КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, шляхом проведення відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом та робочим місцем захисника ОСОБА_6 з використанням її власних технічних засобів в системі «EasyCon», матеріали провадження за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 15 вересня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15 вересня 2023 року продовжено обвинуваченій ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, до 13 листопада 2023 року включно.

Таке рішення суд, врахувавши тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , вид та міру покарання, що загрожує їй у випадку визнання винуватою, а також вік та стан здоров`я обвинуваченої, який, відповідно до медичної документації, на даний час стабільний, задовільний, і термінового лікування, як в умовах Київської медичної частини Центру охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України в м. Києві та Київській області, так і в лікарняних закладах МОЗ України, вона не потребує, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що існує ризик переховування обвинуваченої від суду задля уникнення даного покарання, яка не має сталих соціальних зв`язків, а її рідна сестра періодично знаходиться за кордоном, про інших членів сім`ї суду невідомо, а також ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, так як із наданих прокурором доказів, наявних ______________________________________________________________

Справа №11-кп/824/5220/2023 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9

Категорія: ч. 1 ст. 111 КК України Доповідач ОСОБА_1

у матеріалах справи, зокрема листів, адресованих керівництву рф та підписаних обвинуваченою, випливає, що існує ризик продовження виготовлення та поширення обвинуваченою матеріалів, у яких міститься подання завідомо недостовірної інформації про нібито підтримку українською владою праворадикальних та ультранаціоналістичних організацій, а також заперечення легітимності української влади у зв`язку із Революцією Гідності в 2014 році, та оскільки об`єктивною стороною злочину, який інкримінується обвинуваченій, є надання іноземній державі, іноземній організації та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України за допомогою месенджерів та всесвітньої мережі «Інтернет», існує ризик продовження такої діяльності під час перебування обвинуваченої на волі, і тому визнав необхідним продовжити ОСОБА_8 строк тримання під вартою,оскільки інший запобіжний захід, не зможе запобігти цим ризикам і забезпечити її належну процесуальну поведінку.

В апеляційній скарзі з доповненнями до неї обвинувачена ОСОБА_8 , вважаючи ухвалу суду незаконною та такою, що суперечить Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Конституції України, нормам міжнародного та національного права,просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою передати її на особисту поруку громадсько-політичному діячу ОСОБА_10 , а у разі неможливості, змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд не мав жодних правових підстав задовольняти клопотання прокурора, оскільки в ньому вказані його вигадки та припущення щодо нібито скоєних нею злочинів, про які не зазначено ані в обвинувальному акті, ані в матеріалах кримінального провадження.

Разом з тим, вказує на те, що її безпідставно звинувачують у тому, що на засіданні Генеральної Асамблеї ООН 28 лютого 2022 року, представник РФ при ООН процитував моніторинг неурядової правозахисної організації, яку вона очолює.

Проте суд першої інстанції, під час судового процесу, без розгляду клопотань сторони захисту про визнання доказів, наданих суду прокурором, очевидно недопустимими, без дослідження експертиз та отримання доказів сторони захисту, її допиту, вже зробив висновок, що нею здійснено особливо тяжкий злочин та її потрібно пожиттєво тримати під вартою, хоча, згідно висновків Європейського суду з прав людини, тяжкість злочину, в якому звинувачують особу, не може бути підставою для тривалого тримання цієї особи під вартою.

Звертає увагу на те, що суд першої інстанції, в порушення вимог КПК України, не надав правової оцінки істотним порушенням вимог чинного законодавства під час обрання їй першочергово запобіжного заходу у виді тримання під вартою постановою заступника керівника Київської міської прокуратури від 16.03.2022 року, оскільки у березні 2022 року функціонував суд та слідчі судді розглядали усі клопотання органів досудового розслідування, проте їй обирав запобіжний захід, незаконно привласнюючи собі повноваження слідчого судді, 16 березня 2022 року заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_11 , що є суттєвим порушенням вимог КПК України, у тому числі ст. 615 КПК України.

Крім того, зазначає, що ані їй, ані її захиснику, якого не існувало до 20 березня 2022 року, клопотання про обрання запобіжного заходу не вручалось, чим було істотно порушено її законні права.

При цьому розгляд даного клопотання відбувався без її участі та відповідно участі захисника, якого на цей час взагалі не існувало, хоча вона вже була затримана 14.03.2022 року та їй було вручено підозру.

Також, порушуючи вимоги ч. 3 ст. 183 КПК України, заступник керівника прокуратури не визначив розмір застави, що було обов`язковим на дату 16.03.2022 року.

Разом з тим, вищеперераховані суттєві порушення вимог міжнародного та національного права, допущені заступником керівника прокуратури під час першочергового обрання їй запобіжного заходу, суд першої інстанції незаконно проігнорував, хоча, судом продовжений строк тримання під вартою, обраний вочевидь незаконно першочергово.

Тому вважає, що суд першої інстанції оскаржуваною ухвалою незаконно продовжив їй строк тримання під вартою, застосований протиправно.

Також вказує на те, що оскільки першочергово їй запобіжний захід обирався постановою прокурора з посиланням на ст. 615 КПК України, нею було подано апеляційну скаргу на вказану постанову прокурора до прокуратури вищого рівня, а саме до Генерального прокурора України, яку було доручено розглянути безпосередньо керівнику Київської міської прокуратури, але її в подальшому направили для розгляду слідчій СУ ГУ СБУ у м. Києві та Київській області, яка здійснювала досудове розслідування по кримінальному провадженні, що є істотним порушенням її основоположних прав, проте суд першої інстанції це проігнорував та посилаючись на першочергове обрання їй запобіжного заходу, його продовжив.

Звертає увагу й на те, що в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції, в порушення ст. 180 КПК України, взагалі не надав жодної правової оцінки особистому зобов`язанню відомому громадсько-політичному діячу, члену комісії при Президенті України з питань помилування, члену Міжнародної ради з охорони пам`яток та історичних місць, співзасновника Народного Руху України - ОСОБА_10 .

Також вважає, що суд помилково зробив висновок, що у разі зміни їй запобіжного заходу вона взмозі переховуватись від суду, оскільки не має сталих соціальних зв`язків та зазначив неправдиву інформацію, що нібито її рідна сестра - ОСОБА_12 періодично перебуває за кордоном, а про інших членів сім`ї вона не повідомила суду, оскільки її рідна сестра перед судовим засіданням 15.09.2023 року знаходилась у залі судового засідання, а потім у коридорі чекала, як свідок, свого допиту. Також вона і раніше приходила до суду першої та апеляційної інстанції. При цьому, її племінник - ОСОБА_13 відправляв їй посилки та особисто був присутнім на багатьох судових засіданнях. Тобто суду достовірно відомо про її міцні соціальні та сімейні зв`язки.

Крім того, суд не надав правової оцінки висновку судово-психіатричного експерта від 07.04.2022 року, згідно якого, вона є комунікабельною людиною, має лідерські якості з достатнім самоконтролем, з високим рівнем домагань, прагне до соціальної самореалізації та має сімейні інтереси.

Проте, незважаючи на ці безспірні докази її міцних сімейних та соціальних зв`язків, зазначених у спільному клопотанні із захисником, суд навмисно в оскаржуваній ухвалі зробив протилежний висновок, що стало підставою для ствердження, що вона взмозі буде переховуватись від суду.

Окрім цього, звертає увагу й на те, що висновки суду першої інстанції, що вона нібито здорова і не потребує медичного обстеження та лікування, спростовуються медичним висновком Філії «ЦОЗ ДКВС» № 888 від 07.06.2023, згідно якого, перебуваючи в умовах слідчого ізолятора у неї з`явився ряд хронічних захворювань, більшість з яких потребує додаткового медичного обстеження та лікування, яке відсутнє у медичній установі слідчого ізолятора.

Також зазначає, що суд першої інстанції призначає судові засідання раз в півтора - два місяця тільки для розгляду клопотань прокурора про продовження тримання її під вартою пожиттєво. При цьому суд не розглядає клопотання сторони захисту про визнання доказів, наданих прокурором, очевидно недопустимими. Тобто судовий процес суд зацікавлений здійснювати роками, оскільки за півтора роки, тільки приєднав до матеріалів справи докази прокурора і більше нічого.

Крім того, вказує й на те, що суд першої інстанції в оскарженій ухвалі не мав правових підстав для продовження їй запобіжного заходу посилатися на ч. 6 ст. 176 КПК України, оскільки зміни щодо застосування запобіжного заходу до обвинувачених за ст. 109 - 114-1 у вигляді тримання під вартою введені законодавчим органом у квітні 2022 року, а їй був застосований запобіжний захід 16.03.2022 року, тобто до внесених змін, а зараз він тільки продовжується, а не застосовується.

Також зазначає, що її незаконно обвинувачують у скоєнні злочину за ч. 1 ст. 111 КК України (у редакції 2014 року), тобто до внесених змін до Кримінального Кодексу 03.03.2022 року, у зв`язку з агресією РФ проти України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , вважаючи ухвалу суду незаконною та такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід, такий як передача на поруки ОСОБА_10 або нічний домашній арешт. У разі продовження строку тримання під вартою, визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі в рамках п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України (від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що під час обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_8 сторона обвинувачення зазначала, що під час судового розгляду справи до цього часу існують ризики, щодо неналежної процесуальної поведінки підозрюваної у кримінальному провадженні, зокрема ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачена може: переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Разом з тим, наявність зазначених вище стороною обвинувачення ризиків є надуманою, необґрунтованою та такою, яка не має доказів.

Суд першої інстанції також дійшов хибного висновку, щодо наявності ризиків переховування від суду та загрози скоєння іншого злочину, в якому звинувачують ОСОБА_8 , оскільки остання, окрім іншого, будучи впевненою у своїй невинуватості щодо інкримінованого правопорушення, навпаки зацікавлена у проведенні повного, всебічного та об`єктивного досудового розслідування.

При цьому важливим є той факт, що у матеріалах справи відсутні дані, що ОСОБА_8 могла би ухилитися від суду, також відсутні відомості, документальне підтвердження, що ОСОБА_8 у момент свого затримання від 14.03.2022 року вчиняла якісь дії з метою переховування тощо.

Також вважає, що суд першої інстанції помилково погодився з висновками прокурора щодо наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який він мотивував тим, що ОСОБА_8 може ухилятись від суду через тяжкість інкримінованого їй кримінального правопорушення та відсутність у неї сталих соціальних зв`язків, оскільки ОСОБА_8 має стійки родинні зв`язки, має рідну сестру ОСОБА_12 , яка постійно проживає в м. Києві, але на цей час вона потребує кілька серйозних хірургічних операцій, тому останнім часом часто їздить до Ірландії, проте після закінчення лікування повернеться до дому у м. Київ, і на цей час сестра знаходиться в Україні у м. Києві. Крім цього, донька ОСОБА_8 - ОСОБА_14 , екс-депутат Верховної Ради, похована у м. Києві, та крім матері більш нема кому дбати про її могилу, крім цього ОСОБА_8 бажає бути похованою тільки в Україні біля своєї доньки. Також ОСОБА_8 продовжує справу своєї доньки - це «Інститут правової політики та соціального захисту ім. Ірини Бережної», а саме, є його головою. Робота у цьому Інституті стала справою життя ОСОБА_8 , а діяльність Інституту передбачає роботу саме на території України, тому будь-які ризики в цій частині є безпідставними та невмотивованими.

Крім того, ризик переховування ОСОБА_8 від прокуратури та суду, на який робиться посилання з метою виправдання тримання під вартою, не ґрунтується на яких-небудь конкретних фактах справи. Процесуальна поведінка свідчить про сумлінне виконання ОСОБА_8 покладених на неї обов`язків, а саме: прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких буде доведена прокурором у відповідності до ч. 5 ст.194 КПК України.

Отже, вважає, що у випадку з ОСОБА_8 , яка до кримінальної відповідальності раніше не притягувалась, на обліках у Національній поліції України не перебуває, за місцем мешкання скарг відносно неї не надходило, має постійне місце проживання в м. Києві, стійки сімейні зв`язки у м. Києві, постійну роботу у м. Києві, а саме з 2014 року є директором неурядової правозахисної громадської організації «Інститут правової політики та соціального захисту імені Ірини Бережної», який весь період діяльності плідно співпрацює з органами ООН, Радою Європи, депутатами Європарламенту, а також з Моніторинговою місією ООН з прав людини в Україні та Спеціальною моніторинговою місією ОБСЄ в Україні, є очевидним, що ризик переховування надуманий та необґрунтований.

Також і з боку сторони обвинувачення не надано суду відомостей про те, що ОСОБА_8 вчиняла дії, спрямовані на переховування від органу досудового розслідування та суду, або що її дії негативно впливали на досудове розслідування чи перешкоджали в його проведенні.

Таким чином, вважає, що на сьогодні відсутній ризик переховування з огляду на відсутність доказів про наявність такого ризику.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується ОСОБА_8 , то вважає, що такий ризик також не відповідає дійсності, оскільки станом на сьогоднішній день ОСОБА_8 не було засуджено щодо вчинення кримінального правопорушення, а тому некоректно стверджувати, що вона здійснює злочинну діяльність, оскільки обставини кримінального провадження наразі тільки встановлюються.

Крім того, зазначає, що підозра та обвинувачення, які висунуто ОСОБА_8 , є необґрунтованими, та звертає увагу на низьку якість повідомленої ОСОБА_8 підозри та наявність суперечностей між доказами, якими цю підозру обґрунтовано.

Вказує й на те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Разом з тим, прокурор у своєму клопотанні, наводить свої необґрунтовані міркування з приводу того, чому інші види запобіжного заходу, в т.ч. у вигляді нічного домашнього арешту, особистого зобов`язання, не можуть забезпечити належної поведінки підозрюваної, а також ігнорує такі обставини, як наявність стабільних соціальних зв`язків, наявність постійного місця проживання, наявність постійного місця роботи, не притягнення до будь-якої відповідальності та відсутність зловживання спиртними напоями.

При цьому невизнання підозрюваною вини не може бути підставою для обрання такого запобіжного заходу як тримання під вартою.

Окрім цього, суд першої інстанції не взяв до уваги та взагалі проігнорував особисте зобов`язання ОСОБА_10 , яке було долучено захисником ОСОБА_7 до матеріалів справи разом з клопотанням від 15.09.2023 про зміну запобіжного заходу на більш м`яке, ніж найсуворіше - тримання під вартою.

Наразі, звертає увагу суду, на той факт, що з боку ОСОБА_10 - української громадсько-політичної діячки, архітектора, професора Національної академії образотворчого мистецтва та архітектури, екс-депутата Верховної Ради надійшло письмове особисте зобов`язання про взяття на поруки.

Крім іншого, вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку стосовно відмови у встановлені ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі, передбаченому ч. 5 ст. 182 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої ОСОБА_8 та захисників ОСОБА_7 і ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційних скарг, а також заперечення прокурора щодо апеляційних прохань сторони захисту, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За змістом ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини її життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, були дотримані судом першої інстанції, а доводи обвинуваченої ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в апеляційних скаргах, а також захисника ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду, про відсутність підстав для продовження обвинуваченій ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непереконливими.

Як убачається з матеріалів провадження за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , Солом`янським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження № 0000094 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд, врахувавши тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , вид та міру покарання, що загрожує їй у випадку визнання винуватою, а також вік та стан здоров`я обвинуваченої, який, відповідно до медичної документації, на даний час стабільний, задовільний, і термінового лікування вона не потребує, дійшов висновку, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: ризик переховування обвинуваченої від суду задля уникнення даного покарання, яка також не має сталих соціальних зв`язків, а її рідна сестра періодично знаходиться за кордоном, про інших членів сім`ї суду не відомо, та тих даних, які вказують про те, що на початку березня 2022 року обвинувачена мала намір виїхати в м. Белгород російської федерації, де у неї проживає племінниця, і повідомлені обвинуваченою обставини, що на початку року вона мала намір виїхати до Угорщини, а також ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, зважаючи на характер висунутого обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, та конкретні обставини його вчинення, що викладені в обвинувальному акті, в умовах продовження дії в Україні воєнного стану, введеного у зв`язку зі збройною агресію російської федерації проти України, і тому визнав необхідним продовжити ОСОБА_8 строк тримання під вартою, оскільки інший запобіжний захід не зможе запобігти цим ризикам і забезпечити її належну процесуальну поведінку.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи сторони захисту в апеляційних скаргах та під час апеляційного розгляду, проте, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і неможливість застосування до ОСОБА_8 жодного з більш м`яких запобіжних заходів, є безпідставними.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Враховуючи характер висунутого ОСОБА_8 обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою у його вчиненні, а також враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, поставлені у провину обвинуваченій, які поєднані із доступом до інтернет - ресурсів, та приймаючи до уваги всі наявні у матеріалах провадження дані про особу обвинуваченої, яка не має міцних соціальних зв`язків на території України, її вік та стан здоров`я, та, з огляду на ці обставини, існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачена може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення, в якому вона обвинувачується, та враховуючи ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилаються в апеляційних скаргах обвинувачена ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 , а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження обвинуваченій ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Твердження захисника ОСОБА_7 про те, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку, щодо наявності ризиків переховування обвинуваченої від суду та загрози скоєння іншого злочину, в якому звинувачують ОСОБА_8 , оскільки остання, окрім іншого, будучи впевненою у своїй невинуватості щодо інкримінованого правопорушення, навпаки зацікавлена у проведенні повного, всебічного та об`єктивного досудового розслідування, при цьому у матеріалах справи відсутні дані, що ОСОБА_8 могла би ухилитися від суду чи у момент свого затримання від 14.03.2022 року вчиняла якісь дії з цією метою, або що її дії негативно впливали на досудове розслідування чи перешкоджали в його проведенні, є непереконливими, зважаючи на характер висунутого ОСОБА_8 обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання її винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, які переконливо доводять існування ризику втечі, який, з урахуванням вищенаведених обставин, є досить високим, тому, на переконання колегії суддів, достатньо вмотивованим є висновок суду щодо необхідності тримання ОСОБА_8 під вартою, щоб завадити цьому.

Також посилання захисника ОСОБА_7 на те, що суд першої інстанції помилково погодився з висновками прокурора щодо наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який він мотивував тим, що ОСОБА_8 може ухилятись від суду через тяжкість інкримінованого їй кримінального правопорушення та відсутність у неї сталих соціальних зв`язків, оскільки ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, на обліках у Національній поліції України не перебуває, за місцем мешкання скарг відносно неї не надходило, має постійне місце проживання в м. Києві, стійки родинні зв`язки, має рідну сестру ОСОБА_12 , яка постійно проживає в м. Києві, але на цей час вона потребує кілька серйозних хірургічних операцій, тому останнім часом часто їздить до Ірландії, проте після закінчення лікування повернеться до дому у м. Київ, і на цей час сестра знаходиться в Україні у м. Києві, а також те, що донька ОСОБА_8 - ОСОБА_14 екс-депутат Верховної Ради похована у м. Києві, та крім матері більш нема кому дбати про її могилу, крім цього ОСОБА_8 бажає бути похованою тільки в Україні біля своєї доньки, та те, що ОСОБА_8 продовжує справу своєї доньки - це «Інститут правової політики та соціального захисту ім. Ірини Бережної», а саме, є його головою, і робота у цьому Інституті стала справою життя ОСОБА_8 , а діяльність Інституту передбачає роботу саме на території України, а тому будь-які ризики переховування в цій частині є безпідставними та невмотивованими, самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення встановлених судом ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до обвинуваченої іншого, більш м'якого, запобіжного заходу.

Що стосується доводів обвинуваченої ОСОБА_8 про відсутність у неї наміру переховуватись від суду, а також того, що суду достовірно відомо про її міцні соціальні та сімейні зв`язки, оскільки її рідна сестра ОСОБА_12 перед судовим засіданням 15.09.2023 року знаходилась у залі судового засідання, а потім у коридорі чекала, як свідок, свого допиту, яка також і раніше приходила до суду першої та апеляційної інстанції, а її племінник ОСОБА_13 відправляв їй посилки та особисто був присутнім на багатьох судових засіданнях, то вони жодним чином не спростовують обґрунтованість ризиків та доцільність продовження строку тримання під вартою, а також не дають достатніх підстав вважати, що обвинувачена не зможе здійснити дії, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також не можуть бути взятими до уваги і доводи обвинуваченої про те, що суд не надав правової оцінки висновку судово-психіатричного експерта від 07.04.2022 року, згідно якого, вона є комунікабельною людиною, має лідерські якості з достатнім самоконтролем, з високим рівнем домагань, прагне до соціальної самореалізації та має сімейні інтереси, оскільки вказані обвинуваченою обставини жодним чином не нівелюють існування ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України.

Твердження захисника ОСОБА_7 про те, що ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується ОСОБА_8 , не відповідає дійсності, оскільки станом на сьогоднішній день її не було засуджено щодо вчинення кримінального правопорушення, а тому некоректно стверджувати, що вона здійснює злочинну діяльність, так як обставини кримінального провадження наразі тільки встановлюються, є безпідставними, оскільки наявність ризику свідчить про існування певної ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

При цьому суд першої інстанції, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченої, дійшов обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності того, що обвинувачена ОСОБА_8 , якій інкримінується надання іноземній державі, іноземній організації та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України за допомогою месенджерів та всесвітньої мережі «Інтернет», може здійснити дії щодо такої діяльності під час перебування на волі, оскільки будь-який інший запобіжний захід, окрім тримання під вартою, не виключає можливості обвинуваченої користуватись електронними пристроями із доступом до соціальних мереж та месенджерів.

Посилання обвинуваченої ОСОБА_8 в апеляційній скарзі на незаконність постанови прокурора від 16 березня 2022 року про обрання їй запобіжного заходу, порушення прокурором при цьому її основоположного права на захист, невручення копії клопотання прокурора, розгляд клопотання неповноваженою законом особою та без забезпечення участі її та захисника, не визначення прокурором розміру застави, що було обов`язковим станом на 16 березня 2022 року, а також позбавлення апеляційного оскарження такої постанови прокурора, колегія суддів до уваги не бере, оскільки у даному провадженні предметом перегляду судом апеляційної інстанції є виключно ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 15 вересня 2023 року.

Також посилання обвинуваченої ОСОБА_8 на те, що суд першої інстанції в оскарженій ухвалі не мав правових підстав для продовження їй запобіжного заходу посилатися на ч. 6 ст. 176 КПК України, оскільки зміни щодо застосування запобіжного заходу до обвинувачених за ст. 109 - 114-1, у вигляді тримання під вартою, введені законодавчим органом у квітні 2022 року, а їй був застосований запобіжний захід 16.03.2022 року, тобто до внесених змін, а зараз він тільки продовжується, а не застосовується, є необґрунтованими, оскільки ч. 1 ст. 5 КПК України передбачає, що процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент прийняття такого рішення.

Щодо доводів захисника ОСОБА_7 про необґрунтованість підозри, то на стадії судового розгляду кримінального провадження суд позбавлений можливості давати оцінку обґрунтованості підозри, яка оголошена обвинуваченій, оскільки судом розглядається обвинувальний акт, у якому викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які потребують перевірки на предмет доведеності чи недоведеності висунутого обвинувачення.

Також слід зазначити, що на даній стадії кримінального провадження суд апеляційної інстанції не уповноважений досліджувати обставини вчинення кримінального правопорушення, перевіряти належність і допустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, а тому доводи обвинуваченої ОСОБА_8 в апеляційній скарзі в частині незаконно обвинувачення її у скоєнні злочину за ч. 1 ст. 111 КК України (у редакції 2014 року), тобто до внесених змін до Кримінального Кодексу 3.03.2022 року у зв`язку з агресією РФ проти України - не можуть бути предметом даного апеляційного розгляду.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_8 про тривалість розгляду кримінального провадження відносно неї судом, то вказана обставина жодним чином не вказує на зменшення існування зазначених вище ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченої, зважаючи на конкретні обставини висунутого обвинувачення, характер та тяжкість діяння, яке їй інкримінується, і покарання, яке загрожує у разі визнання її винуватою у його вчиненні.

Доводи захисника ОСОБА_7 про те, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку стосовно відмови у встановленні ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі, передбаченому ч. 5 ст. 182 КПК України, є безпідставними, оскільки продовжуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 суд першої інстанції, врахувавши підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, правильно прийняв рішення не визначати обвинуваченій розмір застави, враховуючи положення ст. 183 КПК України, яка надає суду право під час дії воєнного стану, не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2 КК України.

Що стосується посилання сторони захисту на те, що в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції, в порушення ст. 180 КПК України, взагалі не надав жодної правової оцінки особистому зобов`язанню про взяття на поруки відомому громадсько-політичному діячу, члену комісії при Президенті України з питань помилування, члену Міжнародної ради з охорони пам`яток та історичних місць, співзасновника Народного Руху України - ОСОБА_10 , то вони не свідчать про істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону та не є безумовною підставою для скасування судового рішення, оскільки, відповідно до положень ч. 1 ст. 180 КПК України, особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, відповідно до статті 194 цього Кодексу, і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

За змістом цієї норми поручителі повинні заслуговувати на довіру суду з огляду на повагу та авторитет у суспільстві, на що впливають їх моральні якості, рід занять або займана посада, життєвий досвід, громадська діяльність тощо.

Між тим, сам факт, що з боку ОСОБА_10 надійшло письмове особисте зобов`язання про взяття на поруки ОСОБА_8 , не говорить про те, що вона зможе гарантувати дотримання обвинуваченою відповідних обов`язків і запобігти зазначеним вище існуючим ризикам неналежної процесуальної поведінки обвинуваченої.

Твердження обвинуваченої ОСОБА_8 про те, що висновки суду першої інстанції щодо її стану здоров`я та що вона не потребує медичного обстеження та лікування, спростовуються медичним висновком Філії «ЦОЗ ДКВС» № 888 від 07.06.2023, згідно якого, під час перебування в умовах слідчого ізолятора у неї з`явився ряд хронічних захворювань, більшість з яких потребує додаткового медичного обстеження та лікування, яке відсутнє у медичній установі слідчого ізолятора, не заслуговують на увагу, оскільки, згідно відповіді філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області від 07.06.2023 № 888 Ф/КИ-23, наданої адвокату ОСОБА_15 на його на адвокатській запит в інтересах ОСОБА_8 щодо стану здоров`я останньої та надання їй медичної допомоги в умовах тримання в ДУ «Київський слідчий ізолятор», стан здоров`я ОСОБА_8 на даний час стабільний, задовільний. Стаціонарного лікування, як в умовах Київської міської медичної частини так і в лікарняних закладах МОЗ України, вона не потребує. Потребує постійного прийому гіпотензивних препаратів, які є в наявності в Київській міській медичній частині. Необхідною медичною допомогою ОСОБА_8 забезпечена в повному обсязі у межах можливостей Київської міської медичної частини.

Тож враховуючи вищенаведене, підстав для застосування до обвинуваченої ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 15 вересня 2023 року є законною та обґрунтованою, а отже, апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 15 вересня 2023 року, якою продовжено обвинуваченій ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, до 13 листопада 2023 року включно, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3