Номер провадження: 11-сс/813/1813/23
Справа № 946/8308/23 1-кс/946/2515/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайсуду Одеської обл. від 25.10.2023 у к/п № 0001373 від 23.10.2023 відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Калчево Болградського р-ну Одеської обл., громадянина України, із середньою освітою, тимчасово не працюючого, одруженого, який має на утриманні трьох малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту до 21.12.2023

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було відмовлено у задоволенні клопотання ст. слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України та був застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту до 21.12.2023 із покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Мотивуючи ухвалу, слідчий суддя констатував, що стороною обвинувачення доведена обґрунтованість підозри, однак не доведено існування ризиків, передбачених п.п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та не доведено, що менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_6 вказує на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою з огляду на наступні обставини:

- ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, що свідчить про існування ризику переховування від органу досудового розслідування та суду;

- підозрюваний ОСОБА_7 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, у тому числі за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що свідчить про існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення;

- у вказаному провадженні існує ризик незаконного впливу на свідків, які в подальшому підлягають безпосередньому допиту в суді;

За таких обставин, прокурор ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 25.10.2023 та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 підтримав свою апеляційну скаргу у повному обсязі та просив її задовольнити, натомість, захисник та підорюваний заперечували проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розглядаючи апеляційну скаргу прокурора, апеляційний суд виходить з того, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Як видно з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався та врахував їх при постановленні ухвали.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Оскільки обґрунтованість підозри ОСОБА_7 в апеляційній скарзі не оспорюється, апеляційний суд не переглядає оскаржену ухвалу в цій частині і констатує, що слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування його підозра у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286-2 КК України за кваліфікуючими ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, якщо вони заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Що стосується наявності ризиків у вказаному провадженні, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, слідчий суддя прийшов до висновку про те, що клопотанні слідчого не міститься обґрунтування ризиків, які виправдовують застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що висновки про наявність ризиків та неможливість запобігання їм шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Водночас, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді/суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови достатньої вірогідності їх здійснення.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження слідчий суддя застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, слідчий суддя має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Апеляційний суд враховує, що підозра ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину, не заперечується підозрюваним та його захисником, була доведена органом досудового розслідування у повному обсязі, про що також зазначено в оскаржуваній ухвалі.

Водночас, колегія суддів зауважує, що доказів того, що ОСОБА_7 протягом дії запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту вчинив дії, які перелічені у ст. 177 КПК України матеріали, надані апеляційному суду, не містять.

Колегія суддів приймає до уваги доводи прокурора, які були підтверджені відповідними матеріалами, наданими суду відносно того, що ОСОБА_7 раніше притягувався до адміністративної відповідальності, у тому числі за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння однак зазначені обставини не є безумовною підставою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу.

Окрім того, відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства та практики ЄСПЛ під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу враховуються окрім даних про особу підозрюваного обґрунтованість підозри, наявність ризиків та процесуальна поведінка особи.

Надаючи оцінку доводам прокурора відносно того, що у вказаному провадженні існує ризик незаконного впливу на свідків, апеляційний суд зауважує, що відомостей відносно того, що ОСОБА_7 вживав заходи відносно незаконного впливу на свідків апеляційному суду не надані. Більш того, провадження перебуває на стадії досудового розслідування, відповідно необхідність допиту свідків безпосередньо судом очевидно не може слугувати безумовною підставою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу.

Колегія суддів також враховує, що ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності не притягувався, визнав свою вину у вчиненні інкримінованого злочину, має постійне місце проживання, дружину та дитину, має незадовільний стан здоров`я оскільки отримав численні травми в результаті ДТП.

Насамкінець, апеляційний суд враховує пояснення прокурора, відповідно до яких в ході перевірки виконання ОСОБА_7 покладених на нього оскаржуваною ухвалою обов`язків жодних порушень з його боку встановлено не було.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що під час апеляційного розгляду прокурор не надав суду доказів , які б вказували на те, що застосований до підозрюваного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, не забезпечує достатнім чином виконання покладених на нього обов`язків.

Окрім того, відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 Конвенції.

Отже, вищезазначені обставини в сукупності узгоджуються з європейськими стандартами та свідчать про обґрунтованість висновків слідчого судді про можливість застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Відповідно до приписів п. 1) ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, на переконання апеляційного суду, запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту в нічний час доби є достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 у зв`язку з чим не вбачає підстав задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 182, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайсуду Одеської обл. від 25.10.2023 якою в межах к/п №0001373 від 23.10.2023, відносно, ОСОБА_7 підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту до 21.12.2023 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4