ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 481/1259/22
Номер провадження: 11-кп/813/ 256/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря

судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

адвоката: ОСОБА_7

обвинуваченого : ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000374 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 01.09.2023 року стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровоград, громадянина України, який проходить військову службу за мобілізацією , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє 25.04.2019 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці, звільненого 18.01.2022 року у зв`язку з відбуттям строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч.1 ст.135 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Вироком Новобузького районного суду Миколаївської області від 01.09.2023 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України та призначено йому покарання:

-за ч. 3 ст.286-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 8 років;

- за ч. 1 ст.135 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 8 років.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_8 залишено без змін - тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 обраховано з 31.08.2022 року .

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до ОСОБА_8 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду у вигляді витрат на поховання в сумі 17660 гривень.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим у тому , що він проходячи військову службу за мобілізацією на посаді солдата резерву 41 запасної роти НОМЕР_1 окремої піхотної бригади Корпусу резерву Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_2 ), на порушення вимог ст. ст. 3, 27, 68 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, 30.08.2022 року о 20:22 год., перебуваючи в порушення п. 2.9 (а) ПДР України у стані наркотичного сп`яніння, керуючи транспортним засобом марки ВАЗ-2105, реєстраційний номер НОМЕР_3 , регіон 22, рухаючись по проїжджій частині автодороги вул. Миколаївської в м. Новий Буг Миколаївської області в напрямку від вул. Софіївська до вул. Бєляєва, на порушення вимог п.п. 1.3, 1.5, 2.3 (б), 12.3 ПДР України, допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_10 , який рухався по правому краю проїжджої частини дороги у попутному із ним напрямку, в результаті чого останній отримав численні переломи кісток тулуба та в поєднанні з зовнішньою кровотечею (з рани в лівій підколінній області), які стали причиною смерті та від яких останній помер на місці події.

Крім того, ОСОБА_8 30.08.2022 року близько 20:22 год. після того, як в порушення вимог п.п. 1.3, 1.5, 2.3 (б), 2.9 (а), 12.3 ПДР України, перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, керуючи транспортним засобом марки ВАЗ-2105, реєстраційний номер НОМЕР_3 , регіон 22, здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_10 , достовірно знаючи, що останній його ж злочинними діями, поставлений у небезпечний для життя стан, через отримані в результаті дорожньо-транспортної пригоди тілесні ушкодження, позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження, маючи змогу надати йому допомогу, не вжив можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілому, не викликав бригаду швидкої медичної допомоги, а на порушення п.п 2.10 (а, б, г, д, е) ПДР України, залишив місце події, тим самим завідомо залишивши потерпілого в небезпеці.

Дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 3 ст. 286-1 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані сп`яніння, якщо вони спричинили смерть потерпілого та за ч.1 ст. 135 КК як умисні дії, які виразились у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить вирок змінити в частині призначеного покарання. Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст. 286-1 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 8 років, за ч. 1 ст. 135 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ч.1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Вказує, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку із порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість покарання.

При призначенні покарання суд не в повній мірі врахував особисті дані обвинуваченого, формально послався на обставини , що пом`якшують покарання та не дав їм належної оцінки.

ОСОБА_8 повністю визнав себе винним та щиро покаявся, проходив службу в ЗСУ. Протягом судового розгляду щиро покаявся та намагався відшкодувати збитки. Але через перебування під вартою був позбавлений фізичної можливості відшкодувати збитки потерпілій , що свідчить про те, що він є морально здоровою людиною.

Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного розгляду.

Адвокат ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги.

Прокурор вказав на відсутність підстав для задоволення апеляційних вимог .

Потерпіла в судове засідання не з`явилася , причини неявки не повідомила, її неприбуття відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Мотиви суду

В апеляційній скарзі захисник не оспорює висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за встановлених і викладених у вироку обставин, кваліфікацію його дій за ч.3 ст.286-1 КК та за ч. 1 ст. 135 КК України, а тому вирок в цій частині відповідно до положень ч. 1ст. 404 КПК України не перевіряється в апеляційному порядку.

Колегія суддів переглядає вирок в межах апеляційних вимог в частині призначеного покарання.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно зі ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Захисник в своїй апеляційній скарзі вказує на невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого внаслідок його суворості.

Як слідує із вироку, обставин, які відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , судом не встановлено.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання ОСОБА_8 , за ч.3 ст.286-1 КК України, судом не встановлено.

Обставинами, які відповідно до ст. 67 КК України, що обтяжуть покарання за ч. 1 ст. 135 КК України суд визнав вчинення кримінального правопорушення у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, рецидив злочинів та вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Наявність обставин, що обтяжують покарання в апеляційній скарзі захисником не оспорюється.

При визначенні виду та міри покарання , як видно із вироку, суд врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставин, що обтяжують покарання, сукупність відомостей про особу обвинуваченого, те, що він раніше неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується посередньо , проходить військову службу за мобілізацією , за місцем проходження військової служби характеризується посередньо, приймав участь в бойових діях, взяв до уваги його матеріальне становище, сімейний стан, стан здоров`я, вік.

Суд взяв до уваги, що ОСОБА_8 , вчинивши тяжкий необережний злочин та нетяжкий умисний злочин, усвідомив суспільну небезпеку вчиненого ним діяння та його наслідки, а саме те, що його дії призвели до смерті людини, у вчиненому свою винуватість визнав, просив вибачення у потерпілої, але заподіяну шкоду не відшкодував.

З огляду на характер та конкретні обставини вчиненого, що свідчать про підвищений ступінь їх суспільної небезпечності та психічне ставлення обвинуваченого до вчиненого на момент вчинення злочинів, яке виразилось у тому, що він, дбаючи насамперед про себе для уникнення несприятливих наслідків, продемонстрував крайню байдужість до життя травмованої ним людини; відсутність обставин, що пом`якшують його покарання, наявність обставин, що обтяжують покарання, наслідки, що настали, а також характер та мотиви допущених обвинуваченим порушень правил безпеки дорожнього руху, поведінку обвинуваченого до, під час та після вчинення злочинів, думку потерпілої щодо призначення покарання, суд дійшов висновку, що для досягнення мети покарання, передбаченої ч. 2 ст. 50 КК України, ОСОБА_8 слід призначити покарання за ч. 1 ст. 135 КК України у максимальній межі санкції, у виді 2 років позбавлення волі, за ч. 3 ст.286-1 КК України у середній межі санкції, у виді 8 років позбавлення волі з призначенням додаткового покарання у виді 8 років позбавлення права керувати транспортними засобами, незалежно від того, що обвинувачений такий правом не наділений.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд призначив явно несправедливе покарання через надмірну суворість не знайшли свого підтвердження.

Твердження захисника про те, що суд не в повній мірі врахував дані щодо обвинуваченого та його щире каяття слід визнати необґрунтованими.

Суд першої інстанції в межах своїх дискреційних повноважень при призначенні покарання, як видно, фактично прийняв до уваги всі дані, що характеризують особу обвинуваченого, в тому числі і в соціально - побутовому плані, а також врахував обставини кримінального провадження в їх сукупності, які визначають тяжкість скоєного кримінального правопорушення, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, форму і ступінь вини.

Як видно з обвинувального акту на стадії досудового розслідування не встановлено обставин, що пом`якшують покарання.

Не встановив таких обставин і суд під час розгляду провадження.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд мав врахувати щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання є безпідставними.

Щире каяття полягає у вираженні обвинуваченим позиції щодо критичної оцінки своєї злочинної поведінки і готовності нести кримінальну відповідальність за вчинене кримінально-каране діяння.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Позиція обвинуваченого щодо розкаяння, на переконання колегії суддів, має бути послідовною протягом як досудового розслідування так і судового розгляду.

Відтак лише факт визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованих не свідчить про те, що він щиро жалкує про скоєне.

Натомість визнання обвинуваченим вини , його вибачення перед потерпілою були у повній мірі враховані судом при призначенні покарання, що у сукупності з іншими відомостями про особу обвинуваченого, і дало суду підстави для призначення покарання за ч. 3 ст. 286-1 КК України у розмірі , що не є максимальним за санкцією цієї статті.

Обставини, на які посилається апелянт , про те, що відшкодувати заподіяну шкоду він не мав можливості через перебування під вартою, слід визнати непереконливими.

На переконання колегії суддів, обставини , на які посилається захисник , були враховані судом, істотно не знижують ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та ступінь їх суспільної небезпеки та не є достатніми для того, щоб пом`якшити призначене судом покарання.

Колегія суддів відзначає, що дорожньо-транспортна пригода, в якій потерпілому було заподіяно тілесні ушкодження , від який він помер, виникла внаслідок того, що своїми діями порушив відразу декілька норм правил дорожнього руху, які регламентують безпечне управління транспортним засобом, що призвело до таких тяжких наслідків.

Хоча обвинувачений вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 286-1 КК з необережності, проте його дії призвели до незворотних наслідків у виді смерті людини.

ОСОБА_8 як видно керував автомобілем у стані наркотичного сп`яніння, тим самим грубо знехтував правилами дорожнього руху, пов`язаними з імперативною забороною керувати транспортним засобом у такому стані, та піддав небезпеці як себе, так і інших осіб. що свідчить про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого.

Суд першої інстанції, призначаючи покарання у виді позбавлення волі повною мірою врахував тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, а також наслідки дій обвинуваченого у виді смерті людини та сукупність відомостей про особу обвинуваченого, його ставлення до скоєного .

Обставини, на які посилається в апеляційній скарзі захисник щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості не є безумовними і достатніми для зміни вироку в частині призначеного покарання.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність вироку суду першої інстанції та вмотивованість його висновків з питання призначення обвинуваченому покарання та справедливості обраного йому заходу примусу, апелянт не навів.

Суд навів переконливі мотиви свого рішення в частині призначення покарання і доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують.

Водночас доводи захисника, з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, непоправність наслідків у виді спричинення смерті людини, підвищену суспільну небезпеку вчинених кримінальних правопорушень, на переконання колегії суддів не свідчать про істотну диспропорцію між визначеним судом покаранням та вчиненими протиправними діяннями, як і не свідчать про наявність правових підстав для призначення ОСОБА_8 більш м`якого покарання. За таких обставин, у цьому провадженні не вбачається підстав вважати призначене покарання явно несправедливим через суворість.

Колегія суддів вважає, що покарання, призначене судом обвинуваченому у повній мірі відповідає ст. 50, 65 КК, є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість за доводами, викладеними в апеляційній скарзі суд не вбачає.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку , що вирок суду першої інстанції з підстав зазначених в апеляційній скарзі захисника зміні не підлягає, тому у задоволенні апеляційних вимог належить відмовити.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 408, 409, 419, 376 ч.2 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Залишити без змін вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 01.09.2023 року стосовно ОСОБА_8 .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, і з цього часу протягом 3-х місяців, а обвинуваченим в той же строк з дня отримання її копії, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3