Дата документу 16.11.2023 Справа № 337/4505/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №337/4505/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/357/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, неодруженого, не працевлаштованого, дітей на утриманні не має, без місця реєстрації, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 11 листопада 2013 року Бердянським районним судом Запорізької області за ч.2 ст. 187, 69 КК України до позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки;

- 24 січня 2014 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ч.2 ст. 307 КК України до позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна. Звільнений з місць позбавлення волі за відбуттям покарання 28 лютого 2020 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, неодруженого, не працевлаштованого, без місця реєстрації, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки с. Синельникове Дніпропетровської області, громадянки України, не заміжньої, не працевлаштованої, має на утриманні чотирьох малолітніх дітей, місця реєстрації не має, фактично мешкає з адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

захисників-адвокатів: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_11 , захисник обвинувачених: ОСОБА_6 та ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_10 , звернулися з апеляційними скаргами на вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 05 січня 2022 року, яким визнано ОСОБА_6 винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, та призначенойому покарання у виді позбавлення волі на строк дев`ять років з конфіскацією належного йому майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з моменту фактичного затримання за кримінальним провадженням з 2 вересня 2020 року.

Визнано ОСОБА_7 винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років з конфіскацією належного йому майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту фактичного затримання за кримінальним провадженням з 2 вересня 2020 року.

Визнано ОСОБА_8 винуватою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк сім років з конфіскацією належного їй майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 постановлено рахувати з моменту фактичного затримання за кримінальним провадженням.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у виді тримання під вартою, ОСОБА_8 у виді домашнього арешту залишено до набрання вироком законної сили.

Знято арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді від 04 вересня 2020 року (Провадження № 1кс/337/701/2020 ЄУН № 337/3634/20), з майна, яке було вилучено в ході проведення 02 вересня 2020 року огляду місця події за адресою: АДРЕСА_3 .

Знято арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді від 04 вересня 2020 року (Провадження № 1кс/337/703/2020 ЄУН № 337/3634/20) на майно, яке було вилучено в ході проведення 02 вересня 2020 року огляду місця події за адресою: АДРЕСА_4 .

Знято арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді від 04 вересня 2020 року (Провадження № 1кс/337/702/2020 ЄУН № 337/3634/20) на майно, яке було вилучено в ході проведення 02 вересня 2020 року обшуку під час затримання в порядку ст. 208 КПК України.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_10 просить оскаржуваний вирок суду скасувати призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що незаконність оскаржуваного вироку полягає в тому, що судом першої інстанції ОСОБА_8 , без наявності беззаперечних доказів, була засуджена за злочин, передбачений ч.3 ст. 187 КК України, який вона не скоювала, і в її діях був склад інших злочинів, передбачених ч.1 ст.185 та ч.1 ст.190 КК України, відповідно, в порушення ст.65 КК України було призначено надмірне покарання. Мав місце упереджений, однобічний розгляд справи, доводи і докази сторони захисту були невмотивовано проігноровані і не прийняті до уваги.

Крім того, суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, що вплинуло на остаточне рішення і є підставами для скасування оскаржуваного вироку.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_10 просить оскаржуваний вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що незаконність оскаржуваного вироку полягає в тому, що суд першої інстанції, порушивши ст.373 КПК України, визнав винною особу ОСОБА_6 і призначив йому суворе покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років, у той час як дана особа непричетна до даного злочину і відсутні беззаперечні докази того, що, саме ця особа приймала участь в інкримінованому злочині, передбаченому ч.3 ст.187 КК України. Справа розглянута однобічно, невмотивовано проігноровані і відкинуті численні доводи і докази сторони захисту.

При постановленні оскаржуваного вироку, суд першої інстанції прийняв до уваги, в основному, показання самої потерпілої, які невпевнені і суперечливі, у той час як докази на користь невинуватості ОСОБА_6 були проігноровані судом першої інстанції, частина доказів не була визнана недопустимими, незважаючи на наявність відповідних підстав.

Крім того, суд першої інстанції неповно вивчив обставини справи, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, що вплинуло на остаточне рішення і є підставами для скасування оскаржуваного вироку.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_11 просить оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_7 скасувати у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Призначити новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 та інших в суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 є незаконним, немотивованим, необґрунтованим та таким, що ухвалений з грубим порушенням норм КПК України та його права на захист. Вказаний вирок підлягає скасуванню, а кримінальне провадження направленню на новий судовий розгляд, відповідно до вимог ст. 407 ч.1 п.6 КПК України, у зв`язку із:

- істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, відповідно до вимог ст. 409 ч.1 п.3, ст. 412 ч.1 КПК України;

- неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, відповідно до вимог ст. 409 ч.1 п.4, ст. 413 КПК України;

- невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, відповідно до вимог ст. 438 ч.1 п.3,ст. 414 КПК України.

Так, захисник зазначає, що до матеріалів судової справи не долучено жодної постанови про створення групи слідчих та процесуальних прокурорів. Таким чином, суд першої інстанції не пересвідчився, що всі слідчі та процесуальні дії, протоколи та постанови, які долучено прокурором до матеріалів судового провадження, було проведено уповноваженими на це особами. При цьому наявність прізвищ слідчих та прокурорів в витягу з ЄРДР, який долучений до матеріалів провадження прокурором, без наявності постанов не може бути належним доказом легітимності участі цих посадових осіб в провадженні при здійсненні досудового розслідування.

Зазначена позиція захисту ґрунтується на усталеній судовій практиці, яка неодноразово викладена в позиціях Верховного Суду. Зокрема рішення колегії суддів Третьої судової палати ККС ВС від 09 вересня 2020 року у справі №761/28347/15-к; постанова об`єднаної палати у складі ККС ВС від 22 лютого 2021 року у справі №754/7061/15.

Крім того, захисник зазначає, що усі документи обвинувачення та всі речові докази, які прокурор вважав доказами вини ОСОБА_7 в скоєнні інкримінованого йому злочину, та які він долучив до матеріалів судової справи, судом взагалі не досліджувались. Всі письмові докази оголошувались та досліджувались безпосередньо прокурором, а не самим судом, що суперечить вимогам КПК України. Суд ці докази не вивчав, а просто прийняв їх від прокурора, після того як останній оголосив їх та приєднав до матеріалів судової справи.

Також, захисник зазначає, що при розгляді справи судом було порушено право ОСОБА_7 на захист та справедливий судовий розгляд, передбачені нормами ст.ст. 29, 42, 345 ч.2 КПК України.

В підготовчому судовому засіданні суддя запитала ОСОБА_7 - чи зрозуміло йому його права, (які надруковані у отриманій ним, пам`ятці) та не отримавши відповіді, почала з`ясовувати його анкетні дані.

Захисник звертає увагу на те, що згідно з матеріалами провадження, ОСОБА_7 неграмотний, не вміє читати та писати, а тому не міг, в принципі, прочитати пам`ятку щодо своїх прав. В такому разі, суд був зобов`язаний роз`яснити йому його права, в тому числі, право на перекладача, оскільки ОСОБА_7 до того ж не володіє українською мовою, про, що він заявляв суду в судових засіданнях. Теж саме стосується особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, - суддя запитала її чи отримала вона пам`ятку про права та обов`язки, однак за останню відповів її захисник, що пам`ятку вона начебто отримала, після цього суд запитав її, чи зрозумілі їй її права, та не отримавши відповідь, продовжив розгляд справи.

Тобто, суд, в порушення норм ч.2 ст. 345 КПК України, не роз`яснив обвинуваченим, зокрема ОСОБА_7 , їх права.

Крім того, 03 лютого 2021 року, почавши слухати справу по суті, в першому судовому засіданні головуючий взагалі нікому, в тому числі й ОСОБА_7 , який є неграмотним, не роз`яснила права, не з`ясувала, чи знає ОСОБА_7 державну мову, на який ведеться розгляд справи. Суд взагалі не з`ясував при встановленні анкетних даних ОСОБА_7 чи має він освіту. Це питання не висвітлено, ані в матеріалах судової справи взагалі, ані у вироку суду.

Жодний процесуальний документ, в тому числі ухвали про обрання та продовження запобіжного заходу та вирок, не були перекладені на російську мову, якою хоч якось володіє ОСОБА_7 .

Таким чином, судом було грубо порушено право ОСОБА_7 на захист та справедливий судовий розгляд, а також вимоги ст. 29 КПК України.

Наступним істотним порушеннями вимог кримінального процесуального закону, на думку захисника, є той факт, що суд поклав в основу обвинувального вироку докази винуватості ОСОБА_7 та співучасників скоєного ним злочину, які відповідно до вимог ст.ст. 87, 89 КПК України, є недопустимими, а тому не могли використовуватись як доказ провини обвинувачених.

На аркушах 8-9 вироку суд посилається на письмові докази, а саме - протоколи впізнання свідком ОСОБА_12 обвинувачених, яких вона впізнала як осіб, які 02 вересня 2020 року вибігли з під`їзду ОСОБА_13 . Однак, всі протоколи пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками від 02 вересня 2020 року, відповідно до яких свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_14 впізнали підозрюваних, є недопустимими доказами, відповідно до вимог ст.87 КПК України, оскільки, по-перше, впізнання проведено в той час, коли всі підозрювані затримані та навіть знаходились в відділенні поліції, але слідчі з незрозумілих причин провели впізнання за фотокартками, що не виключає можливості фальсифікації процедури впізнання, порушує право підозрюваних на захист. По-друге, зі змісту протоколів вбачається, що ОСОБА_15 впізнала особу, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, та ОСОБА_16 за «волоссям та загальним рисам обличчя» а Ротаря та Яблукова - по «загальним рисам обличчя та національності». Тобто ознаки, по яким свідки впізнали підозрюваних, носять загальний характер, без опису зовнішнього вигляду, прикмет або сукупності ознак, за яких саме свідки впізнають підозрюваних.Позиція захисту щодо визнання вказаних вище протоколів недопустимими доказами, узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду, зокрема в постанові ВС від 03 серпня 2021 року у провадженні №761/6970/14-к.

Крім цього, захисник зазначає, що висновки судової медичної-цитологічної експертизи №3203 від 15 жовтня 2020 року та висновки судово-медичної експертизи №2804 від 16 жовтня 2020 року є недопустимими доказами, оскільки їх було зроблено шляхом дослідження та використання недопустимого доказу - крові ОСОБА_7 , яка відібрана з порушенням норм КПК України та його права на захист.

Думка захисту з вказаних питань кореспондується з практикою Верховного Суду. Так в своєму рішенні від 27 листопада 2019 року у справі №686/18218/17 колегія суддів кримінальної касаційної палати Верховного Суду визнала недопустимими доказами - слідчі дії, проведені з затриманою особою до появи в справі адвоката, констатувавши при цьому, що «проведення слідчих дій після фактичного затримання без участі адвоката є однозначним порушенням права на захист». Аналогічне рішення було прийнято суддями ККС Верховного Суду у справі № 755/6685/17 від 13 лютого 2020 року.

Також, захисник зазначає, що суд у вироку посилається як на доказ вини ОСОБА_7 - на висновки експертиз, якими встановлена ринкова вартість колонки, телефону та фотоапарату, якими ОСОБА_7 разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , нібито, заволодів в ході розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_13 . Однак, захисник вважає, що всі докази заволодіння переліченим вище майном є недопустимими, а тому суд не мав підстав для інкримінування обвинуваченим заволодіння зазначеним майном потерпілої.

Крім того, захисник звертає увагу на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.409, ст.413 КПК України, що полягає в такому.

Суд не обґрунтував належним та достатнім чином кваліфікацію дій ОСОБА_7 та співучасників, скоєного ним злочину за ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із загрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу.

Посилання суду у вироку на те, що потерпіла сприймала загрозу застосування ножа як реальну та перелякалася за своє життя, не відповідають дійсності. Насправді ані прокурор, ані суд не з`ясували у потерпілої ОСОБА_13 в судовому засіданні чи сприймала вона слова ОСОБА_7 з приводу ножа, реально, тобто чи сприймала вона реально загрозу застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я. Враховуючи, що ножа в дійсності не було (потерпіла його не бачила), а зазначене вище питання у неї не з`ясували, керуючись нормами ч.4 ст.17, ст.92 КПК України, дії засуджених, слід було кваліфікувати за ст.186 КПК України, через недоведеність поза розумним сумнівом при розгляді провадження судом, такої кваліфікуючої ознаки як «загроза застосування до потерпілої насильства небезпечного для життя».

Крім того, ніякими іншими, хоча б непрямими доказами, крім показань потерпілої, не підтверджуються її свідчення про те, що ОСОБА_7 , начебто, загрожував їй застосуванням ножа. Більш того, захисник звертає увагу апеляційного суду, що в своїй заяві про скоєний злочин від 02 вересня 2020 року потерпіла взагалі не вказує, що нападники загрожували їй застосуванням ножа, в тому числі в п.3 заяви встановленого зразку, в якому ці дані необхідно обов`язково зазначати.

В усних доповненнях до апеляційної скарги захисник-адвокат ОСОБА_11 зазначив, що та особа, яка наразі обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, у зв`язку з чим тримається під вартою, а саме ОСОБА_7 , 1983 року народження, насправді не є даною особою, паспорт на ім`я ОСОБА_7 належить брату обвинуваченого.

Згідно з вироком суду, 02 вересня 2020 року, приблизно о 13 годині 13 хвилин, ОСОБА_6 , будучи особою, раніше судимою за розбій, за попередньою змовою із ОСОБА_7 , особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, та ОСОБА_8 , маючи умисел на заволодіння майном потерпілих, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою швидкого та незаконного збагачення, разом із вищевказаними співучасниками, використовуючи автомобіль ВАЗ 217230, д.н. НОМЕР_1 чорного кольору, приїхали у двір будинку АДРЕСА_5 .

Перебуваючи у дворі вказаного будинку, ОСОБА_8 , помітила ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та, усвідомлюючи легкість вчинення злочину щодо особи похилого віку, реалізовуючи свій злочинний умисел, дізналась у останньої адресу її проживання, для цього ліфтом піднялась до вхідних дверей разом з потерпілою, де зазначила останній, що спочатку відвідає особу на ім`я ОСОБА_17 , а потім зайде з перевіркою до неї.

Після того, як ОСОБА_13 зайшла у свою квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , через декілька хвилин на міжсходинковий майданчик на поверсі, де мешкає потерпіла, прибули ОСОБА_8 , особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . Після чого ОСОБА_8 та ОСОБА_6 під вигаданим приводом перевірки лічильників проникли до квартири ОСОБА_13 .

Одночасно із цим, особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, у відповідності до відведеної їй ролі, розділяючи протиправні наміри ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , з метою своєчасного попередження співучасників злочину про можливу появу небажаних свідків, та таким чином запобігаючи їх подальшому викриттю, залишилась спостерігати за оточуючою обстановкою у під`їзді на міжсходинковому майданчику біля дверей тамбура, що веде до квартири потерпілої.

Далі, ОСОБА_8 , продовжуючи свій злочинний умисел, відволікала потерпілу шляхом спонукання написання неї заяви щодо пільг дітям війни, чим надала можливість через незачинені двері потрапити ОСОБА_7 у приміщення квартири потерпілої.

Одразу як тільки ОСОБА_13 винайшла у квартирі сторонніх осіб, ОСОБА_8 почала вимагати у неї гроші. У той час, ОСОБА_6 , будучи особою, раніше судимою за розбій, знаходячись у приміщенні вказаної квартири, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою швидкого та незаконного збагачення, щоб обмежити рух ОСОБА_13 , штовхнув її на диван, після чого ОСОБА_7 , утримуючи останню в такому положенні, подолавши її волю до опору, користуючись перевагою у віці та фізичній силі, з метою заволодіння майном потерпілої, створивши всі необхідні умови для залякування ОСОБА_13 , розпочав погрожувати їй застосуванням насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я, а саме фізичною розправою за допомогою ножа, висловивши на адресу потерпілої: «Дайте ножа, я її поріжу».

В свою чергу, ОСОБА_6 , бажаючи доведення свого злочинного наміру до кінця, усвідомлюючи характер насильницьких дій ОСОБА_7 , діючи умисно, за попередньою змовою, задля усунення перешкод у заволодінні майном з боку ОСОБА_13 , вхопив її за обличчя та закрив рота, спричинивши останній синець в ділянці лівої щоки з розповсюдженням на ділянку нижньої щелепи ліворуч, що кваліфікується як легке тілесне ушкодження, позбавивши її тим самим можливості покликати на допомогу.

Користуючись тим, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , погрожуючи застосуванням насильства, небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_13 , утримують її на дивані, при цьому особа, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, забезпечує своєчасне повідомлення про можливу небезпеку, ОСОБА_8 , усвідомлюючи характер насильницьких дій по відношенню до потерпілої, діючи умисно, як співвиконавець, для досягнення спільної мети щодо заволодіння майна, відшукала у квартирі належні потерпілій грошові кошти у загальній сумі 2700 гривень, які утримуючи при собі, разом із іншими співучасниками злочину, направилась до виходу з квартири.

Знаходячись у коридорі квартири, не зупиняючись на досягнутому, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 заволоділи портативною акустичною колонкою «JBL» червоного кольору, вартістю 306 гривень 67 копійок та мобільним телефоном «Samsung GT-E1080W» чорно-червоного кольору, вартістю 116 гривень 67 копійок, після чого безперешкодно зникли з місця вчинення злочину на автомобілі ВАЗ 217230, д.н. НОМЕР_1 .

Таким чином, в результаті протиправних дій ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, та ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_13 був завданий матеріальний збиток на загальну суму 3123 гривні 34 копійки.

Заслухавши доповідь судді; обвинувачених та їх захисників, які підтримали апеляційні скарги; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні, не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції під час розгляду цього кримінального провадження зазначених вимог закону дотримався, ретельно дослідив зібрані по справі докази в їх сукупності, надав цим доказам належну юридичну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано визнав ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, а саме ОСОБА_6 - у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний з проникненням у житло; ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що під час розгляду провадження в суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_8 свою вину визнала частково, вважала, що її дії слід кваліфікувати як шахрайство, суду пояснила, що 2 вересня 2020 року вони з ОСОБА_7 та особою, яку вона називає « ОСОБА_18 », приїхали до Хортицького району м.Запоріжжя, бо їй потрібно було забрати документи у першій дитячій лікарні. За кермом автомобіля «Пріора» перебував ОСОБА_7 . Лікарню вони не знайшли, каталися вулицями. Потім вона побачила потерпілу, попросила її висадити, пояснивши близьким, що їй потрібно відвідати знайомих. На вулиці вона підійшла до потерпілої, представилася працівником зі служби перевірки лічильників. Вони зайшли в під`їзд, потерпіла назвала їй адресу. Вона сказала, що зайде до сусідів, потім до неї. Після чого вона піднялася в квартиру до потерпілої, подзвонила у двері. Потерпіла відчинила їй двері, вона зайшла у квартиру, одразу переписала дані лічильників, після чого дала потерпілій аркуш паперу, щоб та написала заяву щодо пільг «дітям війни». Потім вона розповіла потерпілій, що якщо та передасть їй гроші, то отримує до них добавку. Потерпіла погодилася, сказала їй зайти у кімнату, та у шафі у кишені пальто чи куртки узяти гроші у сумі приблизно 2700 грн. Гроші вона забрала, більш нічого не брала, після чого до квартири потерпілої зайшов ОСОБА_7 , спитав: «Що ти робиш?», після чого вони вийшли з квартири, сіли у машину та поїхали. Після шахрайства вони поїхали додому, в районі «Лахті», на перехресті підібрали ОСОБА_6 , а пізніше біля школи підібрали особу, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, з речами. На поставленні питання ОСОБА_8 відповіла, що їй невідомо звідки ОСОБА_7 дізнався про адресу потерпілої. Інші особи в квартиру потерпілої не заходили, шахрайські дії по відношенню до потерпілої вчиняла лише вона, ОСОБА_7 про це нічого відомо не було. Після того, як потерпіла впустила її до квартири, вона зачинила двері. В кімнату, де зберігалися гроші, потерпіла не заходила, писала заяву на кухні. Знайшовши гроші, вона повернулася до потерпілої, перерахувала гроші, сказала чекати на компенсацію та збиралася йти, відчинила двері, у цей час зустріла ОСОБА_7 . Одягнута вона була у оранжеву футболку, ОСОБА_7 - у щось темне. Коли вони виходили з квартири, потерпіла не кричала, будь-яких тілесних ушкоджень на потерпілій вона не бачила взагалі. Машина стояла у тому самому місці, де її висадили. ОСОБА_6 побачив машину на світлофорі, махав їм, щоб вони зупинилися. Біля магазину «Спорт-Мастер» він сів у машину, біля школи вони побачили особу, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, з речами та також забрали її у машину. Грошові кошти вона залишила собі, нікому не передавала, де вони поділися, пояснити не може, можливо, вона їх викинула. На заправці їхню машину зупинили, як у машині опинилися мобільний телефон та колонка потерпілої пояснити не може.

Пізніш, після допиту обвинувачених ОСОБА_7 , особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, та ОСОБА_6 на питання захисника обвинувачена пояснила, що колонку та мобільний телефон узяла вона, сховала під майку, потім залишила у машині, але де саме вона їх брала, пояснити не може.

Обвинувачений ОСОБА_7 під час розгляду провадження судом першої інстанції свою вину не визнав, суду пояснив, що він перебував у гостях у особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження. Його попросили сісти за кермо, бо хотіли просто покататися. З ними був ОСОБА_19 , це колишній чоловік ОСОБА_8 та їхній син. Хто саме керував дорогою, пояснити не може. Вони приїхали до під`їзду, де ОСОБА_8 сказала, що тут живуть її знайомі, вийшла з машини та кудись пішла. ОСОБА_20 залишився біля машини, хлопчик - в машині, він пішов за кут будинку, щоб справити фізіологічні потреби. Коли він повернувся, ОСОБА_20 попросив його подивитися у під`їзді ОСОБА_21 . Він зайшов у під`їзд, піднявся сходами на 2 чи 3 поверх, побачив, що двері були відчинені, прислухався та впізнав голос ОСОБА_22 . Він зайшов у тамбур. Павловська вже виходила з квартири, він сказав їй: «Пішли, бо твій чоловік вже нервує». Потерпіла стояла поруч з ОСОБА_22 , ушкоджень на ній він не бачив. Потерпіла прощалася з ОСОБА_21 : «Іди, донечко, з ОСОБА_23 ! Щастя, здоров`я тобі, приходь ще». Вони з ОСОБА_24 вийшли з під`їзду та одразу поїхали додому, на АДРЕСА_6 . По дорозі підібрали ОСОБА_6 та особу, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, на заправці їх затримали. На поставленні питання суду відповів, що він був одягнутий у чорну вишиванку. Колонку та мобільний телефон він не бачив взагалі. Звідки вони взялися у машині, йому невідомо. Гроші у ОСОБА_8 він не брав, вилучені у нього при затриманні гроші, належать йому. У ОСОБА_8 він нічого не розпитував, бо це суперечить їхнім традиціям. В квартиру потерпілої не заходив. Вважає, що потерпіла ОСОБА_13 дає неправдиві показання, бо обурилася на них.

Обвинувачений ОСОБА_6 під час розгляду провадження судом першої інстанції свою вину не визнав, у судовому засіданні пояснив, що 2 вересня 2020 року він приблизно о 10 годині ранку проснувся дома, розбудив брата ОСОБА_25 . З ОСОБА_25 вони ще звечора домовлялися вранці піти до знайомого з приводу тренувань. Він покупався, перекусив. Об 11 годині вони вирішили виходити. У родині є автомобіль «Пріора», яким користуються усі члени родини. Він побачив, що автомобіль відсутній, тому вони з братом пішли пішки до знайомого, що живе в дворах біля магазину «Спорт Майстер». Вони прийшли до ОСОБА_26 , розбудили його. З ОСОБА_26 вони розмовляли півгодини, з 11-30 до 12-00 години. Домовившись, він повертався додому, а брат ОСОБА_25 залишився у знайомого. Він зайшов до магазину АТБ, купив енергетик та снікерс. Біля виходу зустрів знайомого, з яким відбував покарання, анкетні дані його він не пам`ятає. Розмовляли вони приблизно 30-40 хвилин, після чого попрощавшись, він пішов додому. Дорогою він почув знайомий звук, характерний для їхньої машини. За зупинкою громадського транспорту він зупинив їх «Пріору», сів позаду. Водій, якого він його називає « ОСОБА_27 », повернув за Центральний РАЦС. Біля школи вони зустріли особу, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження. Оранка уступила їй місце попереду. Ротарь пересів на заднє сидіння. Речі поклали до багажнику. Вони поїхали на заправку, де їх затримали. При затриманні використовували зброю. На його питання поліціанти відповіли, що машина в «орієнтировці». Музикальну колонку та мобільний телефон він вперше побачив, коли вже проводили відеозапис під час огляду авто. Він був одягнутий у світлу футболку, з різнобарвним малюнком, без бороди, в мокасинах та штанях. Він вважає, що його особу просто переплутали, бо до вчинення злочину він не причетний. На питання захисника відповів, що винайдений слід у квартирі потерпілої належить не йому, чому саме до такого висновку дійшов експерт, він пояснити не може.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що, незважаючи на не визнання своєї вини обвинуваченими, вина останніх у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, при викладених у вироку суду обставинах, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Мотивуючи свій висновок про винуватість обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, суд першої інстанції послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст.94 КПК України.

Так, потерпіла ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що 2 вересня 2020 року об обідні вона поверталася з дачі, біля під`їзду до неї підійшла ОСОБА_8 , яка повідомила, що перевіряє лічильники води та чекає на неї. Вони вдвох піднялися ліфтом на 8 поверх, вона відчинила двері, запросила ОСОБА_28 , але та відповіла, що зараз зайде до якоїсь ОСОБА_17 та повернеться. Через 30 хвилин, їй подзвонили у двері, вона відчинила, до квартири зайшли ОСОБА_29 та молодий чоловік, одягнутий у вишиванку (у судовому засіданні потерпіла показала на особу ОСОБА_6 ). Також на площадці під`їзду вона бачила особу, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, з хлопчиком та другого чоловіка, ромської національності, при цьому двері ані в тамбур, ані в квартиру вона не зачиняла. ОСОБА_29 та ОСОБА_6 пройшли на кухню. Вона відповіла, що лічильники знаходяться у туалеті. ОСОБА_29 зайшла до туалету, щось подивилася, сказала: «0,4» та повернулася на кухню, де протягнула їй аркуш паперу, ручку та наказала писати якийсь текст щодо «дітей війни». ЇЇ це здивувало, але вона вже зовсім не усвідомлювала, що відбувається. Тоді ОСОБА_29 ромською мовою звернулася до ОСОБА_6 , після чого, одразу направилася до великої кімнати. Вона пішла за нею, а чоловік - за ними. Дорогою вона побачила, як з кімнати вибігав маленький циганський хлопчик, якого вона бачила у коридорі. Вона почала кричати: «Що він тут робить?». Одразу ОСОБА_29 стала вимагати у неї гроші: «Де гроші? Давай гроші!». Одразу у квартиру увійшов другий обвинувачений (у засіданні показала на ОСОБА_7 ). Один з чоловіків штовхнув її на диван та закрив своєю рукою їй рота, щоб вона не кричала. При цьому у руці він тримав якийсь металевий предмет, що подряпав їй обличчя та залишив синці. Другий чоловік своїми руками охопив її руки та ноги та утримував її на дивані, при цьому російською мовою кричав: «Дайте ножа, я її приріжу». Вона перелякалася за своє життя, опір не чинила. Так її утримували протягом 20-30 хвилин, при цьому вона ледве дихала, повітря було обмаль, але свідомість не втрачала. У цей час ОСОБА_29 відкрила двері у шафі, почала лазити по кишенях одягу, переривала речі. У кишені пальто вона витягла грошові кошти у сумі 2700 грн, після чого вийшла з кімнати. Лише тоді її чоловіки відпустили. Чоловік у вишиванці вийшов за ОСОБА_24 , а другий витягнув з шафи дипломат, відчинив його, витрусив речі на підлогу, хотів забрати його, роздивився, потім викинув. Також у неї пропали: акустична колонка та мобільний телефон «Samsung GT-E1080W» чорно-червоного кольору. Після того, як цигани вибігли з квартири, вона ледве отямилася, піднялася на 9 поверх до сусідки, розповіла їй, що трапилося, попросила викликати поліцію. Коли приїхала поліція, вона спустилася на вулицю до під`їзду, де зустріла сусідку. Сусідка витерла кров з її обличчя, намагалась заспокоїти, розповіла, що бачила, як цигани сіли у машину та запам`ятала номер машини, який повідомила поліції. Потім їй повідомили, що обвинувачених затримали на заправці, де вони вже витрачали її гроші. У райвідділі вона надала свої пояснення, потім пройшла медичне обстеження.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_13 показала на ОСОБА_6 як на особу, що зайшла до неї одразу з ОСОБА_24 , зазначивши, що він був вдягнутим у вишиванку, та закривав їй рота; а другий, як вона пам`ятає, був одягнутий у джинсову куртку та погрожував їй ножем, утримуючи на дивані. Однак пояснила, що пройшло чимало часу з події, обвинувачені занадто схудли. Також, у судовому засіданні після огляду речових доказів: мобільного телефону «Samsung GT-E1080W» чорно-червоного кольору та акустичної колонки «JBL» червоного кольору підтвердила належність зазначених речей їй.

Також, судом були допитані такі свідки.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснила, що приблизно 2 чи 3 вересня 2020 року вона після 13-00 години забрала дитину зі школи та разом зі свідком ОСОБА_30 відпочивала на дитячому майданчику. Вона звернула увагу на незнайому машину, яка була припаркована на зеленій зоні біля другого під`їзду. Вікна машини були затоновані. Машина була темного кольору, вітчизняного виробництва, марку та модель якої вона назвати не може. Вони сиділи за столиком на відстані приблизно три метри до машини. Водій машини був ромської національності, одягнутий у зелену футболку «поло» та джинси, 25-30-ти років. Він обходив машину, відчиняв задні двері, підходив і до них. Потім водій сів за кермо, стрімко під`їхав до третього під`їзду. Вона розвернулася та побачила, як до машини з під`їзду, де мешкає потерпіла, вибігають дві жінки та чоловік. При цьому вона не бачила, як саме та хто з них відчиняв вхідні двері у під`їзд. Бачила лише, як першою побігла жінка у віці у голубому сарафані з квітами, а за нею - жінка у оранжевій футболці та чоловік у чорній футболці з вишивкою на планці. Молода жінка відчинила передні двері та сіла у машину біля водія. Жінка у віці відчинила двері за нею та сіла у салон. Коли чоловік у чорній футболці сідав на заднє сидіння за водієм, вона звернула увагу, що ці двері вже були відчинені. Вона стояла обличчям до автомобілю, та крім двох силуетів на перших сидіннях та двох на задніх, нікого не бачила. Як тільки вони заскочили, автомобіль одразу на великій швидкості зник з місця пригоди, а через 5 хвилин до під`їзду приїхали працівники поліції. Одразу з під`їзду вийшла т. ОСОБА_31 , яка мешкає на 8 поверсі. Т. ОСОБА_31 була налякана, трусилася, нервувала, на її обличчі була наявна кровава ранка. Вона обробила ранку перекисом водню, дала їй серветку. На сарафані у потерпілої також була маленька пляма крові. На поставленні питання уточнила, що другого чоловіка, який виходив з під`їзду та хлопчика вона не бачила, але припускає, що могла їх пропустити, бо коли повернулася, то двері під`їзду були вже відчинені, а першій жінці залишилося добігти до машини десь один метр. У її присутності працівникам поліції потерпіла розповідала, що нападників було четверо: дві жінки та двоє чоловіків, які потрапили до квартири під приводом перевірки лічильників; казала, що в неї забрали гроші в сумі понад 2000 грн та старенький мобільний телефон. Детально про обставини скоєння злочину потерпіла не розповідала. Працівникам поліції вони повідомили про наявність відеокамер, з яких останні отримали інформацію щодо машини.

Свідок ОСОБА_32 у судовому засіданні пояснив, що другого вересня минулого року приблизно 13-40 години йому на мобільний телефон зателефонувала сусідка матері - ОСОБА_33 (прізвище якої йому невідомо). Сусідка була занепокоєна, тривожним голосом повідомила, що на його матір напали та пограбували. Він мешкає окремо від матері, тому приблизно через 30 хвилин він з місця мешкання ( АДРЕСА_7 ) добіг до місця мешкання матері. Біля під`їзду вже були поліціанти, які розпитували сусідів, а також його мати. На лівій щоці матері була наявна гематома. Мати не могла заспокоїтись, нервово розповідала, що під приводом перевірки лічильників до квартири зайшли молода дівчина та чоловік ромської національності. Дівчина наказала чоловікові побути з матір`ю, а сама відчинила двері, щоб зайшов ще один чоловік. Один з чоловіків повалив матір на диван, утримував її, другий закривав рота, а дівчина лазила по шафам, відшукуючи, що вкрасти. Також сусідка з 80-ї квартири, на ім`я ОСОБА_34 , розповіла, що на подвір`ї біля під`їзду бачила незнайому машину, в яку поспішно сідали особи, що вибігали з під`їзду, та одразу зникли з місця. Сусідка запам`ятала номер машини та повідомила його поліціантам, які невдовзі їх затримали. Крім того, він як власник житла був присутній під час огляду квартири, де відшукали сліди відбитків пальців та взуття. В квартирі речі були розкидані, двері шафи відчинені. Його дипломат валявся на підлозі пустим, фотоальбоми та світлини валялися поруч. Мати розповіла, що кривдників було четверо: двоє чоловіків та двоє жінок. Вони забрали у матері гроші у розмірі 2700 грн, старенький мобільний телефон «Самсунг» та стару музикальну колонку, темного кольору, що належала синові. До квартири грабіжники потрапили під приводом перевірки лічильників. На обличчі матері зліва біля вуха сочилася кров. Мати пояснювала, що нападник затуляв їй рота, погрожував ножем. Сусідка ОСОБА_34 серветкою витерла кров, обробила ранку перекисом водню. Він заходив до квартири взутим у мокасини, а тому працівники поліції брали у нього сліди взуття для порівняння.

Також у судовому засіданні після огляду речових доказів: мобільного телефону «Samsung GT-E1080W» чорно-червоного кольору та акустичної колонки «JBL» червоного кольору свідок підтвердив належність зазначеного телефону матері, а акустичної колонки синові ОСОБА_35 , зазначив, що вона знаходилася вдома у матері, у робочому стані, лише гніздо для зарядки було ушкоджене.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_36 суду пояснив, що він працює оперуповноваженим у Вознісенівському ВП. У вересні 2020 року вони з колегою ОСОБА_37 були на території Жовтневого району біля РАЦСу. За рацією щодо плану «Сирена» вони отримали певну інформацію щодо автомобіля марки «Пріора» на польських номерах, який причетний до кримінального правопорушення. Біля двох годин дня на заправці «Glusco» в районі пл. Пушкіна вони побачили автомобіль, що підпадав під орієнтування. Машина виїжджала з заправки, тоді вони обмежили пересування осіб, а саме трьох чоловік та двох жінок, з якими був хлопчик, викликали «102», дочекалися СОГ. Осіб вони не опитували, слідчих дій не проводили, спецзаходи не застосовували, зброї при ньому не було. Вони надали свої пояснення СОГ та залишили місце події. Особи, яких вони зупинили, їм були відомі, так як раніше вони були в орієнтуванні. Однак в той день за планом «Сирена» їм повідомляли лише дані транспортного засобу. В автомобіль «Пріора» він не сідав. За кермом « ОСОБА_38 » був чоловік, який у судовому засіданні під час його допиту не присутній.

Також судом першої інстанції досліджені письмові докази, яким надана відповідна правова оцінка, а саме:

- протокол огляду місця події від 2 вересня 2020 року, відповідно до якого було оглянуто приміщення квартири АДРЕСА_8 . Квартира розташована у під`їзді № 3 на 8-му поверсі 9-ти поверхового будинку. Двері у тамбур квартир АДРЕСА_9 та АДРЕСА_10 виконані з металу, у верхній частині мають вставку із скла, та з зовнішньої сторони двері пофарбовані в чорний колір, обладнані одним врізаним замком, який на момент огляду видимих механічних пошкоджень не має, знаходиться у зачиненому положенні та справному стані. За вхідними дверима у квартиру розташований вузький прямокутний коридор Г-образної форми. Розташування кімнат в квартирі: в стіні навпроти входу знаходиться приміщення кімнати АДРЕСА_11 , по коридору від входу направо розташовано приміщення кімнати АДРЕСА_12 . В стіні, яка розташована від входу по коридору наліво, знаходиться вхід у кімнату ванної та вхід до санвузлу, по коридору від входу наліво та направо розташоване приміщення кухні. Під час проведення огляду в косопадаючих променях ліхтаря на відстані близько 20 сантиметрів від визначеної шафи на підлозі було виявлено фрагмент сліду низу взуття ймовірно - підметкова частина, слід розмірами 7 на 10,5 сантиметрів. Далі за шляхом прямування від входу наліво та направо на підлозі на відстані близько одного метра від входу на кухню в косопадаючих променях ліхтаря було виявлено слід низу взуття, який добре відобразився в підборі та у підметковій частині. Загальна довжина сліду приблизно 25 см, довжина сліду в підметковій частині приблизно 12 см, ширина сліду в підметковій частині 8 см, довжина та ширина сліду в проміжній частині не вимірюється, оскільки слід відобразився нечітко у вказаній частині. Довжина сліду підбору 7 см., ширина сліду підбору 6 см. У приміщенні кухні навпроти кутка знаходяться стіл, на якому знаходиться хлібниця, зошит, газети, один аркуш паперу в клітинку, та з рукописним текстом. Обстановка в квартирі не порушена, слідів речовини бурого кольору, боротьби не виявлено. В ході проведення огляду за допомогою магнітного пензля та дактилоскопічного порошку « ІНФОРМАЦІЯ_5 » було оброблено гладкі поверхні об`єктів, предметів та меблів, в результаті чого було виявлено 6 слідів папілярних візерунків з поверхонь зовнішньої сторони правої двері, лівої верхньої частини шафи в кімнаті №2. Крім того, за допомогою марлевих тампонів, змочених в дистильованій воді, з поверхонь в приміщенні квартири було здійснено змив та контрольні змиви до них. Повний перелік виявлених та вилучених об`єктів міститься у таблиці цього протоколу, згідно якого: з підлоги у коридорі вилучено один фрагмент сліду низу взуття (об`єкт №1); з підлоги у коридорі навпроти входу в кухню - один фрагмент сліду низу взуття (об`єкт №2); зі столу на кухні - один подвійний аркуш паперу з рукописними написами та зошит (група об`єктів №3); змив на марлевий тампон та контроль до нього - із поверхні ручки зовнішньої сторони вхідної двері в приміщення квартири АДРЕСА_9 , із поверхні ручки внутрішньої сторони вхідної двері в приміщення квартири АДРЕСА_9 , із поверхні ручки зовнішньої сторони лівої двері лівої нижньої тумби в кімнаті АДРЕСА_12 , із поверхні ручки зовнішньої сторони правої двері лівої нижньої тумби в кімнаті № 2, із поверхні ручки внутрішньої сторони вхідної двері до загального коридору квартир АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , із поверхні ручки зовнішньої сторони вхідної двері до загального коридору квартир АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , із поверхні ручки зовнішньої сторони правої двері верхньої лівої шафи в кімнаті №2, із поверхні ручки зовнішньої сторони лівої двері верхньої шафи в кімнаті №2, валіза із штучної шкіри чорного кольору - із шафи у кімнаті № 2; 6 слідів папілярних візерунків із зовнішньої сторони правої двері верхньої лівої сторони шафи в кімнаті №2. Вилучені в ході огляду речі та сліди запаковані до спецпакетів, скріплені бирками з печатками та підписами понятих;

- постанови від 21 вересня 2020 року, згідно з якими вилучені в ході огляду місця події сліди та валіза із шкірозамінника визнані речовими доказами;

- протокол огляду від 3 вересня 2020 року, згідно з яким оглянутий відеозапис з камер відеоспостереження, розташованих на будинку за адресою: АДРЕСА_5 , з якого убачається як 2 вересня 2020 року о 13:11:55 годині у двір заїжджає автомобіль в кузові чорного кольору «LadaPriora» (ВАЗ 217230) та спочатку повертає наліво, потім починає здавати заднім ходом до розвилки та повертає направо, а далі повертає наліво в сторону будинку АДРЕСА_5 . 20 вересня 2020 року о 13:26:06 годині зі сторони будинку АДРЕСА_5 швидко рухається зазначений автомобіль та спочатку повертає направо, а потім повертає наліво, а далі повертає наліво та проїжджає між будинком АДРЕСА_13 , тим шляхом, як заїжджав попередньо (т.2 а.п.10). Відеозапис з камер відеоспостереження був переглянутий у судовому засіданні, зміст відеозображення відповідає змісту дослідженого протоколу. Зазначений диск із відеозаписами з камер спостереження постановою слідчого від 3 вересня 2020 року визнаний речовим доказом;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 2 вересня 2020 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_12 на наданих для впізнання фото жінок, на фото під № 2 (на якому зображено особу, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження) впізнала жінку № 1, що вийшла з третього під`їзду, при цьому на поставленні питання слідчого відповіла, що 2 вересня 2020 року, перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_5 , побачила як з третього під`їзду будинку АДРЕСА_5 вийшла жінка №1 та ще одна жінка № 2 і чоловік та сіли до автомобілю та поїхали з двору (т.2 а.п. 12-13);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 2 вересня 2020 року, згідно з яким свідок ОСОБА_12 на наданих для впізнання фото жінок, на фото під № 1 ( на якому зображено ОСОБА_8 ) впізнала жінку № 2, що вибігла та сіла в авто ЗАЗ, при цьому на поставленні питання слідчого відповіла, що 2 вересня 2020 року, з третього під`їзду будинку 18 вибігло дві жінки та один чоловік та сіли до автомобілю (т.2 а.п. 15-16);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 2 вересня 2020 року, згідно з яким свідок ОСОБА_12 на наданих для впізнання фото чоловіків, на фото під № 2 ( на якому зображено ОСОБА_39 ) впізнала водія автомобілю ЗАЗ, що був припаркований біля третього під`їзду, при цьому на поставленні питання слідчого відповіла, 02 вересня 2020 року, біля будинку 18 по пр. Ювілейний був припаркований автомобіль, біля якого був підозрілий чоловік, та після цього поїхав з двору на ньому з трьома іншими, що вийшли з третього під їзду (т.2 а.п. 18-19);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 2 вересня 2020 року, згідно з яким свідок ОСОБА_12 на наданих для впізнання фото чоловіків, на фото під № 1 (на якому зображено ОСОБА_7 ) впізнала чоловіка, що з жінками сів до авто, при цьому на поставленні питання слідчого відповіла, що 2 вересня 2020 року, з третього під`їзду будинку АДРЕСА_5 вибіг один чоловік та дві жінки, які сіли до авто ЗАЗ (т.2 а.п. 22-23);

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 2 вересня 2020 року, згідно з яким свідок ОСОБА_14 на наданих для впізнання фото чоловіків, на фото під № 3 (на якому зображено ОСОБА_39 ) впізнала водія автомобілю ЗАЗ, при цьому на поставленні питання слідчого відповіла, що 2 вересня 2020 року, коли вона перебувала біля будинку 18а по пр. Ювілейний у дворі будинку побачила автомобіль, біля якого був його водій, та вів себе підозріло (т.2 а.п. 24-25);

- протокол затримання ОСОБА_7 (т.2 а.п.27-28) від 2 вересня 2020 року, згідно з яким був проведений обшук останнього, під час якого було виявлено та вилучено футболку чорного кольору з вишивкою, джинсові штани, кросівки сірого кольору, грошові кошти у сумі 2018 грн, які виявлені у правій кишені джинсів ОСОБА_7 , купюрами 1000 грн 1 шт, 500 грн 2 шт, 10 грн -1 шт, 5 грн -1 шт, 2 грн 1 монета, 1 грн - 2 монети;

- постанову від 12 вересня 2020 року, якою гроші визнані речовими доказами та передані через відповідальну особу до установи банку;

- протокол затримання ОСОБА_6 (т.2 а.п.48-49) від 2 вересня 2020 року, відповідно до якого був проведений обшук останнього під час якого було виявлено та вилучено: чорні мокасини, футболку з малюнком у вигляді квітів, штани сині;

- протокол затримання ОСОБА_8 (т.2 а.п.76-77) від 2 вересня 2020 року, відповідно до якого був проведений обшук останньої, під час якого було виявлено та вилучено: каблучку з жовтого металу, мобільний телефон «Айфон-6», футболку жіночу оранжевого кольору, в`єтнамки резинові з розовими полосами;

- постанову від 21 вересня 2020 року, якою вилучені в ході огляду місця події фрагменти сліду низу взуття та вилучене в порядку ст.208 КПК України взуття ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , особи, щодо якої матеріали виділені в окреме провадження, визнано речовими доказами;

- висновок експерта № 3204 від 15 жовтня 2020 року (т.2 а.п. 106), згідно з яким рідка кров потерпілої ОСОБА_13 відноситься до групи 0 з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В за ізосерологічною системою АВ0;

- висновок експерта № 3203 від 15 жовтня 2020 року (т.2 а.п. 111), згідно з яким рідка кров підозрюваного ОСОБА_7 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0 з супутнім антигеном Н;

- висновок експерта № 2804 від 16 жовтня 2020 року (т.2 а.п. 116-118), відповідно до якого в слідах на джинсових штанах ОСОБА_7 встановлена наявність крові людини та виявлені антигени В та Н, що не виключає походження крові від особи групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0 з супутнім антигеном Н, в тому числі від самого ОСОБА_7 . Неможливо виключити домішку крові потерпілої ОСОБА_13 за наявності у неї на момент скоєння злочину тілесних ушкоджень, які супроводжувалися зовнішньою кровотечею, але враховуючи характеристику та розмір плям, домішка крові іншої особи є малоймовірна. На футболці ОСОБА_6 , майці ОСОБА_8 , футболці ОСОБА_7 та в інших слідах на його штанах наявність крові не встановлена;

- висновок експерта № 1001 від 4 вересня 2020 року (т.2 а.п.121-122), згідно з яким синець в ділянці лівої щоки з розповсюдженням на ділянку нижньої щелепи ліворуч у гр. ОСОБА_13 кваліфікується як легке тілесне ушкодження, яке утворилося від дії тупого предмету (предметів), давність ушкодження - в межах однієї доби на момент огляду (03 вересня 2020 року) та могло утворитися в строк, що вказаний в постанові слідчого (02 вересня 2020 року); виявлене тілесне ушкодження утворилося від дії не менш ніж одного травматичного впливу;

- висновок експерта № 502/К від 9 жовтня 2020 року (т.2 а.п.125-126), який містить аналогічні виводи;

- висновок експерта № 10-1238 від 01 жовтня 2020 року (т.2 а.п. 133-140) ринкова вартість з урахуванням зносу колонки «JBL» на час вчинення кримінального правопорушення, тобто на 02 вересня 2020 року, складає 306,67 грн, ринкова вартість з урахуванням зносу фотоапарату «Skina SK666», складає 116,67 грн;

- висновок експерта № 10-1294 від 07 жовтня 2020 року (т.2 а.п. 146-151),згідно з яким ринкова вартість з урахуванням зносу мобільного телефону «Samsung GT-E1080W» на час вчинення кримінального правопорушення, тобто на 02 вересня 2020 року, складає 116,67 грн;

- висновок експерта №1-653 від 09 вересня 2020 року (т.4 а.п. 114- 118), згідно з яким сліди папілярних узорів рук, розміром 14х21мм, 13х23мм,12х19 мм, 11х12мм, 12х16мм, вилучені 02 вересня 2020 року в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_3 , залишені відповідно: середнім пальцем правої руки, безіменним пальцем правої руки, середнім пальцем правої руки, мізинним пальцем правої руки особи, дактилоскопічна карта якої заповнена на ім`я ОСОБА_8 ;

- висновок експерта №3-789 від 11 вересня 2020 року (т.2 а.п. 153-168), згідно з яким на дослідження були надані два фрагменти сліду низу взуття та взуття, що було вилучено у ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 - сліди низу взуття 128х85мм та 276х93 мм, які були вилучені 02 вересня 2020 року при огляді місця події в квартирі АДРЕСА_8 , залишені взуттям на праву ногу, яке належить ОСОБА_6 , 1994 року народження;

- протокол огляду предметів від 16 жовтня 2020 року, відповідно до якого було оглянуто одяг та взуття, вилучене під час затримання обвинувачених, на яке ухвалою слідчого судді від 4 вересня 2020 року накладено арешт.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що зазначені докази у своїй сукупності підтверджують поза розумним сумнівом вчинення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вищевказаного правопорушення.

Зміст вироку свідчить про те, що суд першої інстанції в повному обсязі з`ясував усі обставини, які відповідно до вимог ст.91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та за наслідками розгляду провадження зробив висновки, які фактичним обставинам відповідають.

Так, потерпіла ОСОБА_13 безпосередньо впізнала обвинувачених як тих осіб, які скоїли на неї розбійний напад. При цьому, потерпіла детально розповіла хто з цих осіб яку саме роль виконував.

Свідок ОСОБА_12 , згідно з протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02 вересня 2020 року, впізнала обвинувачених ( ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ), яких 02 вересня 2020 року бачила у дворі будинку АДРЕСА_5 ОСОБА_8 , яка вибігла з третього під`їзду будинку АДРЕСА_5 та сіла в авто ЗАЗ; ОСОБА_7 , який разом із жінками також вибіг з цього під`їзду та сів до авто; ОСОБА_39 , який був водієм авто ЗАЗ.

Свідок ОСОБА_14 також впізнала ОСОБА_39 як водія авто ЗАЗ.

Свідок ОСОБА_32 також підтвердив показання потерпілої з приводу тих обставин, які йому стали відомі зі слів останньої одразу на місці події злочину.

Показання потерпілої та зазначених свідків узгоджуються з відомостями з протоколу огляду місця події від 02 вересня 2020 року, а саме приміщення квартири АДРЕСА_8 , в ході проведення якого було виявлено та вилучено: з підлоги у коридорі - один фрагмент сліду низу взуття; з підлоги у коридорі навпроти входу в кухню - один фрагмент сліду низу взуття; зі столу на кухні - один подвійний аркуш паперу з рукописними написами та зошит; змив на марлевий тампон та контроль до нього - із поверхні ручки зовнішньої сторони вхідної двері в приміщення квартири АДРЕСА_9 , із поверхні ручки внутрішньої сторони вхідної двері в приміщення квартири АДРЕСА_9 , із поверхні ручки зовнішньої сторони лівої двері лівої нижньої тумби в кімнаті АДРЕСА_12 , із поверхні ручки зовнішньої сторони правої двері лівої нижньої тумби в кімнаті № 2, із поверхні ручки внутрішньої сторони вхідної двері до загального коридору квартир АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , із поверхні ручки зовнішньої сторони вхідної двері до загального коридору квартир АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , із поверхні ручки зовнішньої сторони правої двері верхньої лівої шафи в кімнаті №2, із поверхні ручки зовнішньої сторони лівої двері верхньої шафи в кімнаті №2, валіза із штучної шкіри чорного кольору - із шафи у кімнаті № 2; 6 слідів папілярних візерунків із зовнішньої сторони правої двері верхньої лівої сторони шафи в кімнаті №2.

Відповідно до висновку експерта №1-653 від 09 вересня 2020 року, сліди папілярних узорів рук, розміром 14х21мм, 13х23мм,12х19 мм, 11х12мм, 12х16мм, вилучені 02 вересня 2020 року в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_3 , залишені відповідно: середнім пальцем правої руки, безіменним пальцем правої руки, середнім пальцем правої руки, мізинним пальцем правої руки особи, дактилоскопічна карта якої заповнена на ім`я ОСОБА_8 .

Згідно з висновком експерта №3-789 від 11 вересня 2020 року, сліди низу взуття 128х85мм та 276х93 мм, які були вилучені 02 вересня 2020 року при огляді місця події в квартирі АДРЕСА_8 , залишені взуттям на праву ногу, яке належить ОСОБА_6 , 1994 року народження.

Крім того, судом було досліджено протокол огляду від 3 вересня 2020 рокувідеозапису з камер відеоспостереження, розташованих на будинку за адресою: АДРЕСА_5 , та переглянуто в судовому засіданні сам відеозапис з камер спостереження, з якого убачається як 02 вересня 2020 року о 13:11:55 годині у двір заїжджає автомобіль в кузові чорного кольору «LadaPriora» (ВАЗ 217230) та спочатку повертає наліво, потім починає здавати заднім ходом до розвилки та повертає направо, а далі повертає наліво в сторону будинку 18 по пр. Ювілейному у м. Запоріжжі. 2 вересня 2020 року о 13:26:06 годині зі сторони будинку АДРЕСА_5 швидко рухається зазначений автомобіль та спочатку повертає направо, а потім повертає наліво, а далі повертає наліво та проїжджає між будинком АДРЕСА_13 , тим шляхом, як заїжджав попередньо.

При цьому, обвинувачені не заперечували того, що на вказаному автомобілі у день події злочину вони пересувались.

Відповідно до показань потерпілої, внаслідок злочинних дій обвинувачених, останні заволоділи її грошовими коштами в сумі 2700 грн, а також акустичною колонкою та мобільним телефоном «Samsung GT-E1080W» чорно-червоного кольору.

Згідно з протоколом затримання ОСОБА_7 від 02 вересня 2020 року був проведений обшук останнього, під час якого було виявлено та вилучено футболку чорного кольору з вишивкою, джинсові штани, кросівки сірого кольору, грошові кошти у сумі 2018 грн, які виявлені у правій кишені джинсів ОСОБА_7 , купюрами 1000 грн 1 шт, 500 грн 2 шт, 10 грн - 1 шт, 5 грн - 1 шт, 2 грн - 1 монета, 1 грн - 2 монети.

При цьому, відповідно до відеозапису проведення вказаної слідчої дії, обвинувачений ОСОБА_7 , дістаючи грошові кошти з кишень брюк, пояснював, що 1000 грн купюрами по 500 грн, а також 1000 грн однією купюрою - це гроші потерпілої, 15 грн його особисті гроші, а ще 500 грн, які були викрадені у потерпілої він витратив на таблетки.

Разом з цим, обвинувачена ОСОБА_8 зазначила, що грошові кошти, які були викрадені у потерпілої, вона залишила собі, нікому не передавала, де вони поділися, пояснити не змогла, припустила, що вона їх викинула. На заправці їхню машину зупинили, як у машині опинилися мобільний телефон та колонка потерпілої, пояснити не змогла. Пізніше, після допиту інших обвинувачених на питання захисника пояснила, що колонку та мобільний телефон узяла вона, сховала під майку, потім залишила у машині, але де саме вона їх брала, пояснити не може.

У ході проведення огляду місця події у салоні автомобіля: на передньому пасажирському сидінні; під переднім пасажирським сидінням, у «бардачку», на задньому сидінні було виявлено та вилучено ряд речей, серед яких є безпосередньо речі потерпілої - мобільний телефон «Samsung» у корпусі червоно-чорного кольору та портативна акустична колонка червоного кольору «JBL».

Проте, судом було встановлено, що проведений органами досудового розслідування 02 вересня 2020 року вищезазначений огляд місця події, фактично був обшуком, який за приписами ч.2 ст.234 КПК України проводиться лише на підставі ухвали слідчого судді.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що з клопотанням про дозвіл на проведення огляду (обшуку) зазначеного транспортного засобу, сторона обвинувачення до слідчого судді не зверталася. Будь-якого дозволу на проведення огляду транспортного засобу з боку його власника, матеріали провадження не містять. Відсутність заперечень з боку водія ОСОБА_40 та обвинувачених щодо проведення огляду транспортного засобу, сама по собі, не може свідчити про правомірність дій працівників правоохоронного органу в ході проведення слідчої (розшукової) дії та добровільну згоду на такий огляд.

Враховуючи відсутність у матеріалах провадження ухвали слідчого судді з дозволом на проведення огляду чи обшуку, судом визнано недопустимим доказом відомості з протоколу огляду місця події від 02 вересня 2020 року, а також похідні докази.

Незважаючи на це, інші докази, на які послався суд у вироку, вказані вище, у своїй сукупності підтверджують висунуте ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 обвинувачення, на що обґрунтовано вказав суд у вироку.

Доводи сторони захисту щодо необхідності визнання недопустимими доказами протоколи впізнання за фотознімками, на думку колегії суддів, не є слушними, з огляду на таке.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року справа 754/16005/20, за приписами ч.1 ст. 228 КПК перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи.

Зі змісту протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02 червня 2020 року убачається, що слідчий у приміщенні каб.23 Хортицького ВП при природному освітленні з дотриманням вимог ст.ст. 104, 223, 228, 231 КПК України в присутності осіб, яким роз`яснені вимоги ч.3 ст. 66 КПК України про їх обов`язок не розголошувати відомості щодо проведеної процесуальної дії, у період часу, який зазначений у протоколі, у присутності двох понятих, яким відповідно до статей 11, 13, 15, 66, 223 КПК України роз`яснені їхні права й обов`язки, провів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками. Перед пред`явленням осіб для впізнання слідчий з`ясував у свідків: ОСОБА_12 та ОСОБА_14 чи можуть вони впізнати осіб, опитав про зовнішній вигляд і прикмети цих осіб, а також про обставини, за яких вони бачили цих осіб. На запитання слідчого свідки повідомили, що зможуть впізнати цих осіб за рисами обличчя, волоссям, бородою, національністю. На запитання, чи впізнають вони когось з осіб, зображених на фотознімках, свідок ОСОБА_12 зазначила, що впізнає особу, яка зображена на фотознімку № 1 ( ОСОБА_8 ), №2 ( ОСОБА_41 ), №1 ( ОСОБА_7 ). Свідок ОСОБА_14 зазначила, що впізнає особу, яка зображена на фотознімку №3 ( ОСОБА_41 ).

Ці факти зафіксовано в протоколах, які підписані свідками, а також понятими. Зауважень та доповнень до протоколів від учасників слідчої дії не надходило.

Отже, вказані слідчі дії були проведені у відповідності до норм кримінального процесуального законодавства.

Безпідставними також є доводи сторони захисту про те, що у порушення вимог ч.6 ст. 228 КПК України, слідчим не обґрунтовано необхідність впізнання за фотознімками, оскільки на момент пред`явлення фотокарток для впізнання обвинувачені були затримані та нічого не перешкоджало пред`явити їх для впізнання особисто.

Так, положення вказаної норми процесуального закону не встановлюють обов`язку слідчого обґрунтовувати у протоколі підстави для проведення впізнання саме за фотознімками.

За приписами ст. 40 КПК слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності і уповноважений проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених цим Кодексом, з дотриманням порядку їх здійснення.

Перевіряючи доводи сторони захисту про недопустимість доказів, отриманих в результаті відібрання біологічних зразків крові ОСОБА_7 для експертизи, так як це було зроблено без участі захисника, то колегія суддів вважає їх також безпідставними, оскільки, як убачається з матеріалів провадження, вказана слідча дія була здійснена у відповідності до вимог ст.245 КПК України та участь захисника при цьому не є обов`язковою.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 квітня 2020 року, справа № 415/1864/14-к, провадження № 51- 6004 км 19.

З приводу доводів сторони захисту про недопустимість як доказів висновків експертів про ринкову вартість викраденого майна колегія суддів звертає увагу на те, що вартість викраденого майна на кваліфікацію дій за ст.187 КК України не впливає, оскільки склад цього злочину є усіченим, тобто він вважається закінченим з моменту здійснення нападу на потерпілу особу з метою заволодіння її майном, поєднаного з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я, чи з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, чи заволоділа винна особа чужим майном.

Тому, навіть якщо не приймати вказані висновки експертів, це не спростує висунутого обвинувачення. Окрім того, факт заволодіння обвинуваченими майном потерпілої під час розбійного нападу є доведеним, в т.ч. окрім іншого підтверджується показаннями потерпілої та свідка ОСОБА_42 .

Перевіряючи доводи сторони захисту про відсутність в цьому випадку такої складової інкримінованого обвинуваченим злочину як погроза застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я, колегія суддів звертає увагу на таке.

В судовому засіданні потерпіла, окрім іншого зазначила, що один з чоловіків штовхнув її на диван та закрив своєю рукою їй рота, щоб вона не кричала. При цьому у руці він тримав якийсь металевий предмет, що подряпав їй обличчя та залишив синці. Другий чоловік своїми руками охопив її руки та ноги та утримував її на дивані, при цьому висловлював погрози, що заріже потерпілу. Вона перелякалася за своє життя, опір не чинила. Так її утримували протягом 20-30 хвилин, при цьому вона ледве дихала, повітря було обмаль, але свідомість не втрачала.

Показання потерпілої про отримання нею внаслідок злочинних дій обвинувачених тілесних ушкоджень підтверджуються відомостями з висновку експерта № 1001 від 04 вересня 2020 року, відповідно до якого синець в ділянці лівої щоки з розповсюдженням на ділянку нижньої щелепи ліворуч у гр. ОСОБА_13 кваліфікується як легке тілесне ушкодження, яке утворилося від дії тупого предмету (предметів), давність ушкодження - в межах однієї доби на момент огляду (03 вересня 2020 року) та могло утворитися в строк, що вказаний в постанові слідчого (02 вересня 2020 року); виявлене тілесне ушкодження утворилося від дії не менш ніж одного травматичного впливу.

Крім того, свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_32 також засвідчили про наявність у потерпілої безпосередньо після події злочину кровавої ранки на обличчі.

На підставі аналізу вищевказаних доказів колегія суддів доходить висновку, що спільні дії та слова обвинувачених свідчили про те, що вони бажали, щоб у потерпілої склалося враження, що якщо вона буде протидіяти нападаючим або не виконає їх вимог, вищевказані погрози будуть реалізовані.

У колегії суддів жодних сумнівів не виникає в тому, що потерпіла, враховуючи її вік та обставини вчинення злочину, сприймала висловлені погрози як такі, що можуть бути реалізовані, зокрема під час її допиту зазначила, що вона перелякалася за своє життя та опір не чинила.

Тому доводи сторони захисту про те, що суд не з`ясував чи сприймала потерпіла вказані погрози як реальні, суперечать матеріалам справи.

Про наявність в діях обвинувачених такої кваліфікуючої ознаки як попередня змова, свідчить характер їхніх дій, які були чіткими, узгодженими, з розподілом відповідних ролей, направленими на досягнення єдиного результату.

Доводи сторони захисту про те, що неможна приймати показання потерпілої, оскільки вони є суперечливими, колегія суддів також вважає необґрунтованими.

Ці, як і інші, доводи були перевірені судом та в оскаржуваному вироку обґрунтовано зазначено, що показання потерпілої в цілому є логічними та послідовними, такими, що узгоджуються з іншими доказами, наданими стороною обвинувачення. Наявні суперечності в показаннях потерпілої (зокрема в частині того, що фактично у вишиванку був одягнутий ОСОБА_7 , а не ОСОБА_6 ) обумовлені похилим віком потерпілої, спливом певного часу з дня вчинення правопорушення та суб`єктивним сприйняттям події, та не є такими, що виправдовують обвинувачених.

В свою чергу, як зазначено вище, потерпіла під час судового розгляду вказала на всіх обвинувачених як на осіб, що вчинили щодо неї злочин, та розповіла про дії кожного з них.

Жодних підстав сумніватися в правдивості показань потерпілої не убачається, оскільки ці показання повністю узгоджуються з іншими доказами.

Отже, на підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

При цьому, колегія суддів звертає увагу і на те, що при апеляційному розгляді у останньому слові обвинувачений ОСОБА_7 фактично визнав, що він дійсно був на місці події, але стверджував, що стосовно потерпілої насильство не застосовував, що в свою чергу поряд з іншим спростовує твердження захисників про те, що ОСОБА_7 взагалі не було на місці вчинення злочину.

На всі доводи сторони захисту, які є аналогічними тим, що наведені у апеляційних скаргах та при апеляційному розгляді, судом першої інстанції надано вмотивовані відповіді, з якими погоджується і колегія суддів.

В тому числі суд навів переконливе обґрунтування чому прийняв одні докази та відкинув інші.

Твердження сторони захисту про наявність в діях ОСОБА_8 та ОСОБА_6 складу іншого - менш тяжкого злочину проти власності не є слушними з огляду на викладене вище.

Доводи сторони захисту про те, що визнані речовими доказами мокасини, слід від яких вилучений з місця події, не належать обвинуваченому ОСОБА_6 , належним чином перевірені судом першої інстанції та спростовані в оскаржуваному вироку.

Порушень вимог кримінального процесуального законодавства при отриманні, направленні на дослідження та при самому дослідженні вказаних доказів не допущено, а доводи сторони захисту про протилежне нічим не підтверджуються та суперечать матеріалам справи.

Окрім того, під час розгляду провадження судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 після дослідження мокасин, що визнані у провадженні речовим доказом, визнав, що ці мокасини дійсно належать саме йому, але, наполягав на тому, що слід, наданий експерту, є сфальсифікованим. Проте, викладене нічим не підтверджується, на що обґрунтовано звернув увагу суд першої інстанції.

Перевіряючи доводи сторони захисту щодо відсутності в матеріалах провадження постанов про створення групи слідчих та процесуальних прокурорів, що, на думку захисників, свідчить про те, що суд першої інстанції не пересвідчився в тому чи всі слідчі та процесуальні дії, протоколи та постанови щодо яких надано прокурором та долучено до матеріалів судового провадження, були проведені уповноваженими на це особами, колегія суддів доходить таких висновків.

Під час судового розгляду провадження в суді першої інстанції у жодного учасника провадження не виникало сумнівів з приводу наявності повноважень у слідчих та прокурорів у цьому провадженні.

Відповідних заяв та клопотань з цього приводу від сторони захисту не надходило, цей аргумент наведений захисниками лише під час апеляційного провадження.

Відповідно, вказане питання не було предметом дослідження в суді першої інстанції, оскільки повноваження слідчих та прокурорів у цьому провадженні ніким не оспорювались.

Заперечуючи проти вказаних доводів сторони захисту, під час апеляційного розгляду провадження прокурором надано постанову т.в.о. начальника СВ Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_43 від 02 вересня 2020 року про призначення групи слідчих та постанову заступника керівника Запорізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_44 від 02 вересня 2020 року про призначення групи прокурорів.

Таким чином, судом апеляційної інстанції перевірено повноваження вищезазначених осіб. Отже, доводи сторони захисту про те, що слідчі та процесуальні дії у цьому кримінальному провадженні було проведено неуповноваженими на те особами, свого підтвердження не знайшли.

Доводи сторони захисту з приводу того, що усі документи сторони обвинувачення та всі речові докази, які прокурор вважав доказами вини ОСОБА_7 в скоєнні, інкримінованого йому злочину, та які він долучив до матеріалів судового провадження, судом взагалі не досліджувались, письмові докази оголошувались та досліджувались безпосередньо прокурором, а не самим судом, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

У постанові від 24 листопада 2020 року справа № 481/227/18, провадження № 51 - 2539 км 20 Верховний Суд зазначив, що безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним всіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису і відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами, здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у частині 1 статті 94 КПК України, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.

Відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Стаття 95 КПК України передбачає, що суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

Як убачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції безпосередньо дослідив усі надані сторонами докази у провадженні, допитавши обвинувачених, потерпілу та свідків, дослідивши документи, зміст яких оголошений прокурором, а також дослідивши речові докази у судовому засіданні, а відтак вищезазначених норм закону судом дотримано.

Те, що прокурор оголосив зміст наданих ним документів не свідчить про те, що суд безпосередньо вказані докази не дослідив, а доводи сторони захисту про протилежне, на думку колегії суддів, є помилковими. Окрім того, ніхто не заперечує того факту, що зміст та суть вказаних документів відповідали тому, що було оголошено.

Доводи сторони захисту з приводу порушення судом права обвинувачених на захист, а саме не роз`яснення останнім їх прав під час судового провадження в суді першої інстанції, колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з такого.

Так, в матеріалах провадження містяться розписки обвинувачених про те, що вони отримали пам`ятки про їх права та обов`язки (т.1 а.п. 105).

Як убачається зі звукозапису судового засідання, що міститься в матеріалах провадження на технічному носії інформації, після отримання обвинуваченими пам`яток про права та обов`язки, головуючим з`ясовано чи отримали вони пам`ятки про права та обов`язки, чи зрозумілі їм права та чи потрібують вони їх роз`яснення, на що отримано відповідь від обвинувачених про те, що права їм зрозумілі та роз`яснень вони не потребують.

При цьому, в судовому засіданні були присутні захисники обвинувачених, які також не наполягали на додатковому роз`ясненні прав та обов`язків обвинуваченим.

Отже, жодних порушень вимог ст. 345 КПК України колегія суддів не убачає.

При апеляційному розгляді всі обвинувачені також зазначили, що процесуальні права їм зрозумілі.

Що стосується доводів сторони захисту про незабезпечення судом першої інстанції участі у цьому провадженні перекладача, то колегія суддів звертає увагу на таке.

На думку колегії суддів, передбачені законом підстави для залучення перекладача у цьому провадженні відсутні.

Так, згідно з матеріалами провадження, всі обвинувачені народились в Україні та є громадянами України, їх захист у встановленому законом порядку здійснювали адвокати.

В судовому засіданні суду першої інстанції після отримання пам`яток про права та обов`язки, де зазначено, серед іншого, про те, що обвинувачений має право користуватись рідною мовою, отримувати копії процесуальних документів рідною або іншою мовою, якою він володіє, та в разі необхідності користуватися послугами перекладача за рахунок держави, жодних клопотань з цього приводу від сторони захисту до суду не надійшло.

Крім того, обвинувачені жодного разу не повідомляли як орган досудового розслідування, так і суд, про те, що не володіють державною мовою та взагалі її не розуміють, у зв`язку з чим потребують залучення перекладача.

Судочинство у цьому провадженні, згідно з чинним законодавством, здійснюється державною мовою.

При ознайомленні зі звукозаписом судових засідань в суді першої інстанції колегією суддів встановлено, що всі обвинувачені розуміли зміст питань, що обговорювались, наводили свої аргументи та висловлювали свої заперечення.

При апеляційному розгляді обвинувачені також надавали відповіді по суті питань, що їм ставились, висловлювали свою позицію з приводу висунутого обвинувачення, що свідчить про те, що останні розуміють українську мову та володіють нею на рівні, достатньому для здійснення свого захисту.

Окрім того, як зазначено вище, у всіх обвинувачених є захисники, участь яких у цьому провадженні є обов`язковою.

З приводу доводів сторони захисту про те, що суд не з`ясував, чи є у обвинувачених освіта, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до вимог ст.348 КПК України, після оголошення обвинувачення головуючий встановлює особу обвинуваченого, з`ясовуючи його прізвище, ім`я, по батькові, місце і дату народження, місце проживання, заняття та сімейний стан, роз`яснює йому суть обвинувачення і запитує, чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання. Якщо обвинувачених декілька, головуючий здійснює зазначені дії щодо кожного з них. Якщо у кримінальному проваджені пред`явлено цивільний позов, головуючий запитує обвинуваченого, цивільного відповідача, чи визнають вони позов.

Ці вимоги закону судом виконані.

В свою чергу, законом не передбачено обов`язковості з`ясування судом у обвинуваченого рівня його освіти.

З метою перевірки доводів сторони захисту з приводу того, що та особа, яка наразі обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, у зв`язку з чим тримається під вартою, а саме ОСОБА_7 , 1983 року народження, насправді не є цією особою, паспорт на ім`я ОСОБА_7 належить брату обвинуваченого, апеляційним судом винесено відповідну ухвалу, виконання якої доручено органу досудового розслідування.

В ході виконання вказаної ухвали, органом досудового розслідування встановлено, що відповідно до вимог п.35 Порядку оформлення зразка бланка, технічного опису та вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою КМУ від 25 березня 2015 року № 302 (далі - Порядок № 302), 19 лютого 2021 року Олександрівським відділом у м. Запоріжжі УДМС у Запорізькій області сформовано заяву-анкету № 5687565 для внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр), у зв`язку з оформленням вперше паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який надав свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане 14 січня 2021 року ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідно п.п. 43-44 Порядку №302, у зв`язку з неподанням ОСОБА_7 , який досяг 18-річного віку, документів з фотокартками та відсутності документів з фотокарткою/відцифрованим образом обличчя особи, отриманих з державних, єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, та за результатами перевірок, за якими особу можливо ідентифікувати, проводилася процедура встановлення особи шляхом опитування свідків, які були зазначені заявником.

За результатами опитування свідків складено акти встановлення особи за формою, визначеною МВС.

З метою встановлення особи ОСОБА_7 проводилися опитування близьких родичів, а саме: бабусі - ОСОБА_45 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (мати батька) та тітки ОСОБА_46 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (повно рідна сестра батька), про, що складено відповідні акти встановлення особи.

Громадянка ОСОБА_47 та громадянка ОСОБА_48 засвідчили особу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Родинні зв`язки впізнавачів заявника підтверджуються перевірками за обліками бази державного реєстру актів цивільного стану громадян.

Таким чином, особу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено, належність до громадянства України підтверджено, що слугувало підставою для оформлення паспорта громадянина України з безконтактним електронним № НОМЕР_3 , виданого 10 березня 2021 року, термін дії 10 березня 2031 рік, орган, що видав 2310 (Олександрівський відділ у м. Запоріжжі УДМС у Запорізькій області).

Враховуючи зазначене, підстав вважати, що обвинувачений не є ОСОБА_7 , немає.

Покарання обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 призначено з дотриманням вимог ст.65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості та фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, осіб винних. Обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено. Обставиною, що обтяжує покарання обвинувачених відповідно до вимог ст.67 КК України, судом визнано - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

З огляду на ступінь тяжкості, підвищену суспільну небезпеку та фактичні обставини вчиненого злочину, вважати призначене обвинуваченим покарання надто суворим підстав немає.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає оскаржуваний вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим та вмотивованим і підстав для задоволення апеляційних скарг захисників не убачає, оскільки доводи, викладені в цих скаргах, правильності висновків суду не спростовують.

Як зазначено вище, суд перевірив та надав у вироку вичерпні відповіді на всі доводи сторони захисту.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст.404-405,407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги захисника обвинуваченої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05 січня 2022 року, яким визнано ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 винуватими у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4