КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/5532/2023 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

04 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 12.10.2023,

за участю:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого (в режимі ВКЗ) ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.10.2023 задоволено клопотання прокурора ОСОБА_8 та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 10 грудня 2023 року включно.

Визначено строк дії ухвали - до 10.12.2023.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції, врахував, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання на строк до 15 років позбавлення волі, характер та обставини вчинення інкримінованого йому злочину, який вчинено військовослужбовцем в умовах воєнного стану та спричинив загибель людини, та дійшов висновку щодо існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Крім того, відсутні підстави для визначення ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу у виді застави з огляду на положення п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки він обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість, невідповідність висновків суду, фактичним обставинам кримінального провадження, грубе порушення процесуальних норм, просить скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 12.10.2023. Постанову нову ухвалу, якою в задоволені клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів - відмовити. Застосувати до обвинуваченого у кримінальному провадженні №000683 від 28.06.2022 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , із застосуванням засобу контролю.

В обґрунтування своїх вимог апелянт вказує, що суд першої інстанції безпідставно залишив поза увагою норми ч. 1 ст. 199 КПК України, оскільки дія попередньої ухвали про тримання підозрюваного ОСОБА_6 під вартою була визначена до 15 жовтня 2023 року. Однак, прокурор звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 12 жовтня 2023 року, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні такого клопотання.

Крім того, апелянт зазначає, що на даний час досудове розслідування в даному кримінальному провадженні завершено, сама можливість здійснення будь яких дій, що можуть перешкоджати встановленню істини в даному кримінальному провадженні, є малоймовірною, оскільки об`єм слідчих та процесуальних дій вже виконаний в повному обсязі, всі докази стороною обвинувачення зібрані, відкриті стороні захисту та потерпілим, долучені судом до матеріалів судового провадження, що само по собі робить неможливим будь які намагання перешкоджання встановленню істини по справі з боку ОСОБА_6 , який до того ж не заперечує своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, визнав цивільні позови, заявлені цивільними позивачами.

Також апелянт вказує, що при вирішенні питання щодо запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 необхідно врахувати дані, які характеризують особу ОСОБА_6 , його стан здоров?я, соціальні зв?язки, сімейний стан. ОСОБА_6 раніше не судимий, зареєстрований та має постійне місце проживання у м. Києві, характеризується виключно позитивно, є учасником бойових дій, неодноразово відзначений за мужність та військову відвагу, нагороджений медалями та нагрудним знаком «Гідність та честь Афгану» тощо.

Крім того, апелянт зазначає, що необхідно взяти до уваги міцність соціальних зв?язків ОСОБА_6 , який одружений, має на утриманні матір 1942 року народження, має сина 1989 року народження та онука 2016 року народження, та його поведінку після вчинення кримінального правопорушення - ОСОБА_6 до приїзду поліції та карети швидкої допомоги не намагався змінити обстановку на місці події або якимось чином приховати сліди кримінального правопорушення, сховати або спотворити знаряддя злочину, не намагався втекти з місця скоєння злочину, не намагався будь-яким впливати на осіб - потенційних свідків у кримінальному провадженні, повідомив свого командира про те, що постріли здійснив саме він, добровільно здав зброю.

Апелянт вказує, що всі вищевикладені обставини лише формально перераховані в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції, а їх дійсне значення для забезпечення належного виконання обвинуваченим ОСОБА_6 своїх процесуальних обов`язків судом належним чином не досліджено та не враховано. Як не враховану й ту обставину, що прокурор в судовому засіданні не довів дійсного існування жодного з ризиків, на які він посилався в своєму клопотанні. Таким чином, суд мав дійти висновку про відсутність достатніх обґрунтованих та законних підстав для подальшого тримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою. Натомість, вбачаються підстави для застосування відносно нього більш м?якого запобіжного заходу, і відповідно до ч. 3 ст. 202 КПК України звільнення з-під варти.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу з підстав наведених у ній, думку прокурора, яка просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду, вивчивши надані судом першої інстанції матеріали провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження №0000683, по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.10.2023 клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 10 грудня 2023 року включно.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини за яких таке продовження можливе.

Так, всупереч доводам апеляційної скарги захисника, судом першої інстанції, були заслухані пояснення прокурора, потерпілого, представника потерпілого та цивільного позивача, обвинуваченого та його захисника для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

При розгляді питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання та правильно встановив, що продовжують існувати обґрунтовані ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на даний час виключають можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, то на переконання колегії суддів вони є безпідставними з огляду на наступне.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Як правильно встановив суд першої інстанції, характер висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, який спричинив загибель людини, вчинений в умовах військового стану, військовослужбовцем, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, а також враховуючи всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, наявність у нього визначеного місця проживання , міцних соціальних зв`язків, дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 , з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватися від суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, такі ризики не зменшились і виправдовують подальше його тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Доводи захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_6 має місце реєстрації та проживання в місті Києві, а також сім`ю, на утриманні у останнього знаходиться мати 1942 року народження, хоч і свідчить про наявність у обвинуваченого соціальних зв`язків, однак, з урахуванням обсягу обвинувачення, конкретних обставини кримінальних правопорушень, які інкриміновані обвинуваченому, не може слугувати підтвердженням його належної процесуальної поведінки та свідчити про наявність таких соціальних зв`язків, які б в сукупності з усіма врахованими судом першої інстанції обставинами, зменшували встановлені в ході судового розгляду провадження ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Що стосується посилань захисника на те, що обвинувачений ОСОБА_6 характеризується виключно позитивно, є учасником бойових дій, неодноразово відзначений за мужність та військову відвагу, має медалі та нагрудний знак, то колегія суддів зауважує, що такі обставини не є визначальними, оскільки враховуються в сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні, які на даному етапі провадження не дають підстав для зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу.

Посилання захисника на те, що обвинувачений, після вчинення кримінального правопорушення - до приїзду поліції та карети швидкої допомоги не намагався змінити обстановку на місці події або якимось чином приховати сліди кримінального правопорушення, не намагався втекти чи впливати на осіб-потенційних свідків, повідомив свого командира про вчинене та добровільно здав зброю, жодним чином не може свідчити проте, що обвинувачений усвідомлюючи тяжкість покарання, що йому загрожує, у разі доведеності його вини, з метою уникнення кримінальної відповідальності, не зможе здійснити дії, передбачені п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Що стосується ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливості обвинуваченого ОСОБА_6 впливати на недопитаних свідків у даному кримінальному провадженні, то на переконання колегії суддів, з урахуванням конкретних обставин кримінального правопорушення, яке інкриміноване обвинуваченому, на даному етапі провадження, яке наразі триває, докази сторони обвинувачення досліджуються, існують достатні підстави вважати, що обвинувачений може впливати на недопитаних свідків у даному кримінальному провадженні, з метою зміни ними показів.

Доводи захисника про те, що у даному кримінальному провадженні досудове розслідування завершено, об`єм слідчих та процесуальних дій вже виконаний в повному можливість здійснення будь-яких дій, що можуть перешкодити встановленню істини у даному провадженні з боку ОСОБА_6 є неможливим, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом першої інстанції на підставі обвинувального акту, шляхом безпосереднього дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів. При цьому, безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним всіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, які суд отримує усно, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису і відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами, здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у частині 1 статті 94 КПК України, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження ( постанова ВС від 24листопада 2020 року № 481/227/18 24) Таким чином, посилання захисника на завершення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, як на обставини, які унеможливлюють перешкодити встановленню істини у справі, колегія суддів вважає неспроможними.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про його особу підтверджують на даному етапі провадження потребу в подальшому триманні під вартою. Зважаючи на наведене, підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів не вбачає. Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також твердження апелянта про те, що прокурором не доведено існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними.

Рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не інший запобіжний захід, як про це просить захисник, має забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 12.10.2023, якою задоволено клопотання прокурора ОСОБА_8 та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 10 грудня 2023 року включно -без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4