Єдиний унікальний номер (справа №) 177/1414/22
Номер провадження у суді 1-кп/216/421/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області кримінальне провадження № 0001567 від 31.12.2021 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, який має базову середню освіту, працює водієм ТОВ «Вайт», одружений, має на утриманні неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України - не судимий,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 345 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачення, визнане судом доведеним

30.12.2021 приблизно о 21:40 годин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив вулицею поблизу магазину «Тютюнок», розташованого за адресою: вул. Купріна, 125 в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, де в цей же час знаходилися інспектори взводу №3 роти №2 батальйону №1 ППП в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП старший сержант поліції ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та старший лейтенант поліції ОСОБА_9 , які перебували під час виконання службових обов`язків з охорони публічного порядку та публічної безпеки у складі мобільного екіпажу патрульної поліції «Буран-352», будучі одягнуті у формений одяг працівників поліції (однострій) та екіпіровані відповідно до вимог діючих нормативних актів табельною зброєю із спецзасобами, та виконували свої повноваження, відповідно до покладених на них завдань, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію», тобто з метою своєчасного реагування на повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.

Побачивши зазначених працівників правоохоронного органу, ОСОБА_4 усвідомлюючи, що поліцейські ППП в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП, які стоять біля вищевказаного магазину є працівниками правоохоронного органу співробітниками патрульної поліції, що виконують покладені на них повноваження, підійшов до них та почав безпідставно у грубій формі вимагати від патрульних поліцейських ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відвезти його службовим автомобілем поліції додому, на що старший сержант поліції ОСОБА_8 відповів йому категоричною відмовою, у зв`язку з безпідставністю зазначеної вимоги.

Зазначена відмова обурила ОСОБА_4 , внаслідок чого він почав безпричинно в агресивній формі ображати нецензурною лайкою патрульного поліцейського старшого сержанта поліції ОСОБА_10 , відмовляючись при цьому від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог поліцейських ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , припинити свою неправомірну поведінку.

При цьому, зазначені правомірні вимоги поліцейських, лише посилили у ОСОБА_4 обурення до старшого сержанта поліції ОСОБА_10 , унаслідок чого у нього раптово виник умисел на заподіяння працівникові правоохоронного органу патрульному поліцейському ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , знаходячись на ділянці місцевості біля столику, встановленого біля будівлі магазину «Тютюнок», по вул. Купріна, 125 в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, підійшов до інспектора взводу №3 роти №2 батальйону №1 ППП в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП старшого сержанта поліції ОСОБА_10 , та усвідомлюючи, що останній є працівником правоохоронного органу патрульним поліцейським, який будучі одягнутим у формений одяг (однострій) з відповідними знаками розрізнення, перебуває при виконанні покладених на нього повноважень, передбачених Законом України «Про Національну поліцію», приблизно о 21:45 годині 30.12.2021 умисно завдав поліцейському ОСОБА_10 , який стояв звернутим до нього обличчям одного удару лівою долонею в область голови, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у зв`язку з виконанням службових обов`язків, у вигляді: забою м`яких тканей голови, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 184 від 16.02.2022 за своїм характером відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, а саме умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

В ході судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав в повному обсязі, щиро розкаявся. Не заперечував фактичні обставини справи, викладені вище. Підтвердив вчинення ними вищезазначеного злочину за обставин, вказаних вище, надавши відповідні пояснення. Вказав, що вибачився перед потерпілим, у зв`язку з чим потерпілий не має до нього претензій. Показав, що органом досудового розслідування правильно встановлені та зазначені в обвинувальному акті час, спосіб, місце та інші обставини вчиненого ним кримінального правопорушення. Зазначив, що по закінченні досудового розслідування в повному обсязі ознайомився з матеріалами кримінального провадження і не заперечує висновки експертизи та інші докази, зібрані в ході досудового розслідування. Також пояснив, що показання надає добровільно, будь-яке фізичне або психологічне насильство до нього не застосовувалось.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив розглядати кримінальне провадження за його відсутності, зазначив, що матеріальних збитків та моральної шкоди йому не завдано.

Як зазначено Європейським судом з прав людини, ані текст, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі за вільним власним його або її бажанням відмовлятися, прямо або автоматично, від права на гарантії справедливого судового розгляду. Проте така відмова повинна, якщо вона є, бути ефективною для цілей Конвенції, бути встановлена однозначно і повинні бути застосовані мінімальні гарантії, які відповідають її важливості (Pfeifer та Plankl проти Австрії, § 37). Крім того, вона не повинна суперечити жодному важливому інтересу суспільства (Ермі проти Італії [ВП], § 73; Сейдович проти Італії [ВП], § 86; Дворскі проти Хорватії [ВП], § 100). «Право на судовий розгляд» не є абсолютним ані у кримінальному, ані у цивільному процесі. Воно має встановлені обмеження (Девеєр проти Бельгії, § 49; Карт проти Туреччини [ВП], § 67).

Ураховуючи обставини даної кримінальної справи, позицію обвинуваченого, суд приходить до висновку, що у цій справі дотримані необхідні та достатні гарантії справедливого судового розгляду і відмова обвинуваченого від дослідження доказів у повному обсязі не суперечить завданням кримінального провадження та жодним важливим інтересам суспільства.

Ураховуючи наведене, визнання обвинуваченим своєї вини, неоспорення ним фактичних обставин справи, суд зі згоди всіх присутніх учасників судового розгляду вирішив не досліджувати всі докази щодо обставин скоєння обвинуваченим вказаних вище кримінальних правопорушень та розглянув справу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особистість. Наслідки розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, учасникам судового провадження роз`яснено.

Призначення покарання

Дані про особу обвинуваченого

ОСОБА_4 працює водієм ТОВ «Вайт», одружений, має на утриманні неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває. Раніше не судимий в силу ст. 89 КК України. За місцем мешкання характеризується позитивно.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання

В судовому засіданні стороною обвинувачення було зазначено, що в ході досудового розслідування з боку ОСОБА_4 мало місце щире каяття, активне сприяння розкриттю вказаного кримінального правопорушення.

Враховуючи наведене, обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд у відповідності до вимог ст. 66 КК України визнає щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю вказаного кримінального правопорушення.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Застосовне законодавство

Згідно приписів ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

2. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

3. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті)Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Мотиви призначення покарання

Прокурор просив призначити обвинуваченому покарання за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців, з покладанням обов`язків, передбачених ч. 1, ч. 3 ст. 76 КК України.

Обвинувачений в судовому засіданні просив його суворо не карати.

Положення статей 50, 65 КК України наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Призначаючи обвинуваченому покарання суд враховує тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, визнання обвинуваченим своєї вини, його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання, його позитивні характеристики, відсутність майнових збитків та неусунутої моральної шкоди від вчиненого кримінального правопорушення, високий ступень соціалізації обвинуваченого, який офіційно працевлаштований, одружений та має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, а також засади диспозитивності кримінального провадження та позицію його сторін, суд приходить до висновку, що за ч. 2 ст. 345 КК України слід призначити покарання у виді мінімального розміру санкції ч. 2 ст. 345 КК (обмеження волі на строк 1 рік), що буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Водночас, за приписами ст. 75 КК України (в редакції стаття, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення) якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується лише в тому разі, коли для цього наявні умови і підстави, визначені приписами ст. 75 КК України. Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням закон визначає переконання суду, викладене в мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання, яке ґрунтується на оцінці даних про вчинене кримінальне правопорушення, мету й мотиви, тривалість та інтенсивність протиправної поведінки тощо. Істотне значення для вирішення питання про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням мають відомості, що характеризують: особистісні прояви винуватого в основних сферах життєдіяльності; його соціально-демографічні властивості; спосіб життя; соціальні зв`язки; посткримінальну поведінку; наявність джерел правомірного отримання доходів; наскільки його ціннісні орієнтири та поведінка збігаються із загальнопоширеними в суспільстві нормами моралі; соціально-психологічну характеристику винуватого та інше.

Кримінально-правові норми, що визначають загальні засади та правила призначення покарання, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання з реальним його відбуванням або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Зваживши на наведені обставини, суд, з урахуванням положень, зокрема ст. 75 КК України, приймає рішення про можливість чи неможливість звільнити особу від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи обставини, які характеризують особу обвинуваченого, зокрема його сімейний стан, наявність постійного місця роботи та наявність на утриманні малолітніх дітей, що свідчить про високий ступінь соціалізації обвинуваченого, його щире каяття, активне сприяння розкриттю вказаного кримінального правопорушення, обставини вчинення кримінального правопорушення, негативне ставлення обвинуваченого до скоєного, усвідомлення обвинуваченим протизаконності своїх дій та спроможність самокритично оцінити їх і не допускати подібного в майбутньому, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття призначеного йому покарання, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Суд вважає, що вищезазначені обставини дійсно можуть бути підставою для застосування інституту звільнення від покарання з випробуванням, бо ще не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, що також підтверджується його поведінкою після вчинення кримінального правопорушення, його критичним ставленням до скоєного, усвідомлення своєї провини і засудженням своєї протиправної поведінки, яка свідчить про дійсне прагнення стати на шлях виправлення і перевиховання.

На переконання суду, призначена міра покарання надасть можливість обвинуваченому сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчинені ним протиправні діяння у майбутньому, що буде в свою чергу достатньою превентивною мірою. Саме таке покарання є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом під час ухвалення вироку

Щодо запобіжних заходів

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався. Ураховуючи відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також характеризуючі відомості щодо особи обвинуваченого, щире каяття у скоєному, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу або покладення процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Щодо інших питань

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`явлений.

Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у вказаному кримінальному провадженні відсутні.

Згідно з ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст.ст. 128-129, 183, 369-371, 373-377 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, з покладанням обов`язків, передбачених ч. 1, ч. 3 ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирається.

Документи, приєднані до матеріалів кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для ОСОБА_4 протягом тридцяти днів з моменту вручення йому копії даного вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1