У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2023 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчої ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , розглянувши матеріали клопотання представника ТОВ «УЖБУД» адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000311 від 18.10.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 Кримінального кодексу України

в с т а н о в и в:

Адвокат ОСОБА_5 звернувся в інтересах ТОВ «УЖБУД» до слідчого судді з вищевказаним клопотанням, в якому просить скасувати арешт, накладений на об`єкти нерухомого майна: земельну ділянку, площею 9,1438 га, кадастровий номер :65:001:0103, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , земельну ділянку, площею 0,3545 га, кадастровий номер :65:001:0108, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , будівлі літ. У, У-1 (корпус 12, цех №6 загальною площею 3370,6 кв.м, що за адресою: АДРЕСА_1 , розташоване на земельних ділянках з кадастровими номерами :65:001:0103, :65:001:0108.

Клопотання мотивоване тим, що прокурором не наведено належного обґрунтування підстав для арешту майна з метою збереження речових доказів. Поряд з цим прокурором необґрунтовано, що зазначені ним земельні ділянки та будівлі відповідають критеріям речового доказу, зазначеного у ст. 98 КПК України. Прокурором не надано жодного доказу у обґрунтування причетності власника відповідних земельних ділянок та будівель у вчинені злочину у даному кримінальному провадженні.

Вказує, що прокурором не обґрунтовано пропорційне співвідношення між обмеженням права використання та розпорядження земельними ділянками та будівлями, та метою, яку він прагне досягти у контексті збереження земельної ділянки та будівель як речового доказу. Зокрема, у клопотанні жодним чином не доведено віднесення земельної ділянки та будівель до об`єкту злочину. Насамперед прокурором не враховано, що відповідні земельна ділянка та будівлі не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ст. 364 КК України, вони не можуть зберігати на собі сліди злочину, передбаченого ст. 364 КК України або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження. Основним і безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ст.364 КК України, є суспільні відносини, що забезпечують правильну (належну) діяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, державних і комунальних підприємств, установ, організацій, а також службових осіб, тобто документація та рішення органу місцевого самоврядування. Крім того, у сторони обвинувачення наявний безперешкодний доступ до необхідних доказів, що можуть мати значення для розслідування і встановлення обставин даного злочину, а саме до даних, що містяться у державному земельному кадастрі про земельні ділянки, проекту документації, технічній документації на будівлю тощо.

Просить врахувати, що на земельній ділянці, власником якої є ТОВ «УЖБУД», створено індустріальний парк «Ужгород», що включений до Реєстру індустріальних (промислових) парків 16.12.2022 на підставі Розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.12.2022 №1145-р. Відповідно до Закону України «Про індустріальні парки» створення і функціонування індустріальних парків на території України здійснюється з метою забезпечення економічного розвитку та підвищення конкурентоспроможності територій, активізації інвестиційної діяльності, створення нових робочих місць, розвитку сучасної виробничої та ринкової інфраструктури. У даному випадку арешт земельних ділянок та будівель з позбавленням власника права користування у вигляді проведення будівельних чи земляних робіт та розпорядження ними (відчуження) створює невиправдані перешкоди, зокрема, в досягненні мети створення та функціонування індустріального парку, яка має важливе соціально-економічне значення для м. Ужгорода та Закарпатської області в цілому.

Також просить прийняти до уваги, що будівлі, про які зазначає прокурор були відчужені на прилюдних торгах у порядку, передбаченому Закону України «Про виконавче провадження», тобто у результаті публічного аукціону, де необмежене коло осіб могли взяти участь та придбати таке майно у тому числі за ціною більшою, аніж початкова, адже якраз у цьому і є сенс подібних аукціонів (докази додаються). На публічному аукціоні передбачити кінцеву ціну лоту не вбачається можливим. Тому твердження прокурора, що відповідні будівлі були незаконно продані у зговорі між посадовими особами виконавчої служби та потенційними покупцями за заниженою вартістю є надуманими та не відповідають дійсності. Нагалошує, що прокурором не наводиться доказів про те, що при продажі будівель ПАТ «Машинобудівний завод Тиса» з прилюдних торгів було порушено процедуру повідомлення сторін виконавчого провадження про початкову ціну продажу таких будівель або про те, що таку оцінку сторони виконавчого провадження оскаржили в судовому порядку. Тому доводи прокурора про заниження оцінки будівель або її неправильність є лише припущеннями. У даному випадку попередній власник майна, боржник у виконавчому провадженні ПАТ «Машинобудівний завод «ТИСА» не оскаржував проведену оцінку майна, взагалі не оскаржував дій державного виконавця і не пред`являв жодних претензій щодо продажу його майна на прилюдних торгах, не стверджував, що заподіяна будь-яка шкода його інтересам тощо. Відтак, протилежні твердження прокурора є повністю надуманими і безпідставними. У будь-якому разі на вказаному аукціоні покупці мали можливість безперешкодно викупити вказане майно на рівних засадах, у тому числі запропонувавши більшу ціну, аніж початкова ціна. Тому арешт земельних ділянок та будівель шляхом заборони їх відчуження, розпорядження, проведення будівельних та земляних робіт, а також заборона на здійснення реєстраційних дій щодо вказаного майна у порівнянні із завданнями даного кримінального провадження є непропорційними, а прокурор суттєво втручається у право на мирне володіння майном. Арешт не забезпечуватиме «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, права якого безпосередньо порушуватимуться через неможливість використання ним майна.

Також вказує, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "УЖБУД" та Державною податковою службою України в особі відокремленого підрозділу Головного управління ДПС у Закарпатській області вирішувався спір про припинення податкової застави щодо належного Товариству на підставі акта про проведенні електронні торги від 18.01.2022 нерухомого майна, а саме: будівлі під літ. "У, У-1" (корпус № 12, цех № 6), загальною площею 3370,6 кв. м, що знаходиться за адресою: 88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Мартина Сергія, 4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100). Так, у рішенні Господарського суду Закарпатської області від 14.12.2022 у справі № 907/568/22, яке залишено без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 03.04.2023 та постановою Верховного Суду від 27.06.2023, встановлено, що ТОВ «УЖБУД» є добросовісним набувачем спірного майна, право на яке набуто ним за результатами електронних торгів в рамках виконавчого провадження. В межах даної судової справи встановлено підстави для припинення податкової застави нерухомого майна ТОВ «УЖБУД», а саме будівлі під літ. "У, У-1" (корпус № 12, цех № 6), загальною площею 3370,6 кв. м, що знаходиться за адресою: 88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Мартина Сергія, 4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100).

Зазначає, що твердження прокурора про заподіяння державним інтересам тяжких наслідків внаслідок чого не покрито заборгованість із сплати місцевих податків не узгоджується з тим, що за продані з прилюдних торгів будівлі та за придбані земельні ділянки від територіальної громади ТОВ «УЖБУД» сплатила відповідні кошти. За рахунок коштів за придбання будівель підлягала погашенню заборгованість боржника ПАТ «Машинобудівний завод Тиса», що виключає заподіяння шкоди державним інтересам. Водночас за рахунок коштів за придбання земельних ділянок відбувається наповнення місцевого бюджету, що також виключає заподіяння шкоди інтересам територіальної громади. Водночас твердження прокурора про те, що відбулось заниження вартості будівель, а у подальшому нібито було придбано й землю за заниженою вартістю ґрунтуються виключно на суб`єктивних припущеннях прокурора, які не підтверджені жодними доказами.

Також вказує, що прокурором помилково стверджується, що будівлі літ. У, У-1 (корпус 12, цех № 6) загальною площею 3370,6 кв.м. за адресою м.Ужгород, вул. Мартина Сергія, 4 знаходяться на земельних ділянках :65:001:0103, :65:001:0108. Насправді вказані будівлі знаходяться на земельній ділянці :65:001:0108 площею 0,3545, що випливає із договору оренди землі № 2338 від 21.06.2022 (земельної ділянки :65:001:0108 площею 0,3545), де у п. З зазначено про те, що на земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна будівлі літ. У, У-1 (копія договору та схематичного розміщення будівель на земельних ділянках додається). Таким чином, земельна ділянка :65:001:0103 взагалі не пов`язана із будівлями літ. У, У-1. Крім цього, такого об`єкту як земельна ділянка :65:001:0103 на момент розгляду клопотання про арешт взагалі не існувало як об`єкту майнових прав, що взагалі виключало можливість накладення на гаку арешту. Вказана земельна ділянка була поділена з метою можливості залучення інвесторів для розвитку індустріального парку «Ужгород», що включений до Реєстру індустріальних (промислових) парків 16.12.2022 року на підставі Розпорядження Кабінету Міністрів України від 16,12.2022 №1145-р. шляхом надання такого об`єкту для здійснення господарської діяльності. Залучення інвесторів в Індустріальний парк «Ужгород» сприятиме створенню нових робочих місць, надходженню коштів до бюджету за рахунок сплати податків та зборів в результаті здійснення господарської діяльності.

Вказує, що клопотання прокурора зводиться до загальних посилань на статті 98, 131, 167, 170 КПК України, як на наявність підстав для його задоволення, без зазначення конкретних обставин підтверджених належними доказами, які б вказували дійсну необхідність накладення арешту. Прокурор не наводить конкретну підставу накладення арешту, не посилається на конкретний пункт ч. 2 ст.170 КПК України у прохальній частині клопотання як підставу для задоволення клопотання про арешт майна, що свідчить про очевидну необгрунтованість клопотання.

Щодо можливості накладення арешту з підстав визначених пунктами 2, 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, то на їх існування у даному конкретному випадку прокурор не посилається, жодних доказів наявності передумов, визначених ч. 4, 5, 6 ст. 170 КГІК України, для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту на майно, не надає.

В судове засідання з`явився представник власника майна, клопотання підтримав, просив задовольнити.

В судовому засіданні прокурор та слідча просили відмовити в задоволенні клопотання, оскільки таке є необґрунтованим, вказав, що наявна постанова про визнання речовими доказами зазначеного майна та призначена комплексна експертиза.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали поданого клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Як встановлено слідчим суддею, слідчими Головного управління Національної поліції в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000311 від 18.10.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 Кримінального кодексу України.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.12.2023 було накладено арешт на об`єкти нерухомого майна: земельну ділянку, площею 9,1438 га, кадастровий номер :65:001:0103, розташовану за адресою АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, площею 0,3545 га, кадастровий номер :65:001:0108, розташовану за адресою м. Ужгород, вул. Мартина Сергія, 4; будівлі літ. У, У-1 (корпус 12, цех №6 загальною площею 3370,6 кв.м, що за адресою: АДРЕСА_1 , розташоване на земельних ділянках з кадастровими номерами :65:001:0103, :65:001:0108.

Відповідно до положень ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Положеннями ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод від 20.03.1952 року встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Так, арешт на вищевказане нерухоме майно було накладено слідчим суддею з метою збереження вищезазначеного майна, яке має доказове значення для встановлення всіх обставин кримінального правопорушення.

В судовому засіданні органом досудового розслідування не оголошено жодній особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, посадові особи ТОВ «УЖБУД» жодного процесуального статусу у даному кримінальному провадженні не мають.

У постанові від 18.09.2013 у справі №6-92цс13 Верховний Суд зазначив, що основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність забезпечення справедливої рівноваги між інтересами суспільства та дотриманням фундаментальних прав окремої людини. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в ст.1 Першого протоколу, де йдеться про досягнення обґрунтованої пропорційності між ужитими заходами та метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Європейський суд з прав людини неодноразово акцентував увагу на тому, що обмеження володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Слідчий та прокурор в судовому засіданні не обґрунтували необхідності використання об`єктів нерухомого майна як доказу у кримінальному провадженні, окрім того, не було доведено, що вищезазначені об`єкти нерухомості зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі могли бути об`єктом кримінально протиправних дій чи набуті кримінально протиправним шляхом (частина перша статті 98 КПК України). Вказані обставини є лише припущеннями.

Окрім цього, позбавлення третіх осіб права розпоряджатися вищезазначеним майном за умови недоведеності його причетності до вчинення кримінальних правопорушень, що розслідуються у кримінальному провадженні №0000311 та їх невідповідності критеріям ст. 98 КПК України є втручанням у право мирно володіти своїм майном.

Даючи оцінку відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України розумності та співрозмірності обмеження права власності ТОВ «УЖБУД», завданням кримінального провадження, а також наслідкам арешту майна для його власника, враховуючи мету накладення арешту на майно, беручи до уваги той факт, що прокурором при розгляді клопотання не доведено знаходження об`єктів нерухомості, на які накладено арешт на вказаних земельних ділянках, що існує загроза відчуження та знищення об`єктів нерухомого майна, та те, що накладення арешту створює обмеження у володінні, користуванні, розпорядженні майном, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170, 174, 309, 532 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.12.2023 на об`єкти нерухомого майна:

- земельну ділянку, площею 9,1438 га, кадастровий номер :65:001:0103, розташовану за адресою АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку, площею 0,3545 га, кадастровий номер :65:001:0108, розташовану за адресою м. Ужгород, вул. Мартина Сергія, 4;

- будівлі літ. У, У-1 (корпус 12, цех №6 загальною площею 3370,6 кв.м, що за адресою: АДРЕСА_1 , розташоване на земельних ділянках з кадастровими номерами :65:001:0103, :65:001:0108.

Ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили з моменту її підписання.

Повний текст ухвали проголошено 29.12.2023 о 10 год. 15 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1