печерський районний суд міста києва
Справа № 753/5318/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2023 року м. Київ

Печерський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглядаючи кримінальне провадження № 0001475 відомості про яке 01.06.2022 внесено до ЄРДР за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 201-2, ч. 3 ст. 358 КК України;

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Харків, громадянина України, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України, -

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5 ; захисник: ОСОБА_6 ; обвинувачені: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В :

До Печерського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001475 відомості про яке 01.06.2022 внесено до ЄРДР за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 201-2, ч. 3 ст. 358 КК України та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України, у якому призначено підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 вважав можливим призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, який вважав таким, що відповідає вимогам с. 291 КПК України.

Захисник ОСОБА_6 клопотала про повернення обвинувального акта прокурору з підстав того, що обвинувальний акт всупереч вимогам ст. 291 КПК України:

-не містить конкретного формулювання обвинувачення;

-містить суттєві неузгодженості та неточності;

-не містить викладу об`єктивної та суб`єктивної сторони злочину (вини, мотиву та мети, а також способу, часу, місця, обстановки, засобів та знарядь вчинення злочину).

Зазначені не відповідності вимогам кримінального процесуального закону не дозволяють обвинуваченим зрозуміти суть обвинувачення, що порушує і унеможливлює реалізацію ними права на захист, визначеного пп. «а», «b» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Захисник також вказала, що додатки, які є невід`ємною частиною обвинувального акту, зокрема реєстр матеріалів досудового розслідування, не містить у собі відомості про понад п`ятнадцять ухвал слідчих суддів, постановлених у межах досудового розслідування кримінального провадження, не містить реквізитів документів та не містить ідентифікаційних відомостей про проведення окремих дій.

Обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 також просили повернути обвинувальний акт прокурору з підставі, викладених захисником.

Вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт та дослідивши його додатки суд вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст. 109 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Положеннями п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Обвинувальний акт вказаним вимогам не відповідає.

Невід`ємною частиною обвинувального акту згідно з правилами ч. 4 ст. 291 КПК України є додатки, зокрема, реєстр матеріалів досудового розслідування; цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування.

Статтею 109 КПК України передбачено, що реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом.

Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Отже, за своєю суттю обвинувальний акт є процесуальним рішенням, а реєстр матеріалів досудового розслідування - формою фіксування кримінального провадження.

В порушення вимог ч. 2 ст. 109 КПК України реєстрматеріалів досудового розслідування не містить даних про всі процесуальні дії і не відображає всі процесуальні рішення, прийняті в ході розслідування за наслідками розгляду клопотань сторони захисту.

Формулювання обвинувачення - це юридичний висновок, заснований на фактичних обставинах справи, зміст якого складають правові ознаки злочину, викладені мовою диспозиції застосовуваної норми кримінального Кодексу, тому що саме формулювання обвинувачення визначає конкретний обсяг і межі судового розгляду і надає можливість обвинуваченому у повній мірі реалізувати своє право на захист, оскільки дозволяє точно визначити обсяг і межі свого захисту в рамках конкретного кримінального провадження.

Водночас, формулювання обвинувачення повинно складатись з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого в його вчиненні, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчинення кримінального правопорушення, і ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив, мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо.

При цьому, під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Проте, із обвинувального акту вбачається, що складений слідчим та затверджений прокурором обвинувальний акт вищевказаним вимогам не відповідає, оскільки взагалі не містить сформульованого обвинувачення в порушення п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться не в межах повідомлення особі про підозру, а в межах висунутого їй обвинувачення відповідно до обвинувального акта, який є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді.

Натомість, в даному обвинувальному акті викладені лише зміст встановлених органом досудового розслідування фактичних обставини кримінального правопорушення, у вчиненні яких підозрюються ОСОБА_3 та ОСОБА_4 й правова кваліфікація кримінального правопорушення, в якому саме підозрюються останні.

Такі відомості, у відповідності до ст. 277 КПК України, становлять зміст повідомлення про підозру ОСОБА_4 і ОСОБА_3 та за цим процесуальним рішенням вони фактично є підозрюваними.

Формулювання обвинувачення в акті сформовано наступним чином:

«Таким чином, ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_4 та іншими невстановленими на даний час особами, з корисливих мотивів та з метою власного незаконного збагачення здійснили продаж товарів (предметів) гуманітарної допомоги, з метою отримання прибутку вчинені у великому розмірі, під час воєнного стану, не надавши їх для військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, та які були ввезені для ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України, а саме у продажі товарів (предметів) гуманітарної допомоги, з метою отримання прибутку, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, у великому розмірі, під час воєнного стану.» (а.с. 19)

«Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , обвинувачується у підробленні офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, і який надає права з метою використання його підроблювачем чи іншою особою, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.» (а.с. 21).

«Таким чином, ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_3 та іншими невстановленими на даний час особами, з корисливих мотивів та з метою власного незаконного збагачення здійснили продаж товарів (предметів) гуманітарної допомоги, з метою отримання прибутку вчинені у великому розмірі, під час воєнного стану, не надавши їх для військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, та які були ввезені для ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України, а саме у продажі товарів (предметів) гуманітарної допомоги, з метою отримання прибутку, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, у великому розмірі, під час воєнного стану.» (а.с. 32).

Натомість, ані у вказаних абзацах, ані у змісті інших частин обвинувального акта, не міститься:

-об`єктивної сторони інкримінованих злочинів: відомостей щодо місця, способу вчинення злочину; форми злочину (дія чи бездіяльність); суспільно-небезпечних наслідків;

-суб`єктивної сторони: відомостей щодо вини обвинувачених та їх мотиву.

Так, згідно з висновком Верховного суду України від 24.11.2016 року у справі № 5-328кс16 під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Отже, закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: фактичних обставин кримінального правопорушення; правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується термін «формула обвинувачення»); формулювання обвинувачення.

Об`єктом злочину, передбаченим ст. 201-2 КК України є гуманітарна та/або безоплатна допомога, благодійна пожертва, тобто кошти/речі/майно/послуги тощо, головною ознакою яких безоплатне та безкорисне їх надання виключно особам, які її потребують, або для чітко визначених благодійних цілей.

Дана норма є бланкетною, оскільки законодавець в примітці 1 ст. 201-2 КК України для визначення предметів даного кримінального правопорушення відсилає до Законів України «Про гуманітарну допомогу», «Про благодійну діяльність та благодійні організації».

Об`єктивна сторона даного кримінального правопорушення полягає у вчиненні з метою отримання прибутку у значному розмірі таких дій:

-продажу товарів (предметів) гуманітарної допомоги;

-використання благодійних пожертв, безоплатної допомоги;

-укладання інших правочинів щодо розпорядження таким майном.

Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення характеризується виною у вигляді прямого умислу та наявності певної мети - отримання прибутку.

Жодне з вказаних складів злочину прокурором у пред`явленому обвинуваченні розкрито не було.

Більш того, стаття 201-2 КК України передбачає три форми кримінального правопорушення:

- продаж товарів (предметів) гуманітарної допомоги;

- використання благодійних пожертв, безоплатної допомоги;

- укладання інших правочинів щодо розпорядження таким майном (товарів (предметів) гуманітарної допомоги, благодійних пожертв, безоплатної допомоги).

Для усіх трьох форм кримінального правопорушення характерною є мета - отримання прибутку.

Мета отримання прибутку може бути доведена, якщо особою фактично отримано прибуток або якщо вона вчинила дії (замах на кримінальне правопорушення), в результаті яких мала отримати прибуток - різницю між витратами і доходом.

Обвинувальний акт не містить відомостей яким чином обвинуваченими було отримано чи планувалось отримання прибутку.

Однак чим і коли закінчилося це правопорушення, чи досяг умисел мети, в обвинувальному акті не зазначено.

З наведеного вбачається, що в даному обвинувальному акті формулювання обвинувачення викладене не конкретно.

Відсутність логічного та обґрунтованого обвинувачення є порушенням права обвинуваченого на справедливий розгляд справи, оскільки відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 42 КПК він має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують.

Більш того, в обвинувальному акті не зазначено місце вчинення кримінального правопорушення, що у відповідності до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України підлягає доказуванню.

У відповідності до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться в межах висунутого особі обвинувачення відповідно до обвинувального акту, який є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді.

Проте, в даному обвинувальному акті викладені лише зміст встановлених органом досудового розслідування фактичних обставини кримінального правопорушення, у вчиненні яких саме «підозрюються» ОСОБА_4 та ОСОБА_3 й правова кваліфікація кримінального правопорушення, в якому підозрюються останні.

З тексту обвинувального акта вбачається, що формулювання обвинувачення аналогічне та повністю співпадає зі змістом обставин, встановлених в ході досудового розслідування.

У формулюванні обвинувачення не встановлено конкретну роль обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм злочинів.

Так викладене в обвинувальному акті обвинувачення починається зі слів «досудовим розслідуванням встановлено» та не містить викладу об`єктивної та суб`єктивної сторони злочину (вини, мотиву та мети, а також способу, місця, обстановки, засобів та знарядь вчинення злочину), в яких обвинувачуються ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що перешкоджає судовому розгляду.

Неконкретність пред`явленого обвинувачення позбавляє розуміння його змісту, обрання ефективних засобів захисту.

Вимоги щодо конкретності обвинувачення сформульовані і в ратифікованих Україною міжнародно-правових актах та практиці їх застосування.

Так, відповідно до п. п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Позиція Європейського суду з прав людини полягає в тому, що п. п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», у справі «Матточіа проти Італії», у справі «І.Н. та інші проти Австрії»).

До того ж, право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого п. п. «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», «Даллос проти Угорщини»).

Слід також ураховувати, що згідно з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 року № 8 суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом.

Разом з тим, вищевказаних вимог щодо конкретності обвинувачення в обвинувальному акті прокурором у даному випадку не додержано.

Так, виходячи з ухвали від 06.07.2006 року колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України документи органу досудового слідства, які містять формулювання обвинувачення, повинні відображати всі елементи складу злочину, у скоєнні якого обвинувачується особа, проте неконкретність формулювання обвинувачення не давало можливості суду для постановлення будь-якого вироку, що мало бути підставою для повернення справи на додаткове розслідування в порядку ст. 246 КПК. Отже, суд, постановляючи вирок у межах неконкретного обвинувачення, що не містило всіх обов`язкових елементів складу злочину, повторив його недоліки і таким чином постановив незаконне й необґрунтоване рішення.

Більш того, суд зауважує, що правова кваліфікація дій обвинуваченого в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі об`єктивної сторони, умислу.

Слід зазначити, що в обвинувальному акті повинно бути повно викладено: обставини справи, як вони були встановлені на досудовому слідстві; спосіб вчинення кримінального правопорушення, інші його обставини; шкідливі наслідки, причинний зв`язок між діями обвинуваченого та наслідками, які настали; характер суб`єктивної сторони; місце, час, мотиви кримінального правопорушення; показання підозрюваного по суті повідомлення про підозру; доводи, наведені ним на свій захист, і результати їх перевірки; відомості, які характеризують особистість обвинуваченого; виявлені пом`якшуючі та обтяжуючі його відповідальність обставини.

Проте, у даному обвинувальному акті викладено певні обставини, а не фактичні обставини кримінального правопорушення:

-не вказане конкретно суб`єктивне відношення обвинувачених до наслідків кримінального правопорушення;

-не викладений причинний зв`язок між діями обвинувачених та наслідками, які настали;

-не розкрита повно, форма вини та обставини, які впливають на ступінь тяжкості інкримінованих кримінальних правопорушень;

-не викладено конкретні дії здійснені обвинуваченими, спрямовані на досягнення наслідків передбачених статями обвинувачення.

Отже, обвинувальний акт не містить обов`язкових складових, передбачених КПК, та є не конкретним, оскільки в обвинувальному акті відсутнє детальне і зрозуміле формулювання обвинувачення, тобто твердження про вчинення обвинуваченими діянь передбачених законом України про кримінальну відповідальність, із зазначенням елементів складу кримінального правопорушення, зокрема, часу, способу вчинення та наслідків, форми вини, мотивів кримінального правопорушення, в межах якого повинен проводитись судовий розгляд відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України.

Такі недоліки обвинувального акта виключають можливість його призначення до судового розгляду та не можуть бути виправлені в порядку ст. 338 КПК України шляхом зміни обвинувачення в суді, оскільки закон дозволяє прокурору змінити обвинувачення в суді не для виправлення описок, граматичних помилок, неузгодженості окремих частин тексту обвинувального акту, а виключно для зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення і тільки за результатами судового розгляду при встановленні нових фактичних обставин кримінального правопорушення.

Інші доводи щодо невідповідності обвинувального акта вимогам чинного кримінального процесуального закону, які викладені стороною захисту у клопотанні не знайшли свого підтвердження.

Таким чином, вказані вище обставини приводять суд до переконання про невідповідність обвинувального акта наведеним вимогам КПК України, а допущені при його складанні недоліки виключають можливість призначення судового розгляду кримінального провадження, а тому на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, виходячи із передбачених ч. 6 ст. 9, п. 13 ч. 1 ст. 7 КПК України загальних засад кримінального провадження, з метою забезпечення учасникам судового процесу права на справедливий судовий розгляд справи, обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для усунення виявлених недоліків.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 17, 291, 314, 372, 376 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001475 від 01.06.2022, відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 201-2, ч. 3 ст. 358 КК України та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України, повернути прокурору Дарницької окружної прокуратури міста Києва у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України.

Роз`яснити прокурору, що повернення обвинувального акта не передбачає поновлення завершеного досудового розслідування та не може використовуватися стороною обвинувачення для проведення будь-яких процесуальних дій, крім приведення його у відповідність до вимог ст. 291 КПК України.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду, через Печерський районний суд м. Києва, протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1