Справа №295/2215/24
УХВАЛА

Іменем України

12.02.2024 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , внесене в кримінальному провадженні за №0000002 від 08.01.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України та додані до нього матеріали, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_6 звернулася до суду з клопотанням, в якому просить застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У клопотанні вказано, що в провадженні СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000002 від 08.01.2024 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Слідча в клопотанні вказує, що у зв`язку із введенням воєнного стану з 05 год 30 хв 24.02.2022 право на виїзд з України, а також перетин державного кордону, громадянами України без наявних законних підстав тимчасово обмежено.

Водночас, ОСОБА_4 за попередньою змовою з невстановленою на даний час слідством особою, достовірно знаючи про обмеження щодо виїзду громадян України чоловічої статі за кордон на період дії воєнного стану, введеного 24.02.2022 року відповідно до Указу Президента України № 64/2022, затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 року, строком на 30 діб, який продовжено до 13.05.2024 року, з метою особистого збагачення організували незаконне переправлення осіб через державний кордон України за наступних обставин.

На початку січня 2024 року ОСОБА_4 , діючи умисно, під час зустрічі та розмови із громадянином України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є особою призовного віку, військовозобов`язаним, запропонував останньому сприяти, за грошову винагороду у розмірі 5000 доларів США, у вирішенні питання щодо виготовлення документів, які нададуть ОСОБА_8 право безперешкодного перетину державного кордону України.

У подальшому, в невстановлений слідством час ОСОБА_4 , використовуючи власний мобільний телефон, здійснив дзвінок ОСОБА_7 , під час розмови з яким підтвердив свої наміри щодо сприяння у виготовленні вищевказаних документів. При цьому, ОСОБА_4 вказав ОСОБА_7 на необхідність надання йому грошових коштів у розмірі 3000 доларів США.

Достовірно знаючи, що ОСОБА_8 , який є особою призовного віку, військовозобов`язаним, має намір в порушення чинного законодавства перетнути державний кордон України, так як в інший спосіб не має можливості це зробити, не має на меті отримувати та доставляти на територію України товари для потреб Збройних Сил України, 10.01.2024 року о 12:30 год, за попередньою домовленістю, перебуваючи у транспортному засобі - легковому автомобілі марки «Форд» модель «Мондео» номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору біля будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_8 передав ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 125 000 гривень за сприяння у виготовлені документів, які надають право ОСОБА_8 на безперешкодний виїзд за межі України.

10.02.2024 року о 12:30 год, ОСОБА_4 за попередньою домовленістю, перебуваючи у транспортному засобі - легковому автомобілі марки «Форд» модель «Мондео» номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, на території стоянки поблизу ТЦ «Метро», що за адресою: м. Житомир, проспект Незалежності, 55, ОСОБА_7 передав ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 10 000 гривень за вирішення питання щодо зміни статусу ОСОБА_8 як ухилянта від мобілізації в Єдиному реєстрі військовозобов`язаних «Оберіг».

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у сприянні в незаконному переправленні особи через державний кордон України, шляхом надання порад та усуненням перешкод, учиненому за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Зі змісту клопотання вбачається, що вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, сторона обвинувачення підтверджує зібраними доказами, зокрема: протоколом огляду та вручення грошових коштів; протоколом огляду від 10.01.2024; протоколом візуального спостереження від 11.01.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 09.01.2024; протоколом про результати проведення негласної слідчої дії «контроль за вчиненням злочину» від 10.01.2024; протоколом затримання ОСОБА_4 від 10.02.2024; протоколом обшуку від 10.02.2024 в автомобілі «Форд Мондео», яким користувався ОСОБА_4 ; повідомленням про підозру ОСОБА_4 від 10.02.2024; іншими матеріалами кримінального провадження.

У клопотанні слідчий послався на ризики, передбачені п.п. 1, 2, 4, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та в обґрунтування ризиків вказала, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років, може вчинити інші кримінальні правопорушення, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, впливати на потерпілих і свідків.

В обґрунтування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий зазначила, що підозрюваний, не бажаючи настання негативних наслідків кримінально-правового та майнового характеру, може вчиняти спроби переховуватися від органів слідства та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовано слідчою тим, що незважаючи на те, що у межах кримінального провадження вилучено значну кількість речових доказів, слідству наразі ще необхідно встановити місцезнаходження та вилучити окремі предмети, які мають значення речових доказів. Зважаючи на викладене, сторона обвинувачення вважає, що ОСОБА_4 у разі незастосування вказаного запобіжного заходу може вчинити дії, спрямовані на переховування чи знищення даних предметів.

В обґрунтування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий зазначила, що у даному кримінальному провадженні слідству необхідно встановити та допитати свідків кримінального правопорушення, а саме осіб, які надавали ОСОБА_4 документи, необхідні для надання права безперешкодного перетину державного кордону України. Окрім того, необхідно встановити осіб, які ОСОБА_4 залучались для вчинення кримінального правопорушення та надати їх діям правову оцінку. За таких обставин, сторона обвинувачення вважає, що підозрюваний з метою уникнення від кримінальної відповідальності може впливати на свідків, безпосередньо або через інших осіб, шляхом вмовлянь, підкупу чи залякування, а також спонукати відмовитися від надання показань.

Ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовано тим, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме шляхом неприбуття та несвоєчасного прибуття на виклики слідчого, прокурора та суду.

В обґрунтування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий зазначила, що ОСОБА_4 може вчинити нове кримінальне правопорушення з метою приховання слідів та доказів своєї злочинної діяльності, а також продовжити вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання та просив задовольнити. Пояснив, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри та сукупність ризиків, передбачених п.п. 1 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання та пояснив, що вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнає частково, частину коштів отримав у борг про що написав розписку, мав намір разом з Оксюковським виїхати за кордон.

Захисник ОСОБА_5 також заперечував проти задоволення клопотання та пояснив, що ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 - 5 ст. 177 КПК України, наведені прокурором, є недоведеними, доказів на їх обґрунтування прокурором не надано, пояснення грунтуються на припущеннях, підозрюваний не переховувався та не переховується від органів досудового розслідування, а навпаки, надавши пароль доступу до телефону, не чинив перешкод у досудовому розслідуванні. Зазначив, що обставини, зазначені в клопотанні слідчого, можуть мати ознаки шахрайства. Разом з цим, захисником подано письмові заперечення на клопотання, в яких останній зазначив, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, проживає однією родиною в цивільному шлюбі з ОСОБА_9 , має на утриманні малолітню дочку - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше не судимий, має проблеми зі здоров`ям, що стало підставою для надання йому відстрочки від мобілізації. Органом досудового розслідування не вказано конкретне майно чи докази, які ще не віднайдені, в ході досудового розслідування допитано свідків, ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на даний час підозрюваний не має можливості виїзду за кордон, а тому ризики, передбачені п. 1 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є необґрунтованими.

Заслухавши прокурора, підозрюваного, адвоката, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

В провадженні СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000002 від 08.01.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

10.02.2024 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

10.02.2024 року о 12:34 год ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, про що складено протокол затримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою та п`ятою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, а також те, що метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення.

Поняття «обґрунтована підозра» визначена в рішенні Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої цей термін означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182).

Оцінивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що в сукупності такі документи вказують на те, що пред`явлена ОСОБА_4 підозра є обґрунтованою. Разом з тим, стороною обвинувачення не доведено наявності ризиків, передбачених п.п. 3 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Як неодноразово наголошував ЄСПЛ у своїх рішеннях, пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява №9190/03, пункти 56і 59, з подальшими посиланнями). Запобіжний захід - в будь-якому випадку впливає перш за все на поведінку підозрюваного та виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, та не повинен підміняти собою покарання за вчинення злочину, адже вирішення таких питань є завданням більш пізніх етапів кримінального провадження. В свою чергу, абстрактна можливість перешкоджати кримінальному провадженню, знищити, сховати або спотворити річ, яка має істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, ризик незаконного впливу на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення - є недостатньою для обґрунтування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В рішенні ЄСПЛ у справі Ходорковський проти росії, зазначається, що обмеження права особи на свободу та особисту недоторканність можливо тільки в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя - не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це необхідно робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику. При цьому, арешт буде прийнятним в світлі положень Конвенції тільки тоді, коли «обов`язок, передбачений законом» не може бути виконано більш м`якими засобами.

Оцінюючи в сукупності всі обставини, зокрема і тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, суд виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість його пред`явлення, суспільну небезпеку злочинних дій, в яких обвинувачується.

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 185 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Разом з тим, слідчим суддею встановлено, що зміст поданого слідчою клопотання не відповідає вимогам п. 6 ч. 1 ст. 184 КПК України, оскільки в ньому взагалі відсутнє будь-яке обґрунтування неможливості запобігання ризикам, зазначеним в клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Не наведено таке обгрунтування і прокурором в судовому засіданні.

Вирішуючи питання про обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу, слідчий суддя враховує вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним злочину, який інкримінується йому органом досудового розслідування, що передбачено п. 1 ч. 1 ст. 178 КПК України.

Дослідивши надані стороною обвинувачення докази в обґрунтування клопотання, слідчим суддею встановлено достатньо підстав стверджувати, що дії підозрюваного містять ознаки вчинення злочину.

Разом з тим, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні не обґрунтовано наявність ризиків, передбачених п.п. 3-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя вважає, що слідчим і прокурором не надано достатньо вагомих доказів в їх сукупності, які б дали слідчому судді підстави для застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на стадії досудового розслідування.

На підставі викладеного, а також враховуючи те, що підозрюваний ОСОБА_4 раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину, від органів досудового розслідування не переховується, фактично проживає за місцем проживання батька за адресою: АДРЕСА_2 , відсутність в клопотанні викладу обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшли висновку про наявність ризиків, передбачених п.п. 3 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, як і відсутнє посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини, враховуючи те, що запобіжний захід має бути пропорційним для запобігання встановленому в судовому засіданні одному ризику, слідчий суддя дійшов висновку, що завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (зокрема, забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, виконання ним своїх процесуальних обов`язків) може бути виконане шляхом застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, а саме у виді цілодобового домашнього арешту.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 185 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

На підставі викладеного, слідчий суддя дійшов висновку, що завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням, може бути виконане шляхом застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, а саме у виді цілодобового домашнього арешту.

Керуючись ст. ст. 176 - 178, 182, 183, 185, 194, 196, 197, 206, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, без застосуванням електронних засобів контролю.

Заборонити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 цілодобово залишати житло, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду, прокурора чи слідчого;

- не спілкуватися зі свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що у разі невиконання обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Встановити строк дії ухвали до 08.04.2024 року. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Зобов`язати уповноважених працівників органів Національної поліції доставити підозрюваного ОСОБА_4 до зареєстрованого місця проживання АДРЕСА_2 , де звільнити останнього з-під варти.

Виконання ухвали про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту направити для виконання до Житомирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області.

Ухвала підлягає до негайного виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів, з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1