Справа №585/392/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1116/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних провадженнях
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 квітня 2023 року, якою в задоволенні клопотання ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від подальшого покарання, призначеного вироком Апеляційного суду м. Києва від 16 липня 2004 року, відповідно до вимог ст. 81 КК України, відмовлено, -

ВСТАНОВИЛА:

До Роменського міськрайонного суду Сумської області звернувся засуджений ОСОБА_6 із клопотанням про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання призначеного вироком Апеляційного суду м. Києва від 16 липня 2004 року.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 квітня 2023 рокув задоволенні клопотання ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, призначеного вироком Апеляційного суду м. Києва від 16 липня 2004 року, відповідно до вимог ст. 81 КК України, відмовлено.

Своє рішення суд обґрунтував тим, щона дату розгляду поданого засудженим покарання, відсутня певна сукупність обставин, яка б дозволяла суду вирішити питання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, згідно вимог ст. 81 КК України. Так, особа засуджена до довічного позбавлення волі має відбути не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання; за умови, що засуджений став на шлях виправлення, судом має бути вирішено питання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років; після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання ( що було змінено із довічного на строкове ), за умови того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, судом може бути вирішено питання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Не погодившись з таким судовим рішенням, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги його клопотання та застосувати відносно нього умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги засудженийвказує на те, що відбув понад 20 років ув`язнення, проте протягом вказаного часу йому не було надано можливості працевлаштуватися та не забезпечено можливість отримати ним освіти.

Апелянт наголошує на тому, що відповідно до змін ст. 81 КК України, засуджені до довічного позбавлення волі обмежені у праві зі зверненням до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, що має дискримінаційний характер. Крім того, прийняті нові закони України за № 2689-ІХ та № 2690-ІХ, метою яких було створити реалістичну перспективу звільнення від відбування покарання осіб засуджених до довічного позбавлення волі, не досягли своїх цілей. Вказані нормативно-правові акти стали додатковим інструментом негативного впливу на засудженого, а саме психологічно, оскільки позбавило його надії на можливість звільнитися та ставить у нерівне становище з іншими ув`язненими. Також здійснюється морально-психологічний вплив, так як дії та рішення адміністрації установи виконання покарань при визначенні рівня виправлення ув`язненого є не передбачувані, зважаючи на те, що законами не встановлені чіткі критерії виправлення засудженого.

Про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду його учасники були повідомлені завчасно, у передбачений законом спосіб.

Від засудженого ОСОБА_6 надійшла заява, в якій останній просив розглядати подану апеляційну скаргу за його відсутності.

Про здійснення апеляційного розгляду без їх участі подали заяви прокурор, і захисник засудженого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 .

За таких обставин, з врахуванням вищезазначених заяв, а також, тих обставин, що усі учасники даного провадження повідомлені про час, день та місце судового засідання належним чином, наявні підстави для здійснення апеляційного розгляду без їх участі, що узгоджується з ч. 4 ст. 405 КПК України, а тому, заслухавши доповідь головуючого судді щодо змісту оскаржуваного рішення та доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали даного провадження, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На думку колегії суддів, при вирішенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, вищезазначені вимоги закону судом першої інстанції було дотримано в повному обсязі.

Так, відповідно до положень п. 2 ч. 1ст. 537 КПК Українипід час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Рішенням Конституційного Суду України № 6-р(ІІ)/2021 від 16 вересня 2021 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), частину першу статті 81, частину першу статті 82 Кримінального кодексу України в тім, що вони унеможливлюють умовно-дострокове звільнення до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

При цьому, зобов`язано Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене статтями 81, 82 Кримінального кодексу України, у відповідність до Конституції України та цього Рішення.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 82 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

З наведених норм вбачається, що на даний час засуджені, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, мають право на заміну невідбутої частини покарання на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, незалежно від строку відбутого ним покарання та лише в подальшому на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

При чому заміна довічного покарання на строкове може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_6 засуджений вироком Апеляційного суду м. Києва від 16.07.2004 р. за ст. 93 п.п. «а», «е», 142 ч. 3 КК України 1960 р., ст. 115 ч. 2 п.п.1, 6, 13, ст. 146 ч. 3, ст. 263 ч.1, ч. 2, ст. 187 ч. 4, ст. 309 ч. 1, ст. 353 ч. 3, ст. 357 ч. 3, ст. 358 ч. 1 КК України 2001 р. до довічного позбавлення волі.

Станом на 09 лютого 2023 року ОСОБА_6 відбув 22 роки 01 місяць 02 дні, а тому має право на розгляд щодо нього судом питання про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням у порядку, визначеному ст. 82 КК України.

Проте, жодних даних, що засуджений ОСОБА_6 до звернення із заявою про умовно-дострокове звільнення звертався вже до суду з клопотанням про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням у порядку, передбаченому ст. 82 КК України, матеріали провадження не містять.

В справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (SteelandОthers v. theUnitedKingdom), рішення від 23.09.1998 (п. 54) ЄСПЛ наголосив, що «Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія. Вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом», зумовлюють повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права».

Крім того, згідно п. 97 рішення «Кафкаріс проти Кіпру» ЄСПЛ зазначив, що призначення покарання у виді довічного позбавлення волі дорослому злочинцю само по собі не заборонено і не протирічіть ст. 3 та будь-якій іншій статті ЄКПЛ з посиланням численні рішень у справах ЄСПЛ.

Згідно п. 98 зазначеного рішення, аналіз судової практики ЄСПЛ щодо можливості скорочення довічного позбавлення волі свідчить про те, що якщо національне законодавство передбачає можливість перегляду довічного позбавлення волі з метою його пом`якшення, скорочення, припинення чи умовно-дострокового звільнення засудженого, цього достатньо, щоб задовольнити вимогам ст. 3 ЄКПЛ.

Таким чином, судом першої інстанції вірно зазначено, що відповідно до визначеного законодавством порядку без вирішення питання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі, неможливе застосування умовно-дострокового звільнення до засудженого, який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі.

Що стосується тверджень апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 відносно того, що особливий механізм умовно-дострокового звільнення осіб засуджених до довічного позбавлення волі є дискримінаційним, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 ч. 1 п. 2 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» дискримінація ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Статтею 14 вказаного закону передбачено, що особа, яка вважає, що стосовно неї виникла дискримінація, має право звернутися із скаргою до державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та/або до суду в порядку, визначеному законом.

Аналізуючи вищевказане, колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги відносно можливої дискримінації засудженого до довічного позбавлення волі, оскільки на переконання колегії суддів, відповідні твердження засудженого не можуть вважатися дискримінацією в розумінні ст. 26 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

Внесені зміни до ст. 81 КК України, на підставі Закону України № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, передбачають можливість умовно-дострокового звільнення засудженого після звернення його до суду із клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким його видом, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і прецедентній практиці Європейського суду з прав людини. Відповідно доводи засудженого про те, що вказані зміни в норми кримінального процесуального Закону України є лише додатковим інструментом негативного впливу на особу, яка відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі є необґрунтованими.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено законне та обґрунтоване рішення, підстав для його скасування відсутні, у зв`язку з чим оскаржувану ухвалу слід залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого - без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 квітня 2023 року, якою в задоволенні клопотання ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від подальшого покарання, призначеного вироком Апеляційного суду м. Києва від 16 липня 2004 року, відповідно до вимог ст. 81 КК України, відмовлено- залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає чинності негайно та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4