печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2023 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000068 від 20.03.2023, -

В С Т А Н О В И В :

14.12.2023 адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва із клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10.07.2023 у справі № 757/27997/23-к із забороною відчуження та розпорядження, на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок загальною площею 25,7 м2, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, який на праві власності належить ОСОБА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000.

У клопотанні адвокат зазначає, що ОСОБА_4 є добросовісним набувачем зазначеного об`єкту нерухомого майна, придбаного у ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 13.11.2020, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі за № 156.

Вказує, що належний ОСОБА_4 об`єкт нерухомого майна, не є доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, відтак не відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України з метою збереження якого накладено арешт.

Також, адвокат посилається на те, що арешт майна із забороною вчиняти будь-які дії щодо відчуження та розпорядження суперечить ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки відсутні підстави, які виправдовують втручання держави у право на мирне володіння майном особи.

Адвокат ОСОБА_3 , до початку судового засідання подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, його вимоги підтримав та просив задовольнити.

Прокурор ОСОБА_7 , до початку судового засідання направив заяву про розгляд клопотання без його участі. Зазначив, що у кримінальному провадженні рішення в порядку ст. 283 КПК України не приймалось, про підозру жодній особі не повідомлялось. Заперечень проти задоволення клопотання не висловив.

Вивчивши клопотання, дослідивши матеріали, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що Печерським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві за процесуального керівництва прокурорів Печерської окружної прокуратури м. Києва здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000068 від 20.03.2023 за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 197-1, ч. 3 ст. 362 КК України.

У даному кримінальному провадженні досліджуються обставини закінченого замаху на заволодіння чужого майна за попередньою змовою групи осіб у великих розмірах шляхом обману чи зловживання довірою, заволодіння чужого майна за попередньою змовою групи осіб у великих розмірах шляхом обману чи зловживання довірою та самовільного зайняття земельної ділянки, вчинене групою осіб, щодо земельних ділянок особливо цінних земель, несанкціонованих змін інформації, яка оброблюється в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах чи комп`ютерних мережах або зберігається на носіях такої інформації, вчинені особою, яка має право доступу до неї за попередньою змовою групою осіб.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10.07.2023 у справі № 757/27997/23-к на вказаний об`єкт нерухомого майна як на речовий доказ накладено арешт.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

При цьому, у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали Печерського районного суду м. Києва від 10.07.2023 задовольняючи клопотання прокурора слідчий суддя виходив з того, що арешт об`єкту нерухомого майна необхідний з метою його збереження як речового доказу, оскільки він відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

З наданих слідчому судді доказів встановлено, що вказаний об`єкт нерухомого майна придбаний у ОСОБА_5 та належить ОСОБА_4 на праві власності згідно договору купівлі-продажу від 13.11.2020, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі за № 156.

Отже, версія сторони обвинувачення, що майно на яке накладено арешт відповідає ознакам визначеним ст. 98 КПК України, тобто відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні № 0000068 від 20.03.2023, є доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, при накладення арешту належним чином не досліджена, не підтверджена достатніми доказами та спростовується наданими доказами в обґрунтування клопотання про скасування арешту майна.

Незважаючи на те, що досудове розслідування здійснюється на протязі тривалого проміжку часу, стороною обвинувачення не надано доказів, які б свідчили про будь-які логічні та об`єктивні підстави для накладення арешту на майно, яке перебуває у власності заявника.

Підозра ОСОБА_4 або іншим особам у кримінальному провадженні не пред`явлена, та стороною обвинувачення не надано слідчому судді достатніх доказів, що ОСОБА_4 має відношення до кримінальних правопорушень або, що саме ним вчинено інкриміновані кримінальні правопорушення, відповідно - відсутні підстави відповідальності останнього за незаконні дії третіх осіб.

Згідно положень ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення ЄСПЛ у справі «Іатрідіс проти Греції» від 25.03.1999). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення ЄСПЛ у справі «Антріш проти Франції» від 22.09.1994, «Кушоглу проти Болгарії» від 10.05.2007).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі ст. 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23.09.1982). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986).

За наведеного, враховуючи те, що вказаний об`єкт нерухомого майна є власністю ОСОБА_4 , як встановлено набуто останнім законним шляхом, його відношення до розслідуваного кримінального провадження не встановлено, про підозру останньому або іншим особам не повідомлено, слідчий суддя вважає, що накладений арешт є надмірно обтяжливим та неспівмірним із завданнями кримінального провадження і порушує право заявника на мирне володіння своїм майном, встановлене ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 22, 26, 170-175, 309, 392, 532 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання - задовольнити.

Скасувати арешт у кримінальному провадженні № 0000068 від 20.03.2023, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10.07.2023 у справі № 757/27997/23-к із забороною відчуження та розпорядження, на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок загальною площею 25,7 м2, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, який на праві власності належить ОСОБА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000.

Ухвала підлягає негайному виконанню і оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1