19.12.2023 Єдиний унікальний номер 205/9170/23
1-кп/205/1012/23
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська
Провадження № 1-кп/205/1012/23 Справа № 205/9170/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000349 від 10 лютого 2023 року стосовно

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в Республіці Азербайджан, громадянин росії, одружений, неповнолітніх та малолітніх дітей на утриманні не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

09.02.2023 року близько 20 години 06 хвилин водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним транспортним автомобілем марки «Mitsubishi Lancer» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_7 рухався в Новокодацькому районі м. Дніпро по проїзній частині дороги вул. Данила Галицького з боку пр. Деземівській в напрямку вул. Волинської.

Під час руху ОСОБА_3 , порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожнім знаком 5.38.1 («пішохідний перехід»), та дорожньою розміткою 1.14.2, який розташований в районі буд. №20 по вул. Данила Галицького у м. Дніпро, не переконався у відсутності на пішохідному переході пішоходів, а саме невстановленого пішохода смерть якого зареєстрована на підставі лікарського свідоцтва про смерть №794/НЕ від 21.02.2023 виданого Комунальним закладом «Дніпровське обласне Бюро судово-медичних експертизи» Дніпровської обласної ради», який перетинав проїзну частину дороги зліва направо за напрямком руху автомобіля, заходів до зменшення швидкості, а вразі потреби зупинки, для надання пішоходу дороги не прийняв, продовжив рух виїхав на нерегульований пішохідний перехід, де скоїв наїзд на пішохода.

Своїми діями водій автомобіля «Mitsubishi Lancer» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 , грубо порушив вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху України.

- п. 18.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_3 , знаходиться у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної події» в результаті якої невстановленому пішоходу смерть якого зареєстрована на підставі лікарського свідоцтва про смерть №794/НЕ від 21.02.2023 виданого Комунальним закладом «Дніпровське обласне Буро судово-медичних експертизи» Дніпровської обласної ради», отримані тілесні ушкодження.

Порушення вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_3 знаходиться у причино-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної події, внаслідок якої невстановленому пішоходу смерть якого зареєстрована на підставі лікарського свідоцтва про смерть №794/НЕ від 21.02.2023 виданого Комунальним закладом «Дніпровське обласне Буро судово- медичних експертизи» Дніпровської обласної ради», спричинені тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла-закрита тупа черепно-мозкова травма з переломами кісток основи черепу, з переломами кісток носу без зміщення уламків, переломами лобних та гайморових пазух, решітчастого лабіринту, крововиливами під м`якими мозковими оболонками в ділянці правої лобної та правої потиличної долей головного мозку, раною на шкірі в лобній ділянці голови справа, закрита тупа травма правої верхньої кінцівки з переломом правої плечової кістки в верхній третині зі зміщенням уламків та з синцем на шкірі зовнішньої поверхні правого плеча, закрита тупа травма правої нижньої кінцівки з переломами правої стегнової кістки в середній третині без зміщення уламків та обох кісток правої гомілки в верхній третині зі зміщенням уламків та з синцем на шкірі передньо - внутрішньої поверхні правої гомілки садна на шкірі тильної поверхні лівої кисті є прижиттєвими, які за своїм характером знаходяться в прямому причинному зв`язку з причиною смерті яка наступила 20.02.2023 та згідно п.п. 2.1.3. літери «б», «г» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17.01. 1995 р. відносяться в сукупності до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя стосовно до живих осіб.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК за ознаками порушення правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою провину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному та суду пояснив, що дійсно він, при вказаних у цьому вироку обставинах, у вказаному місці та у вказаний час здійснив наїзд на пішохода, після чого зупинився, намагався надати першу допомогу, викликав співробітників поліції та швидку. У скоєному щиро кається, дуже жалкує про вчинене.

Положеннями ч. 3 ст. 349 КПК України визначено, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Це означає, що суд, перш ніж постановити рішення про здійснення розгляду кримінального провадження на підставі зазначеної норми процесуального закону, повинен роз`яснити суть даної норми, при цьому не обмежитися цитуванням самої статті, а у доступній, чіткій та конкретизованій формі викласти її зміст, тим самим дати розгорнуте пояснення сторонам. Метою такого роз`яснення є однакове, правильне і точне розуміння усіма учасниками судового провадження змісту цієї норми, виявлення її сутності, яку законодавець вклав у словесне формулювання. Водночас, суд має упевнитися і в тому, що учасниками судового провадження суть такого роз`яснення сприйнята правильно та переконатися у добровільності їх позицій (Постанова ККС ВС від 03.08.2023 у справі №281/181/21).

Оскільки обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, беручи до уваги, що прокурор та обвинувачений не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, судом установлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, заслухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються та вважає за необхідне обмежитись дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 .

Так, суд, допитавши обвинуваченого, який визнав себе винним та добровільно повідомив суд про обставини вчинення кримінального правопорушення, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, вислухавши виступи учасників судового провадження в дебатах та останнє слово обвинуваченого, доходить висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, знайшла своє підтвердження у повному обсязі, а його дії правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. ч. 2 ст. 286 КК, як порушення правил безпеки дорожнього руху особо, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

При призначенні покарання суд, у відповідності до положень ст. 65-67 КК, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК належать до категорії необережних тяжких злочинів, відомості про особу обвинуваченого, зокрема, що ОСОБА_3 раніше не судимий, визнав свою провину у повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, за місцем проживання характеризується позитивно.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК, суд відносить щире каяття, яке ґрунтується на визнанні особою своєї провини, висловленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалася та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК, судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд... при призначенні покарання у виді... позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд зазначає, що з огляду на дискреційні повноваження, суд вправі звільнити особу від відбування призначеного покарання з випробуванням за наявності для цього підстав.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

У пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 наголошено, що „окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину (абзац п`ятий підпункту 4.1); „правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям (абзац четвертий підпункту 4.2).

За вказаних вище обставин, з огляду на принцип індивідуалізації та домірності (пропорційності) покарання, який полягає, зокрема у адекватності застосованого заходу примусу та скоєного діяння, суд доходить висновку, що в даному конкретному випадку реальне відбуття обвинуваченим ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі буде непропорційним відносно вчиненого ним злочину, а мета покарання може бути досягнута без ізоляції його від суспільства, проте в умовах контролю за його поведінкою зі сторони державних органів.

Таким чином, суд, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, характер та обставини його вчинення, рівень його суспільної небезпеки, який не пов`язаний із застосування насильства, вказані вище дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також враховуючи необережний характер вчиненого кримінального правопорушення, суд доходить висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження нових злочинів можливо досягти без ізоляції його від суспільства, однак із здійсненням контролю за поведінкою обвинуваченого з боку органів з питань пробації, у зв`язку з чим, суд призначає покарання, передбачене санкцією статті та з застосуванням положень ст. 75 КК і з застосуванням додаткового покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Оскільки у даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування залучався експерт для проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу та для проведення судової автотехнічної експертизи, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 витрати на її проведення на користь держави.

Питання щодо речових доказів вирішуються судом в порядку ст. 100 КПК.

Прокурором ОСОБА_4 в інтересах держави в особі Департаменту благоустрою та інфраструктури ДМР до обвинуваченого ОСОБА_3 заявлено цивільний позов про відшкодування витрат на поховання у розмірі 4271 гривня 72 копійки.

Представник потерпілого ОСОБА_6 підтримав позов у повному обсязі та наполягав на його задоволенні.

Обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав заявлений до нього цивільний позов та зобов`язався відшкодувати завдані збитки.

Суд, розглянувши цивільний позов прокурора доходить висновку про наявність правових підстав для його задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 128 КПК, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України (далі ЦК), особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1 ст. 1201 ЦК, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, розглянувши цивільний позов прокурора про відшкодування матеріальної шкоди, вважає його таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки останнім у повному обсязі підтверджено понесення витрат, пов`язаних з похованням невідомої особи, належними та допустимими доказами, а тому вказана у позові сума підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 7, 128, 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК, звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк в 2 роки.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК, покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Цивільний позов прокурора ОСОБА_4 в інтересах держави в особі Департаменту благоустрою та інфраструктури ДМР до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди задовольнити.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь держави в особі Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради () 4271 гривню 72 копійки у якості відшкодування матеріальної шкоди.

На підстав ч. 2 ст. 124 КПК, стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта за проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу №СЕ-19/104-23/12555-ІТ від 19.04.2023 у розмірі 2390 гривень та за проведення судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/104-23/24904-ІТ у розмірі 2868 гривень.

Заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, накладені ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2023 року скасувати.

Речові докази, яким визнано автомобіль «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_7 та який зберігається на майданчику за адресою: АДРЕСА_3 повернути ОСОБА_7 за належністю.

Вирок суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК.

Копії вироку вручити обвинуваченому ОСОБА_3 та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1