Справа № 461/2310/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1227/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження № 461/2310/22 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 125КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

представника потерпілого -

адвоката ОСОБА_10 ,

за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_8 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 30 листопада 2022 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Галицького районного суду м. Львова від 30 листопада 2022 року ОСОБА_5 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та виправдано на підставі п.3 ч. 1 ст. 373 КПК України за недоведеністю в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення.

Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він 27.11.2021, близько 16 год. 40 хв., він, перебуваючи на паркінгу ТРЦ «Форум Львів», що знаходиться за адресою: місто Львів, вулиця Під Дубом, 76, в ході конфлікту з ОСОБА_11 , який виник на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно наніс потерпілому один удар рукою в голову, чим заподіяв потерпілому садна в ділянці носа та на шкірі верхньої губи справа, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані як умисне легке тілесне ушкодження, тобто кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст. 125 КК України.

Не погоджуючись з даним вироком, прокурор ОСОБА_8 , представник потерпілого адвокат ОСОБА_10 подали апеляційні скарги.

Прокурор ОСОБА_8 просить вирок суду щодо ОСОБА_5 скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн.

Прокурор не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_5 складу кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Стверджує, що причинно-наслідовий зв`язок між діями обвинуваченого і наслідками, а саме: наявність у потерпілого тілеснихушкоджень, підтверджується дослідженими в ході судового розгляду доказами, а саме: висновком судово-медичної експертизи № 1394 від 01.12.2021щодо наявності легких тілесних ушкоджень у ОСОБА_11 ; відеозаписом з місця події, на якому відтворено словесний конфлікт між ОСОБА_12 та ОСОБА_11 та як в ході шарпанини ОСОБА_13 наносить ОСОБА_14 удар рукою в голову; протоколом огляду предмету, а саме DVD-R носія із зазначеним відеозаписом;протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_15 від 24.12., за результатами якого свідок відтворив обставин події, зокрема вказавши, що між паном ОСОБА_16 ( ОСОБА_13 ) та відвідувачем ТРЦ «Форум Львів» ( ОСОБА_11 ) відбувався словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_13 підійшов до ОСОБА_11 та між ними почалася шарпанина, в ході якої ОСОБА_13 першим наніс удар в обличчя ОСОБА_11 ;протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_11 від 18.02.2022; висновком експерта №150 (додатковий) від 22.02.2022, з якого вбачається, що механізм виникнення тілесних ушкоджень, наявність яких зафіксовано висновком експерта №1394 від 01.12.2021, відповідає показанням потерпілого; показаннями потерпілого ОСОБА_11 щодо обставин справи, а також показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_17 .

На переконання апелянта, жоден зі свідків не повідомляв у своїх показаннях про те, що потерпілий намагався заподіяти будь-які удари до того як останній умисно наніс ОСОБА_11 удар рукою.

Звертає увагу, що з вироку не є зрозумілим, який саме висновок експерта мав на увазі суд, зазначаючи, що висновок експерта не містить конкретних посилань та категоричного ствердження про механізм нанесення тілесних ушкоджень, їх множинність (кількість), конкретний час заподіяння, та у ньому відсутнє посилання від впливу якого саме тупого предмету могли бути завдані виявлені тілесні ушкодження.

На думку сторони обвинувачення, хибним також є висновок суду щодо визнання висновку експерта неналежним доказом, у зв`язку з тим, що на думку суду даний доказ не встановлює факту, що має значення для кримінального провадження, оскільки експертиза проводилась 01.12.2021, тобто через чотири дні після події кримінального правопорушення, яка малі місце 27.11.2021. Зазначає, що з нормативно-правових актів, якими регулюється порядок проведення судово-медичних експертиз, не визначають граничного строку проведення судово-медичної експертизи (заподіяння тілесних ушкоджень).

Вважає, що всупереч твердженням суду, показання ОСОБА_17 , потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_15 не містять істотних суперечностей щодо фактичних обставин кримінального правопорушення.

Представник потерпілого у своїй апеляційній скарзі просить вирок суду щодо ОСОБА_5 скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. ст. 125 КК України.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що надані стороною обвинувачення докази підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_5 визнав нанесення ним тілесних ушкоджень потерпілому. Суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_5 захищався від потерпілого. Вважає, що висновок експертизи є належним доказом, а мотиви суду про протилежне з огляду на проведення такої через декілька днів після нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, є необґрунтованими. Зазначає, що суд першої інстанції невірно оцінив відеозапис події, з якого чітко вбачається як обвинувачений наносить удар потерпілому в обличчя.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого з наведених в них мотивів, думку обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_9 , які заперечили апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого та вважають вирок суду щодо ОСОБА_5 законним та обґрунтованим, виступ представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 на підтримку своєї апеляційної скарги та апеляційної скарги прокурора, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід задовольнити частково з таких підстав.

Вирок суду слід скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до п.2, п.3 ч. 1 ст. 409 КПК підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначаються - формулювання обвинувачення, яке пред`явлено особі і визнано судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Згідно з п.1 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку у разі визнання особи виправданою - прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рішення про визнання його невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та його виправдання.

Резолютивна частина вироку - це заключна частина єдиного документа суду і вона повинна логічно випливати з попередніх його частин. Невідповідність резолютивної частини вступній і мотивувальній частинам може призвести до необґрунтованості вироку. У резолютивній частині вироку повинна обов`язково даватися відповідь на всі без винятку питання, які суд вирішив у нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку і які обґрунтовані у мотивувальній частині, вона має узгоджуватися з висновками мотивувальної частини і логічно з неї випливати, а отже не повинна містити протиріч, які ставлять під сумнів законність і обґрунтованість постановленого рішення.

Як вбачається з матеріалів провадження, оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до змісту мотивувальної частини вироку, враховуючи характер небезпеки, що загрожувала ОСОБА_5 , який є особою пенсійного віку та фізично слабший від ОСОБА_11 , суд першої інстанції дійшов висновку про те, що дії ОСОБА_5 були спрямовані на захист себе та оборону від нападу.

Такий висновок суду першої інстанції суперечить резолютивній частині вироку, у якій ОСОБА_5 був виправданий на підставі п.3 ч. 1 ст. 373 КПК України за недоведеністю в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, що виключає кримінальну протиправність діяння.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Частиною 1 ст. 373 КПК України передбачено, що виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Тобто, встановлення обставини, що виключає кримінальну протиправність діяння (необхідна оборона), тягне за собою виправдання за п.2 ч. 1 ст. 284 та ч. 1 ст. 373 КПК України, а саме: за відсутністю (а не недоведеністю як це зазначив суд першої інстанції) в діянні складу кримінального правопорушення.

Невідповідність мотивувальної частини вироку висновкам, викладеним у резолютивні частині є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вирок, як постановлений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, не може бути визнаний законним та підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, що відповідає вимогам ст.ст. 409, 412, 415 КПК України.

Виходячи з того, що апеляційний суд не має можливості усунути виявлені порушення в судовому засіданні, а допущені місцевим судом вищезазначені порушення кримінального процесуального закону, які перешкодили прийняти рішення відповідно до вимог закону, не передбачені ст. 415 КПК України в якості підстав для скасування вироку та призначення апеляційним судом нового судового розгляду, колегія суддів вважає за необхідне керуватися в даному випадку вимогами ст. 7, ч. 6 ст. 9 КПК України для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

З огляду на викладене апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого слід задовольнити частково, вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду суд першої інстанції повинен повно й всебічно дослідити обставини кримінального провадження, перевірити відповідність наданих стороною обвинувачення доказів критеріям належності та допустимості та ухвалити у кримінальному провадженні законне, обґрунтоване й вмотивоване судове рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407,409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_8 та представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Галицького районного суду м. Львова від 30 листопада 2022 року щодо ОСОБА_5 скасувати.

Призначити в Галицькому районному суді м. Львова новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 125 КК України зі стадії підготовчого судового засідання іншим складом суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3