МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 945/146/23
Провадження № 1-кп/945/410/23
Вирок

Іменем України

13 жовтня 2023 року Миколаївський районний суд Миколаївській області в складі

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ;

прокурора ОСОБА_3 ;

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000727 від 17 листопада 2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, з вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця, призваного на військову службу за мобілізацією, який проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 у військовому званні лейтенант, на посаді командира 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , не одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

встановив:

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_4 , військовослужбовець військової служби за мобілізацією, 06.10.2022 приблизно о 17 годині 30 хвилин, умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби на посаді командира 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , в умовах воєного стану, який діє на території України з 24 лютого 2022 року, самовільно залишив місце служби - військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) і до 09.01.2023 перебував поза її межами та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи допитаним у судовому засіданні, свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав у повному обсязі, щиро каявся і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення. ОСОБА_4 повідомив, що 06 жовтня 2022 року його частина перебувала на полігоні, і у цей час ОСОБА_4 необхідно було поїхати на похорон, однак керівництва у цей час не було, і він не зміг нікого повідомити. Після, коли хотів повертатися до служби, побратимі ОСОБА_4 повідомили йому, щоб він вже чекав, коли за ним прийде ДБР. Висловив бажання і далі проходити військову службу.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Виконавши дії передбачені ст. 349 КПК України та з`ясувавши, що учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, пересвідчившись у добровільності їх позиції, та роз`яснивши особливості оскарження, при викладених обставинах, суд вважає, що дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 5 ст. 407 КК України (в редакції Закону станом на дату вчинення злочину) - самовільне залишення місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_4 за місцем служби характеризується негативно; за місцем проживання характеризується позитивно; відповідно до медичної характеристики є здоровим; раніше не судимий.

Відповідно до досудової доповіді, наданої органом пробації на запит суду, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_4 оцінюється, як середній; ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній.

Обставинами, які пом`якшують покарання є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, з`явлення із зізнанням.

Обставин, які обтяжують покарання не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною 1 статті 69 КК України (в редакції Закону станом на дату вчинення злочину) передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

На підставі вищевикладеного, враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання, з урахуванням особи обвинуваченого та обставин вчинення злочину, а також з урахуванням проходження військової служби ОСОБА_4 , суд вважає, що обвинуваченому слід обрати покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України та призначити основне покарання, нижче від найменшої межі, встановленої в санкції ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі, і таке покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України: є пропорційним і співмірним ступеню тяжкості вчиненого, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нових злочинів.

Разом з цим, приймаючи до уваги особу винного, наявність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, повне визнання вини ОСОБА_4 та його бажання проходити військову службу, суд вважає за можливе застосувати положення ч. 1 ст. 58 КК України і замість позбавлення волі призначити ОСОБА_4 покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців на той самий строк із відрахуванням десяти відсотків із суми грошового забезпечення ОСОБА_4 в дохід держави.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальних витрат у кримінальному провадженні немає.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368, 370, 373, 374, 376 КПК України, -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України (в редакції Закону станом на дату вчинення злочину), у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 58 КК України, замість покарання у виді двох років позбавлення волі, призначити ОСОБА_4 покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 2 (два) роки з відрахуванням із грошового забезпечення в дохід держави 10 (десяти) відсотків.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_4 не обирати.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей апеляційного оскарження, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1

13.10.2023