Провадження №1-кп/193/122/23
У Х В А Л А

іменем України

07 листопада 2023 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілих: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представників потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, громадянина України, маючого освіту вищу, не одруженого, офіційно працевлаштованого на посаді територіального супервайзера Південно-східного регіону в ПрАТ «Індустріальні та дистрибуційні системи», зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

30.08.2023 до Софіївського районного суду Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0000482 від 23.05.2023 відносно ОСОБА_9 про його обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_9 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строк дії якого спливає 14.11.2023, з тих підстав, що ризики, які слугували підставою для обрання такого запобіжного заходу не відпали та не змінились, застосування будь-якого іншого більш м`якого запобіжного заходу унеможливить забезпечення виконання обвинуваченими покладених на нього процесуальних обов`язків. При цьому прокурор вважав за можливе також визначити заставу у розмірі, яка була визначена до цього під час продовження слідчим суддею на досудовому розслідуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто у розмірі 805 200 грн.

Вважає, що метою продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання ризикам, передбаченим п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України: зокрема: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, через суворість покарання за вчинення тяжкого злочину (до 10 років позбавлення волі); незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, зокрема на потерпілу ОСОБА_9 , яка є рідною матір`ю обвинуваченого та всіх свідків по цій справі, оскільки обвинуваченому відомо про місця їх знаходження; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що виражається у можливості уникнення його від відповідальності з огляду на наявні у нього та у його матері зв`язки у сфері закладів охорони здоров`я м. Кривого Рогу; вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, в обґрунтування якого прокурор вказав, що обвинувачений ОСОБА_9 не позбавлений права керування транспортними засобами, добровільно посвідчення водія своє не здав, тому, перебуваючи на волі останній може знову сісти за кермо та вчинити аналогічне кримінальне правопорушення.

Потерпілий ОСОБА_4 , його представник адвокат ОСОБА_7 , представник потерпілого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора підтримали, вважають за необхідне продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Представник потерпілого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_13 залишив розгляд цього клопотання на розсуд суду.

Потерпіла ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, просила застосувати до обвинуваченого, який доводиться їй рідним сином, нічний домашній арешт.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_10 заперечували проти задоволення вказаного клопотання сторони обвинувачення. Зокрема, в обґрунтування своїх заперечень захисник посилається на те, що жодні з ризиків, передбачені п. 1,3,4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор, не доведені належними та допустимими доказами. Насамперед вказав, що ОСОБА_9 не має на меті переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки має сталі соціальні зв`язки та має постійне місце проживання. Вказав, що на досудовому розслідуванні обвинувачений два місяці не перебував під дією жодного запобіжного заходу, але при цьому не переховувався від слідства і з`являвся на всі виклики слідчого та прокурора за винятком одного разу, коли у обвинуваченого погіршився стан здоров`я внаслідок отриманих раніше травм у вищевказаній ДТП та цього дня до нього викликали карету швидкої допомоги. Ризики впливу на свідків та потерпілих, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином є надуманим та таким що не знаходить свого підтвердження жодними допустимими доказами. З огляду на те, що раніше ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності жодного разу не притягувався, вважає, що прокурором не доведено також і ризик вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень. Вказав, що посвідчення водія обвинувачений втратив під час ДТП, де воно перебуває йому не відомо, при цьому наголосив, що прокурор необґрунтовано посилається на можливість обвинуваченого, перебуваючи на волі, використовувати посвідчення водія для керування транспортним засобом та знову вчинити ДТП з потерпілими, зважаючи на те, що для унеможливлення цього ризику сам прокурор не звертався до суду з клопотанням про обмеження обвинуваченого у праві користування транспортними засобами під час досудового розслідування та судового розгляду. У зв`язку з чим просять обрати відносно ОСОБА_9 більш м`який запобіжний захід, зокрема у вигляді цілодобового домашнього арешту, або, при продовженні нині діючого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, принаймні зменшити розмір застави до меж, визначених п.2 ч. 5 ст. 182 КПК України.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні матеріали справи суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.07.2023 до підозрюваного ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 16.08.2023 з можливістю внесення застави у розмірі 805 200 грн. У подальшому за ухвалою вищевказаного слідчого судді від 16.08.2023 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжений до 16.09.2023 та визначено вищезгаданий альтернативний запобіжний захід у тому ж розмірі застави. Після чого за ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 15.09.2023 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжений до 14.11.2023 та залишено можливість внесення застави у вищевказаному розмірі.

Відповідно до ч.1 ст. 331 КПК України, під час судового засідання суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються під час судового провадження судом за клопотанням прокурора.

Виходячи з положень глави 18 КПК України, зокрема ст. 131, 176 вказаного Кодексу, запобіжні заходи, в тому числі тримання під вартою, є одними з видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 333 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Дійсно, згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього кодексу.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, забезпечує особам, яким обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення законності позбавлення свободи, що означає необхідність перевірки не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а також і мети, з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою. При цьому рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватися на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд має з`ясувати можливість застосування до особи, яка тримається під вартою, будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України, при вирішенні питання про продовження дії запобіжного заходу враховується втому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність його соціальних зв`язків у місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців, постійного місця роботи, навчання; репутацію, його майновий стан; наявність судимостей; повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, повинно містити в тому числі виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Суд вважає доведеним продовження існування ризиків, передбачених п. 1 та п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості переховуватися від суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Ці ризики доводиться, зокрема тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України, за які може бути застосовано покарання у виді позбавлення волі від п`яти до десяти років.

Крім того, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, у справі «Ілійков проти Болгарії» «Москаленко проти України», суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутого щодо ОСОБА_9 обвинувачення, тяжкі наслідки вчиненого злочину, можливо виправдано вважати, що такі ризики існують.

Суд також вважає встановленим та доведеним продовження існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. В обґрунтування неможливості запобігання вказаному ризику для обвинуваченого ОСОБА_9 суд враховує, що на теперішній час жоден із свідків, потерпілих чи експертів судом не допитані. А тому суд вважає, що обвинувачений з метою уникнення кримінальної відповідальності може схилити їх до зміни показань на свою користь.

Варто окремо зазначити на природу можливості впливу обвинуваченого на показання потерпілої ОСОБА_5 .

Так, під час підготовчого судового засідання з`ясовано, що згадана потерпіла є матір`ю обвинуваченого. Унаслідок кримінального правопорушення, у якому обвинувачується її син, загинула також поряд з іншими людьми і її рідна дочка ОСОБА_14 , у зв`язку з чим згідно до вимог ч. 6 ст. 55 КПК України ОСОБА_5 є потерпілою у цьому кримінальному провадженні. З огляду на те, що у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 наполягала на поверненні обвинувального акту, заперечувала проти обрання її сину найсуворішого запобіжного заходу, суд дійшов висновку що її позиція щодо пред`явленого ОСОБА_9 обвинуваченого негативна, що є цілком прогнозованим ще й з огляду на те, що у потерпілої ОСОБА_5 обвинувачений залишився єдиною живою дитиною. Суд не вбачає суттєвих ризиків у впливі обвинуваченого на згадану потерпілу, оскільки остання і сама, навіть без впливу на неї обвинуваченого з метою зміни нею показань, виконання інших процесуальних дій на користь обвинуваченого, очевидно бажатиме якнайкращого становища для обвинуваченого, що природно. Вказана потерпіла у відповідності до вимог ст. 63 Конституції України може взагалі відмовитися від показань проти свого сина, а навіть якщо вона і свідчитиме, то такі показання, з огляду на тісні кровні родинні зв`язки між ними, суд буде ретельно оцінювати разом з іншими поясненнями учасників справи та письмовими доказами, наданими сторонами кримінального провадження.

Разом з тим, слідчий суддя вважає недоведеним існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто ризику того, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення. На думку суду, вказаний ризик не може доводитися лише припущеннями, без наведення фактів стосовно поведінки обвинуваченого, яка дає підстави для тверджень про існування цього ризику з огляду на те, що ОСОБА_9 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався і обвинувачується у вчиненні хоча і тяжкого, але необережного злочину.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність вищевказаних ризиків для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.

У зв`язку з вищенаведеним, суд вважає що відсутні підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який, ніж тримання під вартою. Будь-яких відомостей щодо незадовільного стану здоров`я та неможливості його подальшого тримання під вартою до суду не надходило.

Під час обрання такого запобіжного заходу слідчим суддею на досудовому розслідуванні було застосовано для обвинуваченого альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 805 200 грн., який у подальшому, залишався без змін як слідчим суддею так і судом, після спрямування обвинувального акту до суду.

Проте, зважаючи на особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, має сталі соціальні зв`язки: роботу, постійне місце проживання та реєстрації, допомагає в утриманні неповнолітньої дитини, яка залишилася після смерті його сестри ОСОБА_14 у ДТП, суд вважає за можливе у відповідності до положень ч.5 ст.182 КПК України під час продовження строку такого запобіжного заходу зменшити розмір застави з 300 до 261 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На переконання суду, застава у вказаному розмірі буде визначатися саме тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, у випадку ухилення від суду та/або порушення встановлених обов`язків, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб присікти у обвинуваченого бажання сховатися, перешкоди судовому розгляду, впливати на потерпілих і свідків чи не виконувати процесуальні обов`язки, які згідно п.п. 2-4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України на обвинуваченого ОСОБА_9 безумовно будуть покладені.

Водночас, при визначенні вищевказаних процесуальних обов`язків суд, з огляду на вже зазначені вище обставини, не вбачає підстав для обмеження можливості спілкування обвинуваченого з потерпілою ОСОБА_5 , але лише за її згоди.

На підставі викладеного, керуючись ст. 176-178, 182, 183, 194, 331, 371, 376 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому вигляді тримання під вартою, - задовольнити частково.

Продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у рамках кримінального провадження № 0000482 від 23.05.2023 за його обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, строком на 60 діб, тобто до 06 січня 2024 року включно.

Раніше визначену відносно обвинуваченого ОСОБА_9 заставу у кримінальному провадженні зменшити до двохсот шістдесяти одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 700 524 (сімсот тисяч п`ятсот двадцять чотири) гривні.

У випадку внесення обвинуваченим ОСОБА_9 встановленої застави (700 524 грн.), вважати, що до нього застосований запобіжний захід у вигляді застави та зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_9 виконувати наступні обов`язки на строк до 06.01.2024, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися з м. Кривого Рогу без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування з усіма свідками та експертами у кримінальному провадженні, а також потерпілими за винятком потерпілої ОСОБА_5 , яка доводиться його матір`ю, але лише за її бажанням.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Оскарження ухвали про продовження строку тримання під вартою, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання та не зупиняє судовий розгляд кримінального провадження.

У зв`язку з неявкою усіх учасників судового провадження, фіксація оголошення повного тексту цієї ухвали 09.11.2023 звукозаписувальними технічними пристроями не здійснювалася.

Суддя ОСОБА_1