1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/5988/22 1-кп/335/351/2023
28 листопада 2023 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.309, ч.2 ст.307, ч.3 ст.307 КК України, -
В провадженні Орджонікідзевського районного суд м. Запоріжжя перебуває об`єднане кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.309, ч.2 ст.307, ч.3 ст.307 КК України.
В порядку ч.3 ст.331 КПК України прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 ..
В обґрунтування клопотання прокурор зазначив про те, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.2 ст.307, ч.3 ст.307 КК України.
Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КІІК України ризики, передбачені п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України продовжують існувати, а тому тримання обвинуваченого під вартою є єдиним та необхідним запобіжним заходом, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вказаним ризикам.
Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від дев`яти до дванадцяти років, тим самим ОСОБА_4 усвідомлює невідворотність покарання у вигляді позбавлення волі. Не дивлячись на те, що по кримінальному провадженню зібрано достатньо доказів, які підтверджують вину ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, ОСОБА_4 свою вину не визнав, в скоєному не розкаявся, тим самим намагається уникнути кримінальної відповідальності. Вказані обставини дають підстави вважати що залишаючись на волі ОСОБА_4 може переховуватися від органів суду, що є ризиком, передбаченим п.1 ч.1 ст.177 КПК України.
Крім того, вилучена 17.10.2022 року, під час обшуку в порядку ст. 208 КПК України у ОСОБА_4 психотропна речовина, надає підстави вважати, що ОСОБА_4 впродовж тривалого часу здійснює свою злочинну діяльність у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин з метою отримання незаконних доходів, що може свідчити про те, що це єдине джерело доходу і знаходячись на волі, ОСОБА_4 продовжить свою злочинну діяльність, та вчинить інші аналогічні кримінальні правопорушення, що є ризиком, передбаченим п.5 ч.1 ст.177 КПК України.
Прокурор зазначає про те, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків.
Про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, таких як особисте зобов`язання, передбаченого п.1 ч.1 ст.176 КПК України, свідчить тяжкість вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення.
Неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, передбаченого п.2 ч.1 ст.176 КПК України, обґрунтовується тим, що не надходили заяви від осіб, які б заслуговували довіри та могли б взяти ОСОБА_4 на поруку.
Неможливість обрання до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді застави, передбаченого п.3 ч.1 ст.176 КПК України, обґрунтовується тим, що останній вчинив кримінальне правопорушення з метою отримання матеріального блага, що є джерелом його основного прибутку, що дає підстави вважати, що для внесення застави ним можуть бути використані грошові кошти, отримані злочинним шляхом.
Неможливість обрання до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, передбаченого п.4 ч.1 ст.176 КПК України, обґрунтовується тим, що даний запобіжний захід не може гарантувати виконання покладених на обвинуваченого ОСОБА_4 , обов`язків, та запобігти встановленим ризикам.
У зв`язку з чим, з метою захисту громадян і суспільство від злочинних посягань, та з метою присікти злочинну діяльність ОСОБА_4 , прокурор вважає, що неможливо запобігти вищезазначеним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів у зв`язку з чим просить суд продовжити відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб з утриманням в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечувала проти клопотання прокурора щодо продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно її підзахисного, посилаючись на недоведеність та необґрунтованість заявлених прокурором ризиків, проте наявністю міцних соціальних зв`язків, також страждає на ряд хвороб, у тому числі синдром залежності від ПАР, що потребує безумовного лікування, тому просила змінити запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою на домашній арешт у нічний час доби, а також допитати в якості свідка представника громадської організації « Світло в майбутнє».
Обвинувачений ОСОБА_4 також заперечував проти клопотання прокурора, з підстав зазначених захисником та просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора та змінити на інший запобіжний захід.
Допитаний в судовому засіданні як свідок представник ГО «Світло в майбутнє» ОСОБА_7 пояснив, що у разі зміни обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт або особисте зобов`язання керівник ГО « Світло в майбутнє» зобов`язується надати суду інформацію щодо умов перебування ОСОБА_4 та щодо забезпечення ОСОБА_4 вчасно прибувати в судові засідання до суду.
Заслухавши думки учасників кримінального провадження, свідка, суд приходить до наступного.
Так, судом встановлено, що ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.12.2022 року до ОСОБА_4 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, до 10.02.2023 року включно, з одночасним встановленням застави у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 496 200 (чотириста дев`яносто шість тисяч двісті) гривень 00 копійок, який було продовжено, строк дії запобіжного було продовжено. Строк дії запобіжного заходу спливає 10.12.2023 року, проте до спливу строку тримання під вартою завершити кримінальне провадження не можливо з незалежних від суду причин.
Відповідно ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.
Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбачених ст.177 цього Кодексу.
Стаття 194 КПК України передбачає, що під час розгляду клопотання суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч.1, ч.2 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є запобігання спробам обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити ці дії.
Судом встановлено, що у кримінальному провадженні на даний час триває судовий розгляд.
ОСОБА_4 по даному кримінальному провадженню обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307 КК України, які відносяться до тяжких та особливо тяжких злочинів за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років із конфіскацією майна.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Судом встановлено наявність обставин, які свідчать про те, що ризики, які були підставою для обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: ризик переховування від суду, ризик продовження злочинної діяльності та вчинення іншого кримінальне правопорушення, не змінились та продовжують існувати і на цей час.
Крім того, суд відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішені питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу враховує дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який офіційно не працевлаштований, доказів того, що до затримання він працював неофіційно суду надано не було.
Крім того, у суду відсутні відомості про те, що обвинувачений за станом свого здоров`я не може перебувати у місці тримання під вартою.
На думку суду, дані про особу обвинуваченого та наявність встановлених судом ризиків, у сукупності свідчать про неможливість запобігання ним шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 іншого запобіжного заходу, менш обтяжливого, ніж тримання під вартою, а також про те, що запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
На думку суду, обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням строку тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення, яке інкримінується ОСОБА_4 не виходить за межі розумного строку.
Застосований відносно ОСОБА_4 запобіжний захід кореспондується з характером суспільного інтересу, підставами і метою його обрання, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, не надає можливості обвинуваченому перешкоджати інтересам правосуддя шляхом ухилення від суду та впливати на свідків.
Наявні наведені ризики, передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.
З урахуванням викладеного, суд доходить до висновку, що підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не відпали, і не встановлено обставини, які б давали достатні підстави для зміни чи скасування раніше обраного запобіжного заходу.
Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_4 судом, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.
З урахуванням зазначеного, суд не знаходить підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу із тримання під вартою на інший більш м`який, оскільки вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, на даний час, не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.
У відповідності до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.
Крім того, як стверджує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
У справах «Ілійков проти Болгарії» та «Летельє проти Франції», Європейський суд з прав людини, зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Враховуючи вищенаведене, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям Європейського суду з прав людини, суд вважає виправданим тримання обвинуваченого під вартою.
З урахуванням викладеного, та враховуючи дані щодо особи обвинуваченого, суд доходить висновку, що інші більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого, з огляду на що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо останнього слід продовжити строком на 60 днів, з можливістю внесення застави у розмірі, визначеному ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2022 року.
Керуючись ст.ст. 197, 183, 331 КПК України, суд, -
Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 26 січня 2024 року включно, з утриманням у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» із застосуванням застави на умовах визначених ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2022 року.
В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду.

Суддя: ОСОБА_1