КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

17 січня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретарів судового засідання - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0002598 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 20 лютого 2023 року, ухвалений щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, раніше не судимого, без реєстрації та постійного місця проживання,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185; ч. 2 ст. 186; ч. 1 ст. 187 КК України,

за участю сторін провадження:

прокурорів - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 20 лютого 2023 року ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185; ч. 2 ст. 186; ч. 1 ст. 187 КК України та призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 187 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України остаточне покарання призначено шляхом часткового складання призначених покарань та визначено до відбуття покарання у виді 4 років 3 місяці позбавлення волі.

Цим вироком вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено вироком суду, 21.01.2020 року приблизно о 14:30 год., обвинувачений ОСОБА_6 перебуваючи неподалік парку «Першотравневий», що знаходиться на перетині вулиць Уманської та Г. Воробйова в м. Києві, помітив раніше невідомого йому неповнолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який прямував вздовж лісо - паркової зони в напрямку житлового будинку, тримаючи в правій руці власний мобільний телефон «Huawei Y6 PRO», золотистого кольору, імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 , вартістю 4038 гривень, всередині якого знаходилась сім-картка стільникового оператора зв`язку «Київстар», абонентський номер НОМЕР_3 , що матеріальної цінності для потерпілого не складає, на мобільному рахунку грошові кошти були відсутні, з карткою пам`яті, об`ємом 16 ГБ, вартістю 300 гривень, в чорному шкіряному чохлі, що матеріальної цінності для потерпілого не складає.

Помітивши вищевказаний мобільний телефон, у ОСОБА_6 виник раптово умисел, направлений на заволодіння майном останнього з метою власного збагачення.

Маючи на меті напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, ОСОБА_6 зі спини наблизився до потерпілого ОСОБА_11 та своєю правою рукою потягнув останнього за плече, від чого потерпілий впав на землю.

В подальшому, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 , з метою подолання опору потерпілого, почав погрожувати йому фізичною розправою за допомогою ножа, чим здійснив погрозу застосування насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я особи, що зазнала нападу. Далі, ОСОБА_6 на очах потерпілого відкрито заволодів вищевказаним мобільним телефоном.

Після чого, ОСОБА_6 , утримуючи при собі викрадений мобільний телефон, попрямував до «Радіоринку», що за адресою: м. Київ, вул. Новопольова, де здійснив продаж вищевказаного мобільного телефону, тобто розпорядився викраденим майном на власний розсуд і завдавши тим самим потерпілому матеріального збитку на загальну суму 4338 гривень.

Крім того, 24.01.2020 біля 16:40 год., обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи у дворі житлового будинку, що по АДРЕСА_1 , помітив раніше невідому йому дівчину - неповнолітню ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що тримала в руках мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 8 PRO», імеі1: НОМЕР_4 , імеі2: НОМЕР_5 , вартістю 5999 гривень, всередині якого знаходились сім-картка стільникового оператора зв`язку «Лайфселл», абонентський номер НОМЕР_6 , що матеріальної цінності для потерпілої не складає, на мобільному рахунку грошові кошти були відсутні.

В цей час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 наблизився зі спини до потерпілої та шляхом ривка, вирвав з її руки вищевказаний мобільний телефон та почав втікати.

Після чого ОСОБА_6 , утримуючи при собі викрадений мобільний телефон, попрямував до «Радіоринку», що за адресою: м. Київ, вул. Новопольова, де здійснив продаж вищевказаного мобільного телефону, тим самим розпорядився викраденим на власний розсуд і завдавши тим самим потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 5999 гривень.

Також, 21.09.2021 року, біля 17:50 год., ОСОБА_6 , перебуваючи в торгівельній залі магазину «Єва», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Солом`янська, 33, вирішив повторно таємно викрасти чуже майно.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, переслідуючи мету незаконно збагатитись за рахунок чужого майна, впевнившись що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, взяв з полиці - тестер чоловічої туалетної води «А.Бандерес Блу Седакшен», вартістю 1600 гривень без врахування ПДВ або 2000 гривень з ПДВ та сховав її до зовнішньої правої кишені своєї куртки та направився в сторону виходу з магазину.

Пройшовши касову зону, обвинувачений ОСОБА_6 за вказаний товар не розрахувався, однак не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, так як при виході з приміщення магазину він був затриманий працівниками магазину з викраденим товаром, який був у нього вилучений.

Таким чином, ОСОБА_6 намагався спричинити збитки ТОВ «Руш» на суму 1600 гривень без врахування ПДВ, або 2000 гривень з ПДВ.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить, змінити вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 20 лютого 2023 року в частині призначеного покарання, та призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 187 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України - у виді 1 (одного) року позбавлення волі; за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі; за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 (трьох) місяців арешту.

На підставі ст. 70 КК України остаточне покарання призначити шляхом часткового складання призначених покарань та визначити до відбуття 1 (один) рік 6 (шість) місяців позбавлення волі. У іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги захисник посилається на те, що оскаржуваний вирок суду підлягає зміні, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки зважаючи на наявність обставин, які пом`якшують покарання, є усі підстави застосувати до нього положення ст. 69 КК України, при призначенні покарання.

Зокрема, посилаючись на норми кримінального процесуального закону, правовий висновок Верховного Суду, апелянт вважає, що обвинувачений ОСОБА_6 заслуговує на менш суворе покарання, із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України.

При цьому, апелянт просить врахувати обставини вчинення діяння, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття та добровільне відшкодування завданих збитків потерпілим, у тому числі цивільного позову, враховуючи думку потерпілих, які просили суворо не карати обвинуваченого, а тому вважає, на підставі принципів індивідуалізації, гуманізації та справедливості покарання, враховуючи всі обставини справи, є законні підстави призначити ОСОБА_6 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої у санкціях інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, що забезпечить дотримання засад призначення покарання.

На думку, сторони захисту, обвинувачений ОСОБА_6 , зрозумів усі негативні наслідки вчинених ним кримінальних правопорушень, щиро розкаявся у вчиненому та, усі перераховані обставини у сукупності свідчать про можливе застосування до нього положень ст. 69 КК України.

Також апелянт, звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_6 визнав вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187 КК України, однак заперечив той факт, що погрожував потерпілому ОСОБА_11 ножем, оскільки ножа в момент нападу, у обвинуваченого не було. Даний факт також підтвердив у судовому засіданні і сам потерпілий ОСОБА_11 , який зазначив, що ножа у ОСОБА_6 не бачив, нападник погрожував лише словесно. Зважаючи на це, сторона захисту вважає, що суд першої інстанції зробив висновок, який не відповідає фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; пояснення захисника обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив залишити вирок суду без змін; провівши судові дебати; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги захисника обвинуваченого, колегія суддів вважає, що вказана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні умисних дій, що виразились у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), а також у вчиненні умисних дій, що виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчинений повторно, та вчинені умисних дій, що виразились у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), повторно, тобто у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених відповідно ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187 та ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, в тому числі з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оскільки в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 не оспорюються фактичні обставини вчинених його підзахисним дій та їх правова кваліфікація, а також доведеність його вини у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, колегія суддів не вбачає будь-яких підстав для перегляду судового рішення поза межами поданої захисником апеляційної скарги, тим більше, що вирок суду першої інстанції в цій частині є законним та обґрунтованим, а дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187 та ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, з яких два злочин є тяжкими злочинами, а один нетяжким злочином та особу обвинуваченого, який є осудним, суспільно-корисною працею не займається.

Обставинами, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав розкаяння обвинуваченого у вчиненому та відшкодування шкоди потерпілим.

Обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

З урахуванням наведених обставин, суд першої інстанції визнав, що обвинувачений ОСОБА_6 заслуговує на покарання у виді позбавлення волі, оскільки його виправлення, на думку суду, неможливе без ізоляції від суспільства.

Приймаючи до уваги наведені у вироку мотиви призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, як за кожне кримінальне правопорушення окремо, так і за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, колегія суддів вважає їх обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам ст.ст. 50, 65, 70 КК України, а тому, всупереч доводам апеляційної скарги захисника обвинуваченого, не вбачає законних підстав для зміни оскаржуваного вироку в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, з метою його пом`якшення, у тому числі із застосуванням положень ст. 69 КК України, з огляду на таке.

По-перше, вирішуючи питання про те, яке покарання має бути призначене ОСОБА_6 за вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, перш за все, передбачених ч. 2 ст. 186 та ч. 1 ст. 187 КК України, які, за ступенем тяжкості, відносяться до тяжких злочинів, суд першої інстанції, з урахуванням встановлених та наведених у вироку обставин, у тому числі, які пом`якшують покарання обвинуваченого, призначив останньому мінімальне за розміром покарання у виді позбавлення волі, передбачене санкціями відповідних частин вказаних вище статей закону України про кримінальну відповідальність, а тому призначене йому покарання, як за кожне кримінальне правопорушення окремо, так і за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, у виді позбавлення волі строком на чотири роки і три місяці, не може бути визнане явно несправедливим через суворість, оскільки воно повністю відповідає ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого.

Будь-яких передбачених законом підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання, як за кожне кримінальне правопорушення окремо, так і за сукупністю кримінальних правопорушень, колегія суддів не вбачає, а в апеляційній скарзі його захисника вони не наведені.

По-друге, незважаючи на те, що судом першої інстанції встановлені та наведені у вироку обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_13 , а саме його розкаяння у вчиненому та відшкодування шкоди потерпілим, колегія суддів не вбачає достатніх правових підстав для застосування до нього положень ст. 69 КК України, яка передбачає можливість призначення більш м'якого покарання, ніж передбачено законом, оскільки, як прямо передбачено ч. 1 вказаної норми, суд може, а не зобов`язаний прийняти таке рішення за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного.

Тобто, сама по собі наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, не є безумовною підставою для застосування положень ст. 69 КК України, оскільки ці обставини повинні істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Крім цього, при призначенні покарання, з урахуванням приписів зазначеної вище норми, суд має також враховувати дані про особу винного, які можуть вплинути не тільки на можливість його виправлення, а й на можливість попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Між тим, під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення, колегією суддів не встановлено достатніх підстав для призначення ОСОБА_6 більш м'якого покарання, ніж передбачено законом, виходячи з того, що обставини та тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, дані про його особу та інші обставини справи, не дозволяють зробити висновок про те, що наведені у вироку обставини, які пом'якшують покарання обвинуваченого та на які посилається у скарзі його захисник, істотно знижують ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень та свідчать про можливість його виправлення та перевиховання протягом менш коротшого строку покарання у виді позбавлення волі, ніж передбачене законом за ці кримінальні правопорушення.

При цьому, посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не повною мірою врахував всі обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , а саме те, що він повністю визнав свою вину та щиро розкаявся, критично оцінив свої дії та зробив для себе певні висновки, потерпілі не мають до нього претензій, оскільки обвинувачений відшкодував заподіяну їм шкоду, на думку колегії суддів, не можуть свідчити як про явну несправедливість призначеного ОСОБА_6 покарання, в тому числі у відповідності до вимог, передбачених ч. 1 ст. 70 КК України, через його суворість, так і про наявність законних підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 цього Кодексу.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає будь-яких законних підстав, для зміни вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 20 лютого 2023 року та пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання, а тому вважає необхідним, за наслідками розгляду апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 ,прийняти рішення, яким вказаний вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника на цей вирок - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 20 лютого 2023 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала Київського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: _____________ _____________ _____________

( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 760/5724/20

Номер провадження :11-кп/824/534/2024

Категорія: ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185; ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_14

Доповідач - суддя ОСОБА_1