-3813/2019, відповідно до якого смерть ОСОБА_11 настала від механічної асфіксії у результаті здавлення тупим предметом, на що вказують наступні дані судово-медичного дослідження трупа: крововиливи в білкові оболонки очей та слизові оболонки повік; наявність крововиливів під слизові оболонки ротової порожнини; наявність масивних крововиливів в м`яких тканинах в ділянці підборіддя з переходом на шию, а також м`яких тканинах в ділянці голосової щілини, під`язикової кістки та органукопмлексу гортані; наявність переломів під`язикової кістки, щитоподібного та пернюватого хрящів; темно-червоні крапкові крововиливи під плеврою легень та зовнішньою оболонкою серця (плями Тард`є), значно виражена емфізема легень, рідка кров в порожнинах серця, а також дані судово-гістологічного дослідження: венозне повнокров`я; порушення реологічних властивостей крові; вогнища набряку, ділянки емфіземи, що чергуються з ділянками дистелекстаза, дрібні крововиливи в легені; набряк головного мозку. Вищевказані ушкодження спричинені в проміжок часу до настання смерті, який обчислюється хвилинами. Дані ушкодження складають єдиний нерозривний морфологічний комплекс закритої травми голови та шиї, тому оцінювати роздільно не можуть, таким чином за критерієм небезпеки для життя, згідно п.2.1.2. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, по відношенню до живих осіб мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Анатомічна будова вільної верхньої кінцівки практично виключає спричинення даних тілесних ушкоджень від дії власної руки. Вказана асфіксія могла виникнути від здавлення шиї тупими предметами індивідуальні особливості яких не відобразилися, при тому з врахуванням характеру та локалізації обмежені по відношенню до вертикальної висі та переважають по горизонтальній висі, що можливо при стисненні між плечем та передпліччям однієї руки. Ступінь прояву трупних явищ, встановлена при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_11 свідчить про те, що з моменту настання смерті ОСОБА_11 і до моменту дослідження його трупу пройшло приблизно 36-48 годин, і таким чином, не виключається що смерть ОСОБА_11 могла настати 19.11.2019 р. у період часу 10:00-22:00 год. При судово-токсилогічному дослідженні крові від трупа ОСОБА_11 в крові етиловий спирт не виявлений;

- висновок експерта №945 від 26 грудня 2019 відділення судово-медичної імунології, відповідно до якого кров потерпілого ОСОБА_11 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А з супутним антигеном Н за ізосерологічною системою АВО. Кров підозрюваного ОСОБА_7 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В за ізосерологічною системою АВО. На подушці, ковдрі, вилучених при огляді місця події, трусах, джемпері, які належать потерпілому ОСОБА_11 , виявлена кров людини. При встановленні групової приналежності крові виявлені антигени В та Н, властиві групі крові В з ізогемаглютиніном анти-А з супутним антигеном Н за ізосерелогічною системою АВО, що не виключається її походження від потерпілого ОСОБА_11 , носія антигенів В та Н (у разі походження крові від однієї людини). Походження крові від підозрюваного ОСОБА_7 (носія антигену Н в якості основного ) виключається (висновок експерта №945 від 26 грудня 2019 року);

- висновок судово-психіатричної експертизи №35 від 09.01.2020, згідно якої ОСОБА_7 , у період часу що стосується вчиненню кримінального правопорушення у якому він підозрюється, на хронічне психічне захворювання, недоумство, інший, у тому числі і тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності не страждав, у зв`язку з чим був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. У теперішній час ОСОБА_7 на хронічне психічне захворювання, недоумство та інший хворобливий стан психіки, також не страждає, у тимчасовому розладі психічної діяльності не перебуває, він за своїм психічним станом здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, може приймати участь у слідчих діях та предстати перед судом. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Також апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання неналежними доказами висновок експерта №479 від 16.12.2019, висновок експерта №496 від 26.12.2019 та висновок експерта №939 від 10.12.2019, оскільки ці докази не підтверджують та не спростовують причетність ОСОБА_7 до даного злочину, а тому їх неможливо використати для встановлення обставин, які мають значення для справи.

Таким чином, всупереч доводів апеляційних скарг, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про причетність обвинуваченого ОСОБА_7 до даного кримінального правопорушення.

При цьому апеляційний суд критично відноситься до тверджень ОСОБА_7 про непричетність доданого злочину з огляду на таке.

Так під час досудового розслідування та розгляді справи у суді, ОСОБА_7 пояснював, що тілесні ушкодження, які встановлені у ОСОБА_11 і які були причиною його смерті, заподіяні не ним та могли утворитися внаслідок падіння потерпілого. Ці покази ОСОБА_7 підтвердив під час слідчого експерименту, який був проведений за його участю, участю захисника та участю судового експерта.

Разом із тим, як вбачається з висновку судово-медичного експерта, смерть ОСОБА_11 настала від механічної асфіксії у результаті здавлення шиї тупим предметом. Згідно додаткової судово-медичної експертизи від 14.02.2020 №326 -3813/2019, в наданому протоколі слідчого експерименту будь-які дані, що могли б уточнити механізм утворення ушкоджень не виявлені.

Таким чином, зазначені експертні висновки фактично спростовують версію ОСОБА_7 про утворення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 від падіння і підтверджують версію сторони обвинувачення про настання смерті внаслідок механічного здавлення шиї.

Крім того, суд бере до уваги, як покази самого обвинуваченого так і покази свідка ОСОБА_19 , з яких вбачається, що в день подій в квартирі були відсутні будь-які стороні особи, а двері самої квартири були замкнуті на ключ, що виключало непомітне проникнення до цього житла інших осіб.

Щодо мотивів вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, апеляційний суд перш за все бере до уваги покази потерпілого ОСОБА_9 , які визнані належними і допустимими, та з яких вбачається, що ОСОБА_7 до батька відносився непорядно, неодноразово застосовував до нього насильство, спричиняв тілесні ушкодження, постійно забирав у нього гроші і пропивав їх та висловлювався про своє бажання проживати у квартирі самостійно. Наявність цих фактичних даних надає підстави суду вважати, що ступень бажання в усуненні обтяжень, пов`язаних із необхідністю догляду за своїм літнім батьком ОСОБА_11 і бажанням самостійного проживання, з урахуванням психоемоційного стану обвинуваченого, на час вчинення кримінального правопорушення досягла того пікового рівня, в наслідок чого обвинувачений і наважився здійснити вбивство свого батька.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час судового розгляду доказів для визнання ОСОБА_7 винуватим у заподіянні смерті ОСОБА_11 суд першої інстанції вірно керувався стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК України. Судом вірно врахована практика Європейського суду з прав людини. Зокрема, у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року.

Так стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.

Таким чином зібрані органом досудового розслідування докази спричинення тілесних ушкоджень саме ОСОБА_7 , як окремо так і в їх сукупності є достатніми для висновків про те, що при встановлених судом обставинах, спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, перелічених в описовій частині вироку іншими особами, крім обвинуваченого, виключається. Тобто, суд виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Аналіз вищенаведених доказів у їх сукупності, дані про спосіб позбавлення життя потерпілого, наявність мотиву, також дозволяє суду зробити висновок про те, що обвинувачений, при заподіянні смерті іншій особі діяв з прямим умислом.

Таким чином судом не встановлено підстав, що можуть вказувати на невинуватість ОСОБА_7 , а навпаки, апеляційний суд вважає, що надані покази та письмові докази, відповідають критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності, а тому суд обґрунтовано їх враховує при ухваленні вироку.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив зібрані органами досудового розслідування докази, дав їм належну правову оцінку, на підставі чого прийшов до обґрунтованих висновків по суті обвинувачення, з якими погоджується й апеляційний суд, у зв`язку з чим вважає доводи апеляційних скарг про непричетність ОСОБА_7 до кримінального правопорушення безпідставними.

Разом з тим, вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції враховував дані про особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, характер та підвищену ступінь суспільної небезпечності скоєного ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, який відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким та пов`язаним з посяганням на найвищу соціальну цінність, передбачену ст. 3 Конституції України, а саме життя людини.

Також відповідно до ст. 67 КК України судом першої інстанції враховано обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_20 , а саме вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення щодо особи, з якою він перебував у сімейних відносинах.

Обставини, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України районним судом не встановлено.

З урахуванням вказаних обставин, керуючись вимогами виваженості та справедливості, з метою виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, а також попередження нових кримінальних правопорушень яке можливо тільки в умовах ізоляції його від суспільства, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років, яке за своїм видом і розміром є законним, достатнім, співрозмірним, справедливим та призначене у відповідності до вимог ст. 50 та 65 КК України.

Інших підстав для зміни покарання прокурором в скарзі не зазначено, тому колегія суддів вважає, що покарання призначене обвинуваченому відповідно до санкції ч. 1 ст. 115 КК України та вимог ст. 65 КК України.

Таким чином колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону під час розгляду кримінального провадження, а тому дійшла висновку, що постановлений по справі вирок відносно ОСОБА_20 , є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни за результатами апеляційного розгляду не встановлено.

Враховуючи наведене апеляційний суд вважає, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції ухвалено з дотримання принципу повноти, об`єктивності та всебічності розгляду справи, висновки суду ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, а призначене обвинуваченому покарання відповідає тяжкості вчиненого ним кримінальних правопорушень та даним про його особу.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, у відповідності з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого та його захисника залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 7, 9, 291, 314, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 27.03.2023 у кримінальному провадженні №0003594, внесеному до ЄРДР 20.11.2019 відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, протягом цього ж строку з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4