УХВАЛА

24.01.2024 м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

секретаря судового засідання - ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0001170 від 10.09.2023 відносно ОСОБА_3 за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

Прокурором було заявлено клопотання про продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки перебіг строків закінчується, а ризики, які було встановлено при обранні даного запобіжного заходу з переліку передбаченого ст. 177 КПК України не зникли.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_5 , заперечували проти клопотання прокурора. Захисник просив змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження застосування обвинуваченому ОСОБА_3 строку дії раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд вважає його обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції.

Згідно правової позиції, викладеної в п.152 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» від 06 квітня 2000 року, за якою тримання під вартою є виправданим у тому випадку, якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

Так, ОСОБА_3 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення у сфері проти життя та здоров`я особи, за ч.1 ст. 121 КК України, який у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, за вчинення якого, у разі доведеності його вини, обвинуваченому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років.

На переконання суду, на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому продовження обвинуваченому строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Для відмови в звільненні обвинуваченого ОСОБА_6 з-під варти також слід враховувати і ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27.06.1968), оскільки він, володіючи відомостями щодо осіб потерпілого і свідків, які ще не допитані, може вплинути на них з метою схилення до зміни показів та відмови від показів взагалі, що вказує на наявність ризиків, передбачених п.п. 3), 4) ч. 1 ст. 177 КПК України. Ці ж обставини вказують на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів обвинуваченому.

При продовженні строку дії запобіжного заходу суд також враховує ту обставину, що будь-яких відомостей щодо протипоказань перебування ОСОБА_6 в умовах ізоляції відносно останнього не надходило.

У зв`язку із вищенаведеним, та з урахуванням того, що ризики встановлені під час обрання ОСОБА_6 , запобіжного заходу не змінилися, і з огляду на те, що до закінчення строку дії запобіжного заходу здійснити розгляд кримінального провадження неможливо, суд вважає необхідним задовольнити клопотання прокурора та продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , строк дії застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави з огляду на приписи ч.4 ст. 183 КПК України, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, із застосуванням насильства.

На переконання суду, на даний час відсутні підстави для зміни раніше обраного запобіжного заходу обвинуваченому, оскільки він обирався не тільки з урахуванням тяжкості злочину, але й особи обвинуваченого, раніше судимого за ч.1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років, та певних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не відпали і продовжують існувати і на теперішній час. Крім вказаного, суд враховує й те, що ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, після лікування у військовому госпіталі не повернувся до місця розташування своєї військової частини, та обвинувачується у злочині в межах даного провадження.

Керуючись ст.ст. 110, 369, 371, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити дію раніше застосованого у відношенні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» на строк 60 діб, тобто до 23 березня 2024 року включно.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Ухвала набирає чинності негайно, підлягає обов`язковому виконанню та окремому оскарженню не підлягає.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - з моменту вручення їй копії ухвали.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_7