ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/4193/23 Справа № 173/3503/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2023 року про продовження строку тримання під вартою стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст. 89 Кримінального кодексу України, військовослужбовця військової служби за мобілізацією в/ч НОМЕР_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 405 Кримінального кодексу України (далі КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2023 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою в умовах гаупвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 на 60 днів до 11 лютого 2024 року включно, без визначення застави.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд першої інстанції зазначив, що вважає встановленим наявність ризику переховування, оскільки ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину за яке передбачене покарання виключно у виді позбавлення волі на тривалий строк, а тому розуміючи наслідки розгляду кримінального провадження, існує велика вірогідність, що останній може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від відповідальності.

Також існує ризик впливу на потерпілого і свідків у кримінальному провадженні, так як обставини інкримінованого злочину, характеризуються погрозою застосуванням насильства до потерпілого та фізичної сили. Крім того судом зазначено, що раніше встановлені ризики у вигляді продовження злочинної діяльності та вчинення іншого кримінального правопорушення, продовжують існувати та запобігти останнім шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу неможливо, у зв`язку з чим враховуючи тяжкість скоєного злочину та дані про особу обвинуваченого суд дійшов до висновку про необхідність продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник вказує про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та недоведеність заявлених ризиків. Зазначає про те, що клопотання прокурора не містить належних доказів щодо необхідності продовження виняткового запобіжного заходу. Звертає увагу на те, що суд не врахував дані про особу обвинуваченого, який має міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, утримує малолітню дитину ОСОБА_9 . Також на утриманні обвинуваченого перебувають батьки, які є особами пенсійного віку та потребують стороннього догляду, внаслідок чого сторона захисту вважає, що суд дійшов до необґрунтованого висновку про продовження існування заявлених прокурором ризиків. Вважає, що рішення суду невмотивоване в частині не визначення застави.

Щодо стану здоров`я обвинуваченого захисник зазначає, що згідно висновку психіатричної експертизи від 05.10.2023 ОСОБА_7 має психічний розлад у формі емоційно нестійкого розладу особистості. Згідно з довідкою військо-лікарської комісії № 8710 від 20.07.2023, ОСОБА_10 встановлено діагноз: органічний емоційно лабільний розлад, внаслідок неодноразових ЗЧМТ, відповідно до ст. 17 графи II Розкладу хвороб потребує стаціонарного обстеження з подальшим переоглядом у КП ДБК ЛПД ДОР. Зазначає, що обвинувачений утримуючись в умовах гауптвахти не має змогу отримати належну медичну допомогу та догляд.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні обвинувачений та захисник підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити.

Прокурор заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив ухвалу суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до частин 1 - 3 статті 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до вимог частин 3, 4 ст. 199 КПК клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи захисника про відсутність підстав для продовження строку тримання під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними.

З матеріалів справи слідує, що в провадженні Верхньодніровського районного суду Дніпропетровської області є обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК.

В даному випадку для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку статей 199, 331 КПК, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

З огляду на стадію кримінального провадження, яке наразі перебуває на стадії судового розгляду і ОСОБА_7 вже пред`явлено обвинувачення, яке підлягає доведенню прокурором в суді за стандартом «поза розумним сумнівом», апеляційний суд не входить в перевірку питання «обґрунтованості підозри».

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 небезпідставно обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК, а також відносно останнього існують ризики, передбачені ст. 177 КПК, які не зменшились, а застосування альтернативного запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що процесуальні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, не зменшилися і виправдовують продовження такого запобіжного заходу.

Крім того суд апеляційної інстанції враховує, що судове провадження в суді першої інстанції триває, свідки у справі ще не допитані, докази не досліджені, через що заявлені рикизи є обґрунтованими.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК, який відповідно до ст. 12 КК відноситься до тяжких злочинів, за яке передбачене покарання до десяти років позбавлення волі, а отже існує реальний ризик того, що останній, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, може переховуватись від суду.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Колегія суддів зважає на те, що тяжкість можливого покарання хоча сама по собі і не може бути підставою для тримання особи під вартою, втім підлягає врахуванню у сукупності з іншими встановленими ризиками та свідчить про їх особливу вагомість.

Суд апеляційної інстанції враховує, що ОСОБА_7 офіційно зареєстрований та проживає у Харківській області, тобто на території територіально віддаленої від суду який здійснює судове провадження та найближеної до проведення активних бойових дій, через що ризик переховування останнього та неявки до суду у разі перебування на волі є вагомим.

Ризик переховування від суду об`єктивно збільшується з урахуванням ведення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу.

Крім того обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на свідків та потерпілого у даному провадженні, що свідчить про існування і вагомість ризику незаконного впливу на свідків з метою схилення до надання показань певного змісту, оскільки судовий розгляд тримає та свідки по справі не допитані.

На підставі наведеного апеляційний суд робить висновок про обґрунтованість клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Доводи захисника щодо незастосування запобіжного заходу у вигляді застави є необґрунтованими, оскільки згідно з вимогами п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Право суду не визначати заставу у даній категорії справ, також визначено в абз. 6 ч. 4 ст. 183 КПК, відповідно до якого під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Згідно з наданими матеріалами та пред`явленого обвинувачення ОСОБА_7 вчинив злочин з погрозою застосування насильства, а саме, перебуваючи на відстані близько двох метрів від потерпілого ОСОБА_11 навів на нього пістолет, що останній сприйняв як реальну погрозу вбивством, після чого обвинувачений наніс ОСОБА_11 не менше шести ударів руками та ногами в область голови та тулубу, спричинивши тим самим останнього згідно висновку експерта легкі тілесні ушкодження.

Враховуючи викладене, з урахуванням того, що обвинувачений будучи військовослужбовцем призваним за мобілізацією в особливий період, в умовах воєнного стану вчинив тяжкий злочин з погрозою застосування насильства стосовно потерпілого, суд апеляційної інстанції вважає, що застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого на даній стадії судового розгляду.

Доводи захисника щодо позитивних характеристик обвинуваченого, зокрема міцності соціальних зв`язків, перебування на утриманні неповнолітньої дитини та батьків похилого віку, були предметом оцінки судом першої інстанції і з такою оцінкою погоджується апеляційний суд, та зазначає, що ці обставини не є достатньо вагомими і не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки існували на час вчинення інкримінованого злочину та не слугували стримуючим фактором у вчиненні ним протиправної діяльності.

Твердження захисника щодо стану здоров`я обвинуваченого, враховані судом першої інстанції, однак суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що стороною захисту не надано належних доказів, медичних документів та висновків про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватись під вартою в умовах гауптвахти, такі медичні дані відсутні і в матеріалах справи.

Посилання захисника на висновок судової психіатричної експертизи від 05 грудня 2023 року, згідно з яким ОСОБА_7 має психічний розлад у формі емоційно нестійкого розладу особистості є непереконливим. Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що прокурор відповідно положень Глави 39 КПК не вбачав підстав для застосування стосовно обвинуваченого примусових заходів медичного характеру та по закінченню досудового розслідування, відповідно до вимог ст. 283 КПК звернувся до суду з обвинувальним актом, а не з відповідним клопотанням. Відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування, у кримінальному провадженні проводилась судово-психіатрична експертиза на визначення стану його осудності, у зв`язку з чим доводи сторони захисту, що стан психічного здоров`я обвинуваченого перешкоджає утримання його під вартою, є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 2 ст. 422-1 КПК, суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для... продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: (1) ухвалу про... продовження строку тримання під вартою; (2) клопотання про... продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Апеляційний суд зауважує на особливостях апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який з одного боку має забезпечити судовий контроль та перевірку законності судового рішення про обмеження права обвинуваченого на свободу, а з іншого боку обмежений кримінальним процесуальним законом досліджувати докази, обставини та витребувати у суду першої інстанції матеріали кримінального провадження окрім тих, які регламентовані ч. 2 ст. 422-1 КПК.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника щодо неможливості отримання ОСОБА_7 належної медичної допомоги в умовах установи попереднього ув`язнення, оскільки будь-яких доказів цим обставинам захисник суду не надав.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження в межах, необхідних для вирішення питання в порядку ст. 331 КПК та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Обговорюючи питання про можливість усунення встановлених ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів, погоджуючись з позицією суду першої інстанції та вважає, що встановлені щодо ризики з числа передбачених ст. 177 КПК є достатньо вагомими для прийняття такого рішення. У подальшому доцільність застосування запобіжного заходу може бути предметом перегляду, втім на даному етапі судового провадження встановлені ризики не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб.

Інші доводи апеляційної скарги захисника зводяться до дослівного викладення положень кримінального процесуального закону та низки рішень Європейського суду з прав людини без належного співставлення висновків ЄСПЛ у справах у яких вони були сформульовані з фактичними обставинами цієї справи, що не може бути розцінено як належне обґрунтування своїх доводів та підстава для скасування оскарженого рішення.

Будь-яких порушень КПК при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись статтями 199, 331, 405, 407, 419, 422-1 КПК, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2023 року про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 405 Кримінального кодексу України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4