Дата документу 07.12.2023 Справа № 317/792/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №317/792/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/309/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, українця, громадянина України, який має вищу освіту, працює директором ПП «Модуль», одружений, має на утриманні неповнолітніх дітей, раніше не судимий, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт.Побузьке, Голованівського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, не працює, раніше не судимий, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 28, ч.2 ст. 125 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 - в режимі відеоконференції,

захисника обвинувачених-адвоката ОСОБА_11 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Прокурор, який брав участь в суді першої інстанції, та потерпілий ОСОБА_9 звернулися з апеляційними скаргами на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 20 січня 2021 року, яким ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.1 ст. 28, ч.2 ст.125 КК України на підставі п.3 ч.1 ст. 373 КПК України в зв`язку з недоведеністю того, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення;

ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.1 ст. 28, ч.2 ст. 125 КК України на підставі п.2 ч.1 ст. 373 КПК України в зв`язку з недоведеністю того, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні виправдувального вироку щодо ОСОБА_6 , обґрунтовуючи свої висновки, зазначив, що обидві версії подій, як версія потерпілого, так і версія обвинуваченого ОСОБА_6 , виглядають логічними та такими, які могли мати місце і які не спростовуються іншими, наявними в кримінальному провадженні доказами. Водночас, прокурор зазначає, що у разі визнання особи виправданою, суд повинен обов`язково в мотивувальній частині вироку викласти формулювання обвинувачення, яке було пред`явлене особі і визнане недоведеним, а також підстави для виправдання обвинувачення з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинуваченого. Включати у виправдувальний вирок формулювання, які ставлять під сумнів невинність виправданого, не допускається.

Таким чином, суд визнав доведеним той факт, що обвинувачений ОСОБА_6 дійсно наніс удари потерпілому ОСОБА_9 , що підтверджено допитами обвинувачених, потерпілого, свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а також дослідженими під час судового розгляду матеріалами кримінального провадження, і жодного обґрунтування про недопустимість доказів у вироку не вказано, окрім того, що приймаючи рішення щодо виправдання особи, суд прийшов до висновку про наявність розумного і, в контексті даної справи, неспростованого сумніву у черговості дій учасників бійки, на думку суду, яка відбулася 22 вересня 2018 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 та, відповідно, сумніву наявності вини обвинуваченого ОСОБА_6 в умисному ініціюванні цієї бійки. Даний висновок суд обґрунтовує тим, що обома обвинуваченими та свідком ОСОБА_12 було надано аналогічні показання про те, що потерпілий ОСОБА_9 першим завдав удар ОСОБА_6 ногою по нозі, а ще вдарив в обличчя, що узгоджуються між собою, внаслідок чого у суду викликало розумний сумнів в показаннях свідка ОСОБА_13 .

Проте, у прокурора викликають сумнів показання свідка ОСОБА_12 , у зв`язку з тим, що під час досудового розслідування свідок ОСОБА_12 та ОСОБА_14 (яка під час розгляду провадження в суд не з`являлась та не допитувалась), але на час досудового розслідування надавали аналогічні показання, допитались свідками у даному провадженні тому, що побачили об`яву щодо пошуку свідків у газеті Привоз та на час досудового розслідування звернулись до одного адвоката ОСОБА_15 , при цьому свідок ОСОБА_14 навіть уклала договір про надання правової допомоги, а свідок ОСОБА_12 написав заяву, щоб під час його допиту у якості свідка була присутня адвокат ОСОБА_15 (копії документів долучені).

Також, прокурор зазначає, що судом було прийнято до уваги та оцінено у сукупності з іншими доказами відеозапис, наданий обвинуваченим ОСОБА_6 , на якому зафіксовано місце події станом на 05 жовтня 2019 року, який не був відкритий сторонам кримінального провадження відповідно до ст. 290 КПК України, та з якого незрозуміло, хто саме проводив зйомку, та місце її проведення. Отже, зазначені обставини, у сторони обвинувачення викликають сумнів щодо належності та допустимості цього доказу. Крім цього, зазначений доказ, на думку прокурора, жодним чином не підтверджує існування обставин, які мають значення для кримінального провадження.

Також, прокурор зазначає, що свідок ОСОБА_13 пояснив, що він не бачив деталей бійки між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , а бачив лише один удар, який завдав ОСОБА_7 , що підтверджує пред`явлене обвинувачення.

Зазначені показання узгоджуються з дослідженими під час судового розгляду протоколом слідчого експерименту з відеозаписом від 15 грудня 2018 року за участю свідка ОСОБА_13 , протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22 листопада 2018 року, під час чого свідок впізнав обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , як осіб, що завдали удари потерпілому ОСОБА_9 .

Суд вважає доведеним факт завдання потерпілому ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я саме в ході бійки з ОСОБА_6 , оскільки він підтверджується сукупністю зібраних в даному кримінальному провадженні та досліджених в судовому засіданні доказів.

Але, факт саме бійки підтверджують лише обидва обвинувачені та свідок ОСОБА_12 , проте у даному кримінальному провадженні під час судового розгляду будь-яких доказів щодо отримання обвинуваченим ОСОБА_6 тілесних ушкоджень 22 вересня 2018 року не надано, отже показання свідка ОСОБА_12 щодо нанесення потерпілим ОСОБА_9 удару ОСОБА_6 ногою в область нижче коліна, після чого ОСОБА_9 відштовхнув ОСОБА_6 та вдарив рукою, не підтверджено. Крім того, як вище зазначив прокурор, показання свідка ОСОБА_12 взагалі викликають сумнів щодо їх достовірності та правдивості.

Таким чином, прокурор зазначає, що сам обвинувачений підтверджує той факт, що наносив удари потерпілому, та як встановлено під час досудового розслідування та судового розгляду, на думку сторони обвинувачення, умисно наніс удари потерпілому ОСОБА_9 .

До того ж, на думку прокурора, висновки суду викладені у вироку, містять істотні суперечності.

Так, суд проаналізувавши у сукупності надані прокурором докази, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, в мотивувальній частині вироку фактично дійшов висновку про відсутність складу кримінального правопорушення у обвинуваченого ОСОБА_6 та щодо не доведення того, що інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення вчинено саме ним.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 просить скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити новий, яким визнати обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 винними у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання, передбачене ч.2 ст. 125 КК України, у виді обмеження волі на строк до двох років.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції прийшов до хибних висновків щодо недоведеності вини у діях ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Так, потерпілий вважає, що мотивом для завдання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 йому тілесних ушкоджень було те, що потерпілий звертав увагу на роботи, які проводили обвинувачені без дотримання визначених законом конкурсних процедур за кошти місцевого бюджету.

Метою для завдання обвинуваченими тілесних ушкоджень потерпілому було залякування останнього задля викликання в нього почуття страху перед обвинуваченими, враховуючи незаконну діяльність останніх та активну громадську позицію потерпілого.

Факт завдання потерпілому легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, саме в ході бійки з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , підтверджується сукупністю зібраних в даному кримінальному провадженні та досліджених в судовому засіданні доказів.

Більш того, обвинувачені під час судового засідання в суді першої інстанції не заперечували проти того, що ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження саме в результаті бійки із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , отже останні мали прямий умисел на завдання потерпілому тілесних ушкоджень.

Проте, суд першої інстанції, при ухваленні вироку, обмежився лише переліченням наявних в межах даного кримінального провадження доказів, без надання належної ним оцінки з точки зору наявності чи відсутності в діях обвинувачених прямого умислу на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому.

Крім того, потерпілий зазначає, що як на підставу винесення виправдувального вироку суд першої інстанції спирався на те, що версія обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виглядає логічною та не спростовується наявними в кримінальному провадженні доказами. Однак, на думку потерпілого, версія обвинувачених не тільки не відповідає дійсності, але й не має жодного документального підтвердження та спростовується матеріалами кримінального провадження.

Також, потерпілий вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано та безпідставно посилається на те, що показання свідка ОСОБА_13 викликає розумний сумнів.

Так, суд першої інстанції звертає увагу на те, що подія даного кримінального провадження відбулась 22 вересня 2018 року, коли на деревах ще були листя, а слідчий експеримент за участю свідка ОСОБА_13 відбувся 15 грудня 2018 року, тобто в період року, коли листя на деревах вже не було. Під час проведення даної слідчої дії свідок ОСОБА_13 зазначив, що під час подій 22 вересня 2018 року видимість місця конфлікту була гіршою саме через наявність листви, що в сукупності з показаннями ОСОБА_12 викликає розумний сумнів в показаннях ОСОБА_13 .

Дане твердження суду, на думку потерпілого, є припущенням, яке спростовується наявними фактичними обставинами кримінального провадження.

Показання свідка ОСОБА_13 є послідовними та підтверджуються іншими наявними доказами в межах даного кримінального провадження, зокрема поясненнями потерпілого, висновком судово-медичної експертизи, протоколом пред`явлення особи до впізнання, протоколом огляду місця подій.

Також, потерпілий зазначає, що у період, коли на деревах ще було листя, слідчий експеримент не проводився, що унеможливлює дослідити, яким чином наявність листів на деревах погіршують видимість місця конфлікту. Стороною захисту не було заявлено повторне клопотання на проведення слідчого експерименту задля встановлення обставин, які могли б спростувати показання свідка ОСОБА_13 .

Отже, показання свідка ОСОБА_13 є належними, послідовними, об`єктивними та вказують на наявність прямого умислу у діях ОСОБА_7 на завдання ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.

Також, потерпілий вважає, що суд першої інстанції при ухваленні виправдувального вироку не застосував норму, яка виключає кримінальну відповідальність.

Так, судом було встановлено, що потерпілий отримав тілесні ушкодження саме в результаті бійки із ОСОБА_6 , який в свою чергу спирався на необхідну оборону, як на підставу завдання ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.

При цьому, у вироку, суд першої інстанції вважає сумнівними доводи сторони захисту щодо того, що ОСОБА_6 діяв у стані необхідної оборони.

Тобто, суд при ухваленні виправдувального вироку, дослідивши факт завдання ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень в результаті бійки із ОСОБА_6 , не застосував норму, яка виключає кримінальну відповідальність, грубо порушуючи при цьому функцію покарання.

Отже, на думку потерпілого, виправдувальний вирок в межах цієї справи є незаконним, необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Згідно з вироком суду, відповідно до обвинувального акту ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінального проступку за таких обставин.

22 вересня 2018 року приблизно о 15 годині 30 хвилин ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , перебували на дорозі загального користування поблизу будинку АДРЕСА_3 , де, маючи умисел на спричинення потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 умисно завдав один удар кулаком лівої руки в область підборіддя потерпілого, після чого той встиг схопитись за тулуб ОСОБА_6 та вони разом впали на землю.

В той же час ОСОБА_7 , діючи в групі осіб з ОСОБА_6 без попередньої змови, умисно наніс один удар кулаком в область голови ОСОБА_9 , який з метою запобігання подальшим протиправним діям ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покинув місце події.

В результаті протиправних дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_9 було завдано легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Дії обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.1 ст. 28, ч.2 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, вчинене групою осіб без попередньої змови між собою.

Заслухавши:

доповідь судді;

прокурора, яка підтримала свою апеляційну скаргу та частково підтримала апеляційну скаргу потерпілого;

представника потерпілого, який підтримав апеляційну скаргу потерпілого та частково підтримав апеляційну скаргу прокурора;

обвинувачених та їх захисника, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілого, при цьому захисник - адвокат ОСОБА_11 не погодився з висновками суду в частині підстав для виправдання обвинувачених та просив змінити вирок суду в зазначеній частині,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів доходить таких висновків.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог п.1 ч.3 ст.374 КПК України, у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку зазначаються, формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

На думку колегії суддів, оскаржуваний вирок цим вимогам закону не відповідає через таке.

Так, суд першої інстанції виправдав ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28 ч.2 ст.125 КК України, у зв`язку з тим, що зібраними стороною обвинувачення та дослідженими в судовому засіданні доказами не доведено наявність в його діях складу кримінального правопорушення, та ОСОБА_7 , у зв`язку з тим, що стороною обвинувачення не доведено того, що інкриміноване останньому кримінальне правопорушення вчинено саме ним.

Разом з цим, суд у вироку допустив суперечливі формулювання, які ставлять під сумнів висновки суду про невинуватість обвинувачених, вказавши окрім іншого, на те, що обидві версії - як сторони обвинуваченого, так і сторони захисту, є сумнівними, на що обґрунтовано вказує прокурор в своїй апеляційній скарзі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що під час розгляду провадження судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 хоча і не визнав свою вину у пред`явленому обвинуваченні, проте зазначив, окрім іншого про те, що в ході виниклого конфлікту з потерпілим ОСОБА_9 , йому вдалося вдарити останнього кілька разів від двох до чотирьох.

Обвинувачений ОСОБА_7 також, не визнаючи своєї вини у вищевказаному кримінальному правопорушенні, окрім іншого, зазначив про те, що потерпілий кілька разів вдарив ОСОБА_6 по голові, а ОСОБА_6 у відповідь на удари ОСОБА_9 також завдав йому два або три удари в область голови.

Потерпілий ОСОБА_9 пояснив, окрім іншого, що коли він підходив до обвинуваченого ОСОБА_6 , той сказав фразу на кшталт «Знімай так, щоб було видно» та одразу вдарив його в область голови, точніше у підборіддя, після чого він, щоб не впасти, схопив ОСОБА_6 за тулуб і вони разом впали на землю він опинився на правому боці, а ОСОБА_6 відповідно на лівому. Лежачи на землі, він відчув кілька ударів, як він припускає від обвинуваченого ОСОБА_7 , хоча і допускає, що їх міг завдати ОСОБА_6 . На питання захисника відповів, що не бачив, хто конкретно з обвинувачених завдавав йому ударів.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 зазначив, що він проживає неподалік від місця події і в той день займався ремонтом. Зі свого двору бачив, як за парканом йде влаштування баків для сміття. Потім він побачив, як двоє чоловіків зі світлим та темним волоссям, як він потім дізнався це були ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , борються і раптом до них підбіг третій чоловік, як він потім дізнався ОСОБА_7 , та вдарив одного з чоловіків, що боролись, по верхній частині тулубу. Коли чоловіки підвелись з землі, він упізнав в одному з них потерпілого ОСОБА_9 . Зазначив, що він не бачив деталей бійки між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , а бачив лише один удар, який завдав ОСОБА_7 .

Згідно з Висновком судово-медичної експертизи щодо потерпілого ОСОБА_9 №1372 від 07 грудня 2018 року, струс головного мозку (за наданими медичними даними) у ОСОБА_9 кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Тілесне ушкодження, за загальними ознаками, могло утворитися від дії тупого предмета (предметів). Висловитись про спосіб та знаряддя спричинення, так само про кількість травматичних впливів, за наданими даними неможливо.

Давність утворення ушкодження може відповідати терміну, зазначеному в обставинах справи.

Вірогідне взаєморозташування ОСОБА_9 та особи, яка спричинила вказане тілесне ушкодження, в момент завдання могло бути будь-яким за умов доступності травмованої ділянки для її ушкодження.

Виявлене тілесне ушкодження у ОСОБА_9 розташоване в ділянці, що є доступною для спричинення власною рукою.

Діагнози: «забій м`яких тканей правої половини обличчя, забій м`яких тканей передньої черевної стінки…» будь-якими об`єктивними відомостями у наданих даних не підтверджено, тому при оцінці ступеня тяжкості не враховувались.

Згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_9 № 586/к від 19 грудня 2018 року, яка проводилась за матеріалами справи, діагноз «забій м`яких тканин правої половини обличчя» базувався на даних клінічного огляду та був результатом диференціально-діагностичного пошуку. Діагноз «забій м`яких тканин передньої черевної стінки» не має свого підтвердження (в наданих експертам матеріалах) у вигляді об`єктивних проявів, і тому не враховується при оцінці ступеня тілесних ушкоджень.

Зазначені у медичній документації та підтверджені даними допиту ургентного хірурга у потерпілого ОСОБА_9 струс головного мозку та прояви забою м`яких тканин обличчя у вигляді асиметричного набряку м`яких тканин правої половини обличчя у сукупності мають ознаки легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Струс головного мозку відноситься до легкої черепно-мозкової травми. В основі патоморфології струсу головного мозку лежать мозаїчні мікроструктурні зміни на клітинному та субклітинному рівнях. Відповідно струс головного мозку проявляється переважно загально мозковою, вегетативною та мікровогнищевою симптоматикою.

Струс головного мозку є проявом тупої травми, тобто, зазвичай, виникає внаслідок локальних травматичних впливів в ділянку голови (у тому числі в обличчя) із зусиллям, недостатнім для виникнення переламів кісток склепіння та основи черепа, субарахноїдальних крововиливів та вогнищевих змін у тканині головного мозку.

Таким чином, струс головного мозку із забоєм м`яких тканин обличчя може бути проявом тупої травми, у тому числі виникнути при травматичних впливах в ділянку голови (обличчя). Єдиним об`єктивно зафіксованим місцем травматичного впливу (згідно наданих експертам матеріалів) на тілі ОСОБА_9 є права половина обличчя.

Нерозбірливо викладена частина тексту в медичній документації (в медичній карті амбулаторного хворого) не містить жодних даних, які могли б вплинути на кваліфікацію ступеня тяжкості тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_9 .

З вироку суду убачається, що суд не спростував з посиланням на відповідні докази той факт, що потерпілий дійсно отримав вищевказані тілесні ушкодження під час конфлікту, який виник в нього з обвинуваченими.

Колегія суддів вважає, що суд не проаналізував належним чином досліджені докази як кожен окремо так і у їх сукупності, в тому числі не здійснено змістовного аналізу у сукупності з іншими доказами показань самих обвинувачених, які вказали на те, що обвинувачений ОСОБА_6 в ході конфлікту з потерпілим наносив удари потерпілому, а свідок ОСОБА_13 вказав на те, що бачив як ОСОБА_7 наносив удари потерпілому. В свою чергу, згідно з висновками судово-медичних експертиз, у потерпілого ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження.

Окрім того, суд вказав у вироку на те, що показання потерпілого узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_13 , а показання обвинуваченого ОСОБА_7 в цій частині суперечать вищевказаним доказам.

Після цього, суд дійшов висновку про недоведеність поза розумним сумнівом версії сторони обвинувачення щодо завдання ОСОБА_7 удару кулаком в область голови потерпілому, поставивши під сумнів показання свідка ОСОБА_13 , не навівши для цього у вироку переконливого обґрунтування, та не встановивши жодних обставин, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що вказаний свідок є особою, зацікавленою у результатах розгляду цього провадження.

Окрім того, як убачається з матеріалів провадження та вироку суду, свідок ОСОБА_13 протягом здійснення цього кримінального провадження, починаючи зі стадії досудового розслідування (під час слідчого експерименту та в ході пред`явлення осіб для впізнання), давав послідовні показання, які не змінював, чому оцінки у вироку теж не надано, та на що обґрунтовано звертає увагу потерпілий в своїй апеляційній скарзі.

Поставивши під сумнів обвинувачення, висунуте ОСОБА_6 , суд одночасно дійшов висновку про сумнівність версії сторони захисту про те, що ОСОБА_6 діяв у стані необхідної оборони після агресії ОСОБА_9 .

Більш того, суд констатував у вироку, що факт бійки між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , яка відбулась 22 вересня 2018 року, підтверджений всіма дослідженими в судовому засіданні доказами і не заперечується ані потерпілим ОСОБА_9 , ані обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Крім того, суд вважав доведеним факт завдання потерпілому ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, саме в ході бійки з ОСОБА_6 , оскільки він підтверджується сукупністю зібраних в даному кримінальному провадженні та досліджених в судовому засіданні доказів.

Отже, висновки суду, відображені у вироку, містять істотні суперечності.

На викладене звернув увагу і Верховний Суд в своїй постанові у цьому провадженні від 13 грудня 2021 року, вказавши на істотні суперечності, що містяться в оскаржуваному вироку, в тому числі в частині формулювання висновків судового рішення, які ставлять під сумнів як винуватість так і невинуватість виправданих. Верховний Суд в зазначеній постанові окрім іншого зазначив і про те, що висновок районного суду в частині виправдання ОСОБА_6 є передчасним, враховуючи обставини цього кримінального провадження, показання потерпілого, показання свідка ОСОБА_13 , висновків судово-медичних експертиз про наявність у потерпілого ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.

З оскаржуваного вироку убачається, що суд дав вибіркову оцінку дослідженим доказам, що не узгоджується з вимогами ст.94 КПК України, відповідно до яких суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального законодавства є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, у зв`язку з чим оскаржуваний вирок суду на підставі ст.ст.407, 409 КПК України підлягає безумовному скасуванню.

Діючи в межах ст.404 КПК України, колегія суддів не може виправити вказані недоліки, оскільки для цього необхідно повторно дослідити всі обставини провадження та надані сторонами докази, проте відповідних клопотань сторонами не заявлено.

Враховуючи викладене, виходячи із засад кримінального провадження, закріплених у ст.ст.7-9 КПК України, скасовуючи вирок суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.

При новому розгляді необхідно врахувати викладене в цій ухвалі апеляційного суду, повно, всебічно та неупереджено дослідити всі обставини провадження та, в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

Керуючись ст.ст.404-405, 407, 409, 415 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора, який брав участь в суді першої інстанції, задовольнити.

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 20 січня 2021 року, яким ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано невинуватими у пред`явленому їм обвинуваченні за ч.1 ст. 28, ч.2 ст. 125 КК України - ОСОБА_6 на підставі п.3 ч.1 ст. 373 КПК України, в зв`язку з недоведеністю того, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, ОСОБА_16 на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, в зв`язку з недоведеністю того, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4