ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/979/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" грудня 2023 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_4 ,

обвинувачена ОСОБА_5 ,

у підготовчому судовому засіданні в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0003319 від 21.08.2023, за обвинуваченням

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 190 КК України,

встановив:

Історія провадження

До Дарницького районного суду м. Києва 20 листопада 2023 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0003319 від 21.08.2023, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 190 КК України.

У попередньому складі суду, у підготовчому судовому засіданні 27 листопада 2023 року, головуючим суддею ОСОБА_6 було поставлено на обговорення клопотання захисника ОСОБА_4 про повернення обвинувального акта. Надалі головуючим суддею оголошено перерву, під час якої ним був заявлений самовідвід від розгляду цього провадження.

Ухвалою суду від 30 листопада 2023 року у задоволенні самовідводу через його формальність було відмовлено.

У подальшому захисником ОСОБА_4 заявлено відвід головуючому судді. Ухвалою суду від 13 грудня 2023 року констатовано те, що ухвалюючи вирок у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України стосовно іншого обвинуваченого головуючим суддею ОСОБА_6 було водночас наведено формулювання щодо вини ОСОБА_5 , що дійсно може розцінюватись стороною захисту останньої як таке, що порушує принцип презумпції невинуватості, а тому побоювання сторони захисту щодо небезсторонності судді ОСОБА_6 є об`єктивно виправданими, у зв`язку з чим від розгляду цього провадження головуючий суддя був відведений.

Відповідно до частини 3 ст. 35 КПК України на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 грудня 2023 року для розгляду цього кримінального провадження визначено головуючого суддю ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 15 грудня 2023 року призначено підготовче судове засідання на 13 год. 30 хв. 27 грудня 2023 року.

З огляду на викладене вище, у підготовчому судовому засіданні суд одразу перейшов до обговорення клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акта.

Клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акта

Позиції сторін

Під час підготовчого провадження, захисник ОСОБА_4 подав скаргу на процесуальні рішення сторони обвинувачення та клопотання про повернення обвинувального акта прокурору, оскільки він не відповідає вимогам КПК України. Відповідно до змісту клопотання, обвинувальний акт містить ряд недоліків, окремі з яких полягають у наступному. Так, захисник зазначає, що до ОСОБА_5 була застосована неналежна правова процедура, та як наслідок вона не набула статусу підозрюваної, а в подальшому обвинуваченою у цьому кримінальному провадженні. Такі доводи клопотання захисник мотивує тим, що стосовно ОСОБА_5 порушено порядок здійснення повідомлення про підозру, оскільки всупереч вимогам статтей 276-278 КПК України таке було вручене не у день його складання. Крім цього вказує, що стороною обвинувачення грубо порушено порядок в частині нездійснення належного повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення вже після виділення матеріалів кримінального провадження. Також недоліком обвинувального акта захисник визначає відсутність відомостей про місце народження та громадянство ОСОБА_5 , а отже порушення вимог ст. 291 КПК України щодо необхідності зазначення всіх даних про особу обвинуваченої. Окрім того, реєстр матеріалів досудового розслідування містить розбіжності з обвинувальним актом, позаяк в ньому зазначені процесуальні дії, які у той час не проводились. Ці та інші обставини свідчать, на думку захисника, про наявність підстав для повернення обвинувального акта прокурору, через те просив суд його клопотання задовольнити.

Обвинувачена ОСОБА_5 підтримала клопотання свого захисника, просила таке задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував, оскільки обвинувальний акт, на його думку, відповідає вимогам КПК України, у ньому викладені всі фактичні обставини кримінального правопорушення, зазначена правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення КК України та міститься висунуте обвинувачення. На доводи сторони захисту щодо порушень при здійсненні повідомлення про підозру вказав, що такі вже були предметом перевірки під час досудового розслідування, водночас слідчий суддя відмовила стороні захисту у задоволенні скарг.

У цій частин також вказав, що ним особисто була затверджена підозра ОСОБА_5 12 травня 2023 року, остання проживала у міста Харкові та стало відомо про те, що вона начебто змінила своє місце проживання.

Він не вручав вже підписане ним 12 травня 2023 року повідомлення про підозру 12 травня 2023 року, оскільки спочатку мали намір провести обшук за місцем проживання ОСОБА_5 , а такий змогли провести лише 25 травня 2023 року, тому в цей день і вручили повідомлення про підозру від 12 травня 2023 року.

Щодо інших доводів сторони захисту вказав, що зазначені дані стосовно ОСОБА_5 можуть бути з`ясованні під час судового розгляду по суті у вставленому законом порядку. У зв`язку з чим, просив відмовити у задоволенні клопотання.

Захисник ОСОБА_4 на висловлені заперечення з боку прокурора додатково вказав, що з боку слідчого/прокурора 12 травня 2023 року повідомлень про необхідність явки не отримували, а саме письмове повідомлення про підозру його підзахисній було вручене 25 травня 2023 року після проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , а остання у свою чергу, місця проживання не змінювала та не переховувалась. Водночас додали, що з 12 травня до 25 травня 2023 року взагалі жодних повідомлень чи викликів від слідчого не отримували.

Мотиви суду

Суд, вивчивши обвинувальний акт та долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, заслухавши учасників судового провадження, дійшов таких висновків.

Підготовче провадження має завданням процесуальне та організаційне забезпечення судового розгляду, у зв`язку з чим суд у підготовчому судовому засіданні має, зокрема, встановити відповідає чи ні вимогам КПК України обвинувальний акт.

У підготовчому судовому засіданні відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 284 КПК України суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Частина 4 ст. 110 КПК України передбачає, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 КПК України.

Враховуючи, що положення п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України визначає можливість повернення обвинувального акта як право, а підставою для повернення не може слугувати будь-яка невідповідність вимогам КПК України, а лише та, яка дійсно перешкоджає призначенню судового розгляду, і в кожному конкретному випадку суд має перевірити чи дійсно створює перешкоди для судового розгляду певна невідповідність та недоліки обвинувального акта вимогам КПК України. Така правова позиція викладена у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 26 червня 2018 року (справа № 520/8135/15-к, провадження № 51-203км17).

У зв`язку з чим, посилання сторони захисту на недоліки реєстру матеріалів досудового розслідування суд відхиляє, тому що КПК України не визначає наявність недоліків у реєстрі матеріалів досудового розслідування як підставу для повернення обвинувального акта.

Також суд не може погодитись з доводами захисника щодо неточностей даних про особу обвинуваченої, оскільки відповідно до положень ст. 348 КПК України такі можуть бути з`ясовані та встановлені на стадії роз`яснення обвинуваченій по суті обвинувачення.

Водночас сторона захисту на одну із підстав повернення обвинувального акта зазначала й про те, що ОСОБА_5 було вручене письмове повідомлення граничним строком, передбаченим ст. 278 КПК України.

Суд у цьому випадку зважає за необхідне звертнути увагу на наступне.

Так, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст. 276-279 КПК України, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодеском для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 42 КПК України).

Глава 22 КПК України присвячена регламентації інституту підозри. У ст. 276 КПК України встановлено вичерпний перелік випадків обов`язкового повідомлення про підозру та порядок здійснення такого повідомлення. У ст. 277 КПК України зазначено зміст письмового повідомлення про підозру, а у ст. 278, 279, 481 КПК України встановлено процесуальні аспекти повідомлення особі про підозру.

Стаття 276 КПК України передбачає, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється у порядку, передбаченому статею 278 цього кодексу у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безспосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. У свою чергу ч. 1 ст. 278 КПК України встановлює, що письмове повідомлення про підозру вручається у день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

При цьому законодавець при формулюванні диспозиції ст. 276 КПК України викорстав присліник «обов`язково».

Отже, невиконання відповідно до вимог КПК України якоїсь із перелічених процедур щодо складання/погодження/вручення повідомлення про підозру тягне за собою визнання його таким, що не відбулось, а особу - такою, що повідомлена про підозру не була та статусу підозрюваного не набула.

Так, прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні не лише не спростував доводів сторони захисту щодо дати вручення повідомлення про підозру, а навпаки, підтвердив його (захисника) твердження.

При цьому аргументи сторони обвинувачення зводились до того, що ОСОБА_5 проживала у місті Харкові та було прийнято рішення про вручення їй письмового повідомлення про підозру вже безпосередньо після проведення обшуку за місцем проживання обвинуваченої, тому коли цей обшук провели, тоді повідомлення і вручили.

Водночас під час обговорення саме цієї обставини, у судовому засіданні стороною обвинувачення не зазначалось про вжиття будь-яких заходів до вручення повідомлення про підозру в день його складання у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень, наведення будь-яких тверджень, що стороні обвинувачення не було відомо місце перебування або проживання обвинуваченої тощо.

Отже, суд має звернути увагу сторони обвинувачення, що якщо у день складення повідомлення про підозру не вручено належною процесуальною особою або належним чином не відправлене для вручення, відповідний слідчий, прокурор втрачає право на його вручення, а це повідомлення вже не може бути вручено особі.

Такий висновок випливає з того, що законом визначений конкретний строк для чинності повноважень на вчинення цієї процесуальної дії. Отже, сплив такого строку припиняє відповідні повноваження (позбавляє слідчого, прокурора права вчиняти процесуальні дії), а відповідно й втрачає чинність процесуальне рішення у вигляді письмового повідомлення про підозру, оскільки воно вже не може бути вручене особі.

Відповідно до ст. 113 КПК України процесуальні строки це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.

Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням даного Кодексу. Цього вимагає також і ст. 116 КПК України, у якій зазначається, що процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки.

Таким чином, вручення особі повідомлення про підозру на 14-й день після дня його складання є недійсною процесуальною дією, виконаною (вчиненою) поза граничним строком, а отже, за відсутності права на її вчинення.

Тим паче, шо норма стосовно «неможливості вручення» означає лише той факт, що його (повідомлення) неможливо вручити у день його складення (як вказував прокурор через проживання особи у іншому місті), а «неможливість вручення» має бути доведена самим слідчим/прокурором, а не просто об`єктивні чи суб`єктивні підстави органу досудового розслідування, як і прив`язка до моменту проведення такої слідчої дії як обшук.

Крім цього, суд звертає також увагу, що норма ст. 278 КПК України побудована таким чином, що може бути застосований альтернативний шлях вручення повідомлення про підозру у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 КПК України особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним шляхом отримати повістку про виклик або бути повідомленою про неї іншим чином не пізніше ніж за три дні до дня, коли вона зобов`язана прибути за викликом. У випадку встановлення цим Кодексом строків здійснення процесуальних дій, які не дозволяють здійснити виклик у зазначений строк, особа має отримати повістку про виклик або бути повідомленою про нього іншим шляхом якнайшвидше, але в будь-якому разі з наданням їй необхідного часу для підготовки та прибуття за викликом (ч. 8 ст. 135 КПК України).

Разом з цим, сторона захисту у судовому засіданні наголосила, що жодних викликів про необхідність прибути до слідчого/прокурора для вручення повідомлення про підозру ні захисник, ні ОСОБА_5 не отримували. При цьому обвинувачена також зазначила, що її місце проживання за останній рік не змінювалось та органу досудового розслідування було відоме, у свою чергу наданими поясненнями прокурора ОСОБА_3 у судовому засіданні суд встановив, що жодних розшукових заходів стосовно ОСОБА_5 не проводилось та досудове розслідування не зупинялось.

Отже, судом встановлено доведений факт, який прокурором у судовому засіданні не спростовано, що стороною обвинувачення повідомлення про підозру ОСОБА_5 у день його складання вручено не було, у тому числі і у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень, шляхом вручення повістки про виклик, надіслання поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону, телеграмою або будь-яким іншим чином задля виконання вимог ст. 278 КПК України.

Таким чином, жодних з наведених дій органом досудового розслідування не здійснювалось, як і не встановлено причин неможливості здійснення таких.

Суд вважає за необіхдне звернути увагу, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

У постанові Верховного Суду від 03.03.2021 року у справі № 522/11807/18, провадження № 51-4687км, також було зауважено, що застосування належної правової процедури у кримінальному провадженні - це встановлені кримінальним процесуальним законом способи реалізації норм кримінального процесуального права, що забезпечують досягнення цілей правового регулювання кримінальних процесуальних відносин у сфері порядку досудового розслідування та судового розгляду. Воно означає не лише те, що всі дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону, адже в такому випадку це завдання розчиняється у приписах засади законності. Такі дії мають виникати із наявних повноважень і перебувати в адекватному співвідношенні з конкретним процесуальним завданням, яке виникає у певний момент досудового розслідування і судового розгляду кримінального провадження. Таке адекватне співвідношення призводить до принципу пропорційності. Недотримання належної процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції про захист про людини і основоположних свобод права на справедливий суд.

Як попередньо зазначалось, суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акта вимогам закону, а наявність таких недоліків, які саме перешкоджають суду призначити судовий розгляд та які не можуть бути усунуті в ході судового розгляду.

Судом в ході підготовчого судового засідання було встановлено своєчасне невручення повідомлення про підозру належним слідчим/прокурором (до 24 годин від дня його складання) та не направлення його належним чином за місцем проживання ОСОБА_5 для вручення, що свідчить про невиконання обов`язку сторони обвинувачення щодо вручення підозри у встановлений проміжок часу та втрату права на його вручення, а також і втрату чинності самого повідомлення, оскільки воно вже не могло бути вручене. При цьому подальше вручення ОСОБА_5 цього повідомлення є незаконною процесуальною дією, яка має наслідком її недійсність, що відповідно до ст. 7 КПК України не породжує жодних правових наслідків для особи та у такому випадку відповідно вона не набула процесуального статусу підозрюваної у цьому кримінальному провадженні, оскільки підозрюваним стає лише особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 КПК України, повідомлено про підозру шляхом належного вручення такого повідомлення.

Виходячи зі змісту ст. 42, п. 3 ч. 4 ст. 291 КПК України обвинуваченим стає підозрюваний, обвинувальний акт щодо якого переданий до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України.

Водночас у випадку неналежного здійснення повідомлення особі про підозру і не набуття нею процесуального статусу підозрюваного у кримінальному провадженні така особа, враховуючи викладені обставини, не може набути статусу обвинуваченого навіть за умов складення щодо неї обвинувального акта.

Наведені недоліки не можуть бути усунуті та виправлені в ході розгляду справи по суті, що позбавляє суд можливості призначити судовий розгляд на підставі такого обвинувального акта.

За таких умов, клопотання захисника підлягає задоволенню, а обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0003319 від 21.08.2023, підлягає поверненню прокурору, як такий, що не відповідає вимогам закону.

Керуючись статтями 276-278, 291, 314-316 КПК України, суд

постановив:

Клопотання захисника ОСОБА_4 про повернення обвинувального акта задовольнити.

Повернути обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0003319 від 21.08.2023, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 190 КК України, прокурору Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 , як такий, що не відповідає положенням КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд міста Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1