Справа № 740/5089/23
Провадження № 1-кп/740/375/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2023 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Ніжині кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000771 від 13.06.2023 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжин Чернігівської області, військовослужбовця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

малолітньої потерпілої ОСОБА_5 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

встановив:

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби Збройних Сил України, обіймаючи посаду водія-слюсаря інженерно ремонтної майстерні пересувного ремонтного цеху інженерної техніки бази зберігання та відновлення інженерної техніки та майна військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст.ст. 6,11,49, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 14,16 Закону України «Про дорожній рух», п.п.1.3, 1.5, 2.3 (б), 12.3, 12.4, 18.1, 18.4 «Правил дорожнього руху», 13 червня 2023 року близько 20 год. 10 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем марки «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись дорогою з одностороннім рухом по вул. Шевченка у м. Ніжині Чернігівської області в напрямку в перехрестя з вул. Синяківська до перехрестя з вул. Батюка з швидкості близько 80 км/год., перевищуючи дозволену у населених пунктах швидкість, діючи необережно, проявляючи кримінальну протиправну недбалість, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, не стежив за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого поблизу буд. № 43 по вул. Шевченка навпроти перехрестя з вул. 8 Березня у м. Ніжині Чернігівської області, позначеного дорожнім знаком, визначеним пунктом 5.35.1 Правил «Пішохідний перехід» та горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра» передбаченою п. 34.1 Правил, перед яким зупинився автомобіль марки «Renault Laguna» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та на якому перебувала малолітній пішохід ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не застосував своєчасно гальмування для зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу аж до його зупинки, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Renault Laguna» реєстраційний номер НОМЕР_4 та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , яка перетинала по позначеному нерегульованому пішохідному переходу проїзну частину дороги з ліва на право відносно руху автомобіля.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження, а саме: закрита черепно-мозкова травма, перелом правої ключиці зі зміщенням, забій очного яблука та тканини орбіти, перелом кісток носа з незначним зміщенням, лівобічний гайморит, струс головного мозку, астено-вегетативний синдром, гематома м`яких тканин лобної частки зліва, забій грудної клітини та передньої черевної стінки, осадніння та підкірна гематоми обличчя, які в сукупності, як наслідок одного травматичного процесу в умовах дорожньо-транспортної пригоди, за ознакою тривалості розладу здоров`я на строк більше ніж 21 добу, відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, правову кваліфікацію своїх дій та фактичні обставини справи не оспорював та показав, що 13 червня 2023 року близько 20 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння їхав в сторону вул. І.Франка, попереду їхав автомобіль марки «Renault Laguna», потерпіла йшла по переходу, зупинитись не встиг в`їхав в автомобіль та здійснив наїзд на потерпілу. До вчиненого ставиться негативно, розкаюється та просить пробачення у потерпілої. Після вчиненого, намагався неодноразово добровільно відшкодувати завдану шкоду у розмірі 50 000 грн., але пропозиція потерпілою так і не була прийнята. Готовий нести будь-яке покарання, що буде призначене судом.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та порядок їх дослідження, враховуючи, що обвинувачений повністю визнав свою винуватість у вчиненому, ніхто з учасників судового провадження не піддає сумніву й не оспорює фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, а також доведеність винуватості обвинуваченого та кваліфікацію його дій, вірно розуміють зміст цих обставин, в суду немає сумнівів у добровільності їх позицій, роз`яснивши учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись лише допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу, а також процесуальних рішень прийнятих в ході досудового розслідування.

Аналіз вищенаведених показань обвинуваченого, які є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, та матеріалів кримінального провадження в обсязі, узгодженому сторонами кримінального провадження, дозволяє суду зробити висновок про доведеність винуватості обвинуваченого у порушенні ним як водієм правил дорожнього руху, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Отже дії обвинуваченого ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілій ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення і відомості про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення згідно із ст.12 КК України відносяться до нетяжкого злочину, який карається позбавленням волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років.

Даний злочин обвинуваченим вчинений з необережною формою вини до наслідків дорожньо-транспортної пригоди, які в даному конкретному випадку полягають у вигляді тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості малолітньої потерпілої.

Конкретні обставини справи свідчать, що ОСОБА_3 керував транспортним засобом, який є джерелом підвищеної небезпеки перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння.

Суд визнає обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 щире каяття, адже суб`єктивне ставлення останнього до вчиненого злочину характеризується тим, що він визнає свою провину, дав правдиві показання про відомі йому обставини вчиненого злочину, висловлює жаль з приводу вчиненого, критично оцінює свою протиправну поведінку, осуджує її, бажав би виправити ситуацію, яка склалась, та готовий нести кримінальну відповідальність за вчинене.

Обставин, які обтяжують покарання, не встановлено.

При призначенні покарання суд враховує особу обвинуваченого, який не одружений, дітей немає, раніше не судимий, на обліках у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, з липня 2022 року проходить військову службу по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 , відповідно до службової характеристики від 14.06.2023 за період проходження військової служби зарекомендував себе посередньо, за місцем проживання характеризується позитивно.

Також, при призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень, а також досудову доповідь органу пробації, згідно якої ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства оцінюється як середній, виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.

З огляду на обставини, встановлені під час судового розгляду, поведінку винного, його особу, а також сукупність всіх обставин вчиненого діяння, індивідуалізацію покарання за кримінальне правопорушення, суд доходить висновку, що достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень є покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч.1 ст.286-1 КК України, з позбавленням права керувати транспортним засобом.

Суд не вбачає підстав для застосування положень ст.69 КК України,

Згідно із ч.1 ст.62 КК України покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні призначається військовослужбовцям строкової служби, військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, особам офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу, особам офіцерського складу, які проходять військову службу за призовом, військовослужбовцям, призваним на військову службу під час мобілізації, на особливий період, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (крім військовослужбовців-жінок), на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також якщо суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замінити позбавлення волі на строк не більше двох років триманням у дисциплінарному батальйоні на той самий строк.

Таким чином, ураховуючи обставини, що пом`якшують покарання, відомості про обвинуваченого, а саме те, що він військовослужбовець і бажає продовжувати нести службу із захисту держави, його ставлення до вчиненого, суд дійшов висновку про можливість застосувати ст.62 КК України, а саме замінити призначене покарання у виді позбавлення волі на тримання у дисциплінарному батальйоні.

Згідно із положеннями ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно з ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Судом встановлено, що завдання тілесних ушкоджень потерпілій перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку із неправомірними діями обвинуваченого.

Законним представником ОСОБА_6 був заявлений цивільний позов, в якому останній просив стягнути з ПАТ «СГ «ТАС» на його користь матеріальну шкоду, завдану злочином у розмірі 16 199 пов`язаної із витратами на лікування, 2500 грн. за шкоду завдану майну та з ОСОБА_3 стягнути на його користь 200 000 грн. моральної шкоди, завданої злочином, витрати на професійну правничу допомоги у розмірі 10 000 грн.

Представник цивільного відповідача ПАТ «СГ «ТАС» подав відзив, в якому вказав про безпідставність заявлених до страховика потерпілим позовних вимог та просив відмовити у його задоволенні. В обґрунтування заперечень зазначив, що у відповідача відсутній обов`язок виплати страхового відшкодування, оскільки позивач не звертався до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Також представник цивільного відповідача зазначив про необґрунтованість вимог щодо сплати понесених потерпілим витрат на лікування, оскільки надані останні документально не підтверджені медичним закладом, розмір шкоди завданої пошкодженням майна також є необґрунтованим, оскільки обвинувальний акт не містить відомостей про матеріальну шкоду, а також не надано доказів розміру заподіяної шкоди.

ОСОБА_3 також подав відзив, як якому зазначив, що співчуває потерпілій з приводу отриманих страждань, фізичного болю та змін, що відбулись в її житті, але визнає позов частково на засадах розумності, виваженості, справедливості та відсутності доказів на підтвердження наслідків психосоматичних та психоемоційних змін постраждалої особи в розмірі 49 190 грн.

У судовому засіданні позивач та представник потерпілої адвокат ОСОБА_7 підтримали заявлені позовні вимоги.

Представник ПАТ «СГ «ТАС» у судове засідання не з`явився, у відзиві просив здійснювати судовий розгляд без його участі.

Вирішуючи заявлений у кримінальному провадженний цивільний позов, суд виходить із наступного.

Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до полісу про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності при настанні страхового випадку № АТ/4108764 від 12.04.2023, відповідальність при керуванні транспортним «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована у АТ «СГ «ТАС», строком до 12.04.2024.

Так, ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В обґрунтування позову зазначено, що на придбання ліків було витрачено кошти на загальну суму 16 199 грн. та на підтвердження долучено до позову копії чеків і квитанцій.

Із роз`яснень, наданих у п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних прав за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами та доповненнями) убачаться, що при вирішенні вимог про відшкодування витрат на лікування, посилене харчування та сторонній догляд судам належить виходити з того, що розмір витрат на ліки, лікування, предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

Отже необхідність здійснення відповідних витрат має бути підтверджена медичним закладом, виписками з історії хвороби, рекомендаціями, рецептами із зазначенням переліку медичних препаратів та їх кількості.

Аналізуючи встановлені обставини, суд дійшов до висновку, що належних і допустимих доказів, у розумінні ст.ст.77, 78 ЦПК України, що отримані потерпілою тілесні ушкодження потягли за собою необхідність придбання лікарських препаратів, зазначених у копіях чеків і квитанцій, суду не надано.

Враховуючи вищевикладене та інформацію, що міститься в копіях касових чеків і квитанцій, суд вважає, що цивільний позов щодо відшкодування матеріальної шкоди не підлягає задоволенню.

Що стосується вимог про стягнення матеріальної шкоди за пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди телефону, то в цій частині позов також не підлягає задоволенню.

Так, відповідно до ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З урахуванням вищевикладеного, оскільки суду не надано доказів щодо дійсної вартості мобільного телефону з урахуванням його зносу, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення вартості пошкодженого майна.

Вирішуючи питання про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди суд виходить з наступного.

У відповідності ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Частиною 1 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд враховує, що потерпілий має право вимагати будь-яку компенсацію, проте керується ступенем доведеності нанесених моральних страждань, відповідністю розміру компенсації заподіяним стражданням.

Суд зауважує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, хоча у будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Виходячи із зазначених положень закону та обставин справи, суд дійшов до висновку, що діями обвинуваченого малолітній потерпілій завдана моральна шкода, яка полягає у її фізичних та душевних стражданнях, перенесених внаслідок отриманих під час цієї ДТП травм, необхідністю на протязі тривалого часу лікуватися від фізичних та психологічних травм, спричинених цим злочином, тяжкість вимушених змін у житті, стосунках, що вимагає від потерпілої та її батьків додаткових зусиль для організації її життя, а сума відшкодування у розмірі 150 000 грн., є співрозмірною та компенсує завдану моральну шкоду.

Такі висновки суду в частині визначення розміру стягнутої моральної шкоди, повністю узгоджуються із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду (постанова від 15.12.2020, справа № 752/17832/14-ц), відповідно до якої розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

З приводу розподілу судових витрат пов`язаних із отримання правничої допомоги, суд приходить до наступного висновку.

Главою 8 КПК України визначено процесуальні витрати у кримінальному провадженні, ст.120 КПК України до них віднесено витрати на правову допомогу, ч.2 даної статті передбачено, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, відповідача, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, відповідач.

У матеріалах кримінального провадження наявні договір укладений між законним представником ОСОБА_6 та адвокатом ОСОБА_7 про надання правової допомоги, ордер на надання правової допомоги, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та документи, що свідчать про оплату гонорару, пов`язаного із наданням правової допомоги.

Вказані витрати обвинуваченим не оспорюються.

Відповідно до ст.ст.122, 124 КПК України з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів для проведення експертиз № СЕ-19/125-23/6721-ІТ від 05.07.2023 і № СЕ-19/125-23/6719-ІТ від 06.07.2023, які складають 1912 грн. і 2868 грн., що підтверджується довідками експертної установи.

Обраний ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, суд вважає за можливе змінити на домашній арешт заборонивши йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 22.00 години по 06.00 годину наступної доби, без дозволу суду відповідної інстанції, за виключенням випадків необхідності отримання медичної допомоги, а також прибуття до місць укриття чи бомбосховищ, до набрання вироком законної сили.

Долю речових доказів суд вирішує у відповідності зі ст.100 КПК України.

Накладений ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21.05.2021 арешт на майно підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373-374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.62 КК України замінити ОСОБА_3 призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки на тримання у дисциплінарному батальйоні на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_3 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 13.06.2023 по 15.06.2023 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день тримання в дисциплінарному батальйоні.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту його фактичного затримання для відбуття покарання на виконання цього вироку.

Строк додаткового покарання ОСОБА_3 у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років обраховувати з моменту відбуття основного покарання.

Змінити ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на домашній арешт заборонивши йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 22.00 години по 06.00 годину наступної доби, без дозволу суду відповідної інстанції, за виключенням випадків необхідності отримання медичної допомоги, а також прибуття до місць укриття чи бомбосховищ, до набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати за проведення експертиз у кримінальному провадженні в сумі 4780 (чотири тисячі сімсот вісімдесят) грн.

Цивільний позов законного представника ОСОБА_6 до ПАТ «СГ «ТАС» та ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч ) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 процесуальні витрати в сумі 10 000 (десять тисяч ) грн..

В іншій частині в задоволенні позову - відмовити.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16.06.2023 скасувати.

Речові докази:

- автомобіль марки Volkswagen Passat д.н.з. НОМЕР_5 , кузов № НОМЕР_6 , залишити власнику ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- автомобіль марки Renault Laguna, д.н.з. НОМЕР_3 , кузов № НОМЕР_7 залишити власнику ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

- подушку безпеки з керма на місці водія та подушку безпеки з переднього місця пасажира автомобіля марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 ; змиви речовини на марлевий тампон з поверхні керма та ручки важелю переключення коробки передач автомобіля марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 ; змиви речовини бурого кольору на марлевий тампон з поверхні бардачка на передній панелі приладів в салоні автомобіля марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 - знищити.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а в разі подання апеляційної скарги - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок суду не скасований.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_1