Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/256/24
Провадження № 1-кс/382/13/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2024 року м. Яготин

Слідчий суддя Яготинського районного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у закритому судовому засіданні без технічної фіксації в приміщенні суду клопотання начальника сектору дізнання відділення поліції №2 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 , за погодженням із прокурором Яготинського відділу Бориспільської окружної прокуратури у кримінальному провадженні ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000171, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.06.2023, за ознаками кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, про проведення обшуку,

ВСТАНОВИВ:

12.02.2024 року начальник сектору дізнання відділення поліції №2 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 , за погодженням із прокурором Яготинського відділу Бориспільської окружної прокуратури, звернувся із вказаним клопотанням про проведення обшуку в якому просить: надати начальнику сектору дізнання відділення поліції №2 Бориспільського РУП ГУ Національної поліції в Київській області старшому лейтенанту поліції ОСОБА_3 , дізнавачу сектору дізнання відділення поліції №2 Бориспільського РУП ГУ Національної поліції в Київській області лейтенанту поліції ОСОБА_5 , дізнавачу-інспектору сектору ювенальної превенції відділу превенції Бориспільського РУП ГУНП в Київській області старшому лейтенанту поліції ОСОБА_6 , дізнавачу-інспектору сектору превентивної комунікації відділу превенції Бориспільського РУП ГУНП в Київській області старшому лейтенанту поліції ОСОБА_7 , дізнавачу сектору дізнання Бориспільського РУП ГУНП в Київській області старшому лейтенанту поліції ОСОБА_8 , дізнавачу сектору дізнання Бориспільського РУП ГУНП в Київській області старшому лейтенанту поліції ОСОБА_9 , старшому дізнавачу сектору дізнання Бориспільського РУП ГУНП в Київській області капітану поліції ОСОБА_10 , начальнику сектору дізнання відділення поліції Бориспільського РУП ГУНП в Київській області капітану поліції ОСОБА_11 , начальнику сектору дізнання Бориспільського РУП ГУНП в Київській області капітану поліції ОСОБА_12 , дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , тобто за місцем реєстрації ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою відшукання та вилучення банківської картки АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 , мобільних телефонів, планшетів та комп`ютерної техніки, а також інших банківських карток, відкритих на ім`я ОСОБА_13 , які мають значення для встановлення істини в даному кримінальному провадженні.

Клопотанням обґрунтовано тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що 08.06.2023 до чергової частини Лозівського РВП ГУНП в Харківській області надійшла заява ОСОБА_14 про те, що в період часу із 05.06.2023 по 06.06.2023 невідома особа під приводом продажу мобільного телефону через мережу Інтернет заволоділа його грошовими коштами у сумі 7900 грн, чим завдала останньому майнову шкоду на вищевказану суму.

В ході досудового розслідування допитано потерпілого ОСОБА_14 , який повідомив, що 02.06.2023 в Інтернеті через соціальну мережу «Інстаграм» на сторінці під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » він знайшов оголошення про продаж мобільного телефона «Apple», яке його зацікавило, оскільки він є військовим, а в цьому магазині під кожним оголошенням було вказано, що для військових діє знижка -30%.

Після обговорення покупки, продавець надав потерпілому номер картки, на яку необхідно було оплатити покупку № НОМЕР_1 . 02.06.2023 ОСОБА_14 за допомогою мобільного додатку 05.06.2023 перерахував зі своєї картки № НОМЕР_2 на картку, зазначену в повідомленні - № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 5000 грн., а 06.06.2023 коли йому зателефонував зі сторінки «ІНФОРМАЦІЯ_2» в додатку «Інстаграм» незнайомий чоловік та зазначив, що йому необхідно заплатити за телефон не 5000 грн, а 7900 грн, то перерахував додатково іще 2000 грн. Проте, після оплаченого ним товару потерпілий так його і не отримав.

Досудовим розслідуванням встановлено, що потерпілий ОСОБА_14 здійснював перерахування коштів на банківський картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ «Приват Банк».

Згідно отриманих відомостей в рамках тимчасового доступу до речей і документів, володільцем яких є АТ КБ «Приват Банк» по картковому рахунку № НОМЕР_1 встановлено, що вказаний рахунок відкритий на ім`я ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 телефон: НОМЕР_4 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, підтверджено зарахування на вищевказаний рахунок коштів в сумі 7900 гривень станом на 05.06.2023 та 06.06.2023 від потерпілого ОСОБА_14 .

З метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання предметів та документів, що містять на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, та можуть бути речовими доказами у кримінальному провадженні, в тому числі і під час судового розгляду, з метою недопущення їх знищення з метою укриття слідів злочину, у органу досудового розслідування виникла необхідність у проведенні обшуку за місцем реєстрації ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки отримати вищезазначені відомості в інший спосіб не являється за можливе.

За встановлених обставин, застосування такої слідчої (розшукової) дії як обшук є найбільш доцільним та ефективним способом відшукання предметів, які мають значення для досудового розслідування.

Саме тому, під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження виникла необхідність у проведенні обшуку за вищевказаною адресою, тобто, за місцем реєстрації ОСОБА_13 , з метою відшукання, виявлення та вилучення банківської картки АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 , мобільних телефонів, планшетів та комп`ютерної техніки, а також інших банківських карток, належних ОСОБА_13 , які мають значення для встановлення істини у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_15 .

Начальника сектору дізнання та прокурор не з`явилися у судове засідання, будучи належним чином повідомленими про час, дату та місце розгляду клопотання. Натомість подали до суду заяви, в яких просять розгляд клопотання провести у їх відсутність.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів у відповідності до ч. 4 ст.107 КПК України не здійснювалось у зв`язку із неприбуття в судове засідання слідчого в даному кримінальному провадженні.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали поданого клопотання, приходить наступного висновку.

Як вбачається із витягу з ЄДРСР від 09.06.2023 року, 08.06.2023 року до ЧЧ Лозівського РВП ГУНП в Харківській області надійшла заява від гр. ОСОБА_14 про те, що в період часу з 05.06.2023 по 06.06.2023 невідома особа під приводом продажу мобільного телефону через інтернет мережу, заволоділа його грошовими коштами у сумі 7900 грн, чим завдала останньому майнової шкоди на вищевказану суму. Номер мобільного телефону та банківської карти шахрая встановлюється. (ЄО № 4568). Дії кваліфіковано за ч. 1 ст. 190 КК України.

Відповідно до протоколу допиту потерпілого ОСОБА_14 від 17.06.2023 року йому надали номер банківської картки № НОМЕР_1 на імя ОСОБА_16 , на яку він перерахував спочатку 5000 грн, та на наступний день 06.06.2023 року він зробив ще один платіж в сумі 2000 грн.

Відповідно положень ст. 234 КПК України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте в результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб. Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді.

Згідно ст. 30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла та не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Проведення обшуку є суттєвим обмеженням конституційних прав громадян, у зв`язку з чим він має застосовуватися у виняткових випадках при наявності беззаперечних підстав для його проведення в умовах реальної необхідності та за відсутності можливості отримання інформації іншим шляхом.

Обшук має провадитись за наявності достатніх даних, які вказують на те, що об`єкти, які мають значення у справі, по-перше, знаходяться у певної особи та в певному місці, по-друге, що дані об`єкти сховані й добровільно видані не будуть.

Відповідно ч. 3 ст. 234 КПК України у разі необхідності провести обшук слідчий за погодженням з прокурором або прокурор звертається до слідчого судді з відповідним клопотанням, яке повинно містити відомості про: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) короткий виклад обставин кримінального правопорушення, у зв`язку з розслідуванням якого подається клопотання; 3) правову кваліфікацію кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 4) підстави для обшуку; 5) житло чи інше володіння особи або частину житла чи іншого володіння особи, де планується проведення обшуку; 6) особу, якій належить житло чи інше володіння, та особу, у фактичному володінні якої воно знаходиться; 7) речі, документи або осіб, яких планується відшукати.

Тобто, за змістом вказаних норм закону в клопотанні про обшук мають бути зазначені дані, які вказують на те, що об`єкти, які мають значення у кримінальному провадженні, знаходяться в певному місці, індивідуальна або родова характеристика речей, які планується відшукати.

Частиною 5 ст. 234 КПК України передбачено, що слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про обшук, якщо прокурор, слідчий не доведе наявність достатніх підстав вважати, що: було вчинено кримінальне правопорушення; відшукувані речі і документи мають значення для досудового розслідування; відомості, які містяться у відшукуваних речах і документах, можуть бути доказами під час судового розгляду; відшукувані речі, документи або особи знаходяться у зазначеному в клопотанні житлі чи іншому володінні особи.

Так, слідчим, всупереч ч. 5 ст. 234 КПК України, у клопотанні не доведено наявність підстав вважати, що речі, які прагне відшукати слідчий, а саме: банківська картка АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 , мобільні телефони, планшети та комп`ютерна техніка, а також інші банківські картки, відкриті на ім`я ОСОБА_13 , знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

В порушення п. 5 ч. 3 ст. 234 КПК України у клопотанні не вказано місце, де планується проведення обшуку (у житлі чи іншому володіння особи; частині житла чи іншого володіння особи), а фактично зазначена лише адреса: АДРЕСА_1 , а також вказано, що це місце реєстрації ОСОБА_13 .

Разом з тим, подані матеріали не містять жодних належних доказів на підтвердження того, що зазначена адреса є саме місцем реєстрації ОСОБА_13 чи його фактичним місцем проживання. Із роздрукованої "Анкети-опитувальника клієнта-фізичної особи", датованої ще 2022 роком (від 15.09.2022 року), місцем проживання ОСОБА_13 (зі слів особи) зазначена адреса: АДРЕСА_1 . Інших жодних доказів реєстрації чи проживання (перебування) особи за цією адресою подані матеріали не містять. Водночас, із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.01.2024 року за параметром запиту " АДРЕСА_1 " вбачається, що за цією адресою розташований житловий будинок, надвірні будівлі та споруди, які належать іншій особі - ОСОБА_15 . Відомостей про будь-який правовий зв`язок ОСОБА_13 із зазначеною у клопотанні адресою не наведено та не обґрунтовано (право власності, користування житлом чи іншим володінням тощо); відповідні докази не подано.

Викладене свідчить про те, що подане клопотання не містить належного обґрунтування як підстав для обшуку за зазначеню адресою, так і приналежність саме житла чи іншого володіння певній особі (крім житлового будинку, надвірних будівель та споруд, які належать іншій особі).

Аналіз поданих до клопотання матеріалів свідчить про те, що з їх змісту неможливо встановити, що за зазначеною адресою ( АДРЕСА_1 ), житловий будинок, надвірні будівлі та споруди за якою належать іншій особі ОСОБА_15 , можуть зберігатися речі, що мають значення для досудового розслідування. Крім цього не вказано жодних зв`язків ОСОБА_15 із ОСОБА_13 (чи є вони членами сім`ї, близькими особами, родичами тощо). До клопотання слідчого не додано також жодних доказів на підтвердження правового зв`язку ОСОБА_13 із помешканням за зазначеною адресою (право власності, користування тощо).

Отже, аналіз вищезазначених доказів свідчить про те, що слідчий не довів того, що за цією адресою знаходяться предмети, які він прагне відшукати.

При цьому, як вбачається із клопотання, необхідність проведення обшуку за зазначеною адресою слідчий обґрунтовує виключно заявою про те, що отримати вищезазначені відомості в інший спосіб не являється за можливе. При цьому, відсутні будь-які обґрунтування, що за вказаною адресою можуть знаходитись відповідні речі, що мають значення для досудового розслідування; як і не додано жодного доказу на підтвердження такої можливої інформації. Фактично доводи слідчого, в даній частині, ґрунтуються на припущеннях.

Разом з тим, обшук - це крайній захід забезпечення кримінального провадження і слідчим не доведено необхідності проведення саме обшуку, а також того, що проведені інші слідчі дії не дали результатів щодо виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Частиною 5 ст. 9 КПК України, передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати об ґрунто-ване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

З аналізу вищезазначеної норми законодавства випливає, що надання дозволу на проведення обшуку автомобіля, на підставі необґрунтованого клопотання, яке містить лише припущення та нічим не підтверджені доводи, може спричинити порушення прав власності інших осіб, які не є причетними до кримінального правопорушення.

На підставі вищевикладеного, оскільки подане начальником сектору дізнання клопотання про обшук не є достатньо вмотивованим та обґрунтованим, під час його розгляду ним не доведено наявності достатніх підстав для надання дозволу на проведення обшуку, та того, що відомості, які необхідно отримати, неможливо отримати органом досудового розслідування за допомогою інших слідчих дій, тому слідчий суддя не вбачає передбачених законом підстав для надання дозволу на проведення обшуку.

З огляду на ці обставини слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого про проведення обшуку не відповідає вимогам ч. 3 ст. 234 КПК України, тому у його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 233, 234, 235, 236, 369, 371, 372 КПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання начальника сектору дізнання відділення поліції №2 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000171, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.06.2023, за ознаками кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, про проведення обшуку відмовити.

Ухвала слідчого судді окремому апеляційному оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1