Номер провадження: 11-кп/813/1850/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відео-конференції, апеляційну скаргу прокурора Херсонської окружної прокуратури Херсонської обл. ОСОБА_9 на вирок Малиновського райсуду м. Одеси від 31.05.2023 в к/п №0000150 від 18.04.2023 стосовно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Астрахань рф, громадянина рф, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

- обвинуваченого у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 3 ст. 357; ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358; ч. 4 ст. 358 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 3 ст. 357 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.;

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. у зв`язку із закінченням строків давності.

- за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі 900 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 15 300 грн.;

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання у виді штрафу у розмірі 900 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 15 300 грн. у зв`язку із закінченням строків давності.

- за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової почеркознавчої експертизи документів №СЕ-19/115-23/5644-ДД від 26.04.2023 в розмірі 2390 грн.

Вирішено питання щодо долі речових доказів.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що в 2017 році, більш точної дати та часу не встановлено, в м. Херсоні, за невстановленою адресою, він, всупереч вимог Закону України «Про громадянство України», Закону України «Про Єдиний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», відповідно до яких паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, надає права громадянина України, всупереч Постанови КМУ №302 від 25.03.2015 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою подальшого особистого використання підробленого документа, приховання свого походження та видавання себе за громадянина України, надав невстановленій особі засоби у виді власної фотокартки та 3000 грн. для підроблення паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виданого 03.12.2012 Комсомольським РВ УДМС України в Херсонській обл., тим самим сприяв невстановленій особі внесенню змін у первинний зміст бланку паспорту громадянина України, що знаходиться в офіційному обігу, шляхом видалення первинної фотокартки та подальшого вклеювання фотокартки ОСОБА_7 .

Після цього, ОСОБА_7 в 2017 році, більш точної дати та часу не встановлено, в м. Херсоні, за невстановленою адресою, всупереч вимог Закону України «Про громадянство України», Закону України «Про Єдиний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», відповідно до яких паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, всупереч Постанови КМУ №302 від 25.03.2015 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою подальшого особистого використання підробленого документа, приховання свого походження та видавання себе за громадянина України, достовірно знаючи, що невстановлена особа отримала від нього 3000 грн. та внесла зміни у первинний зміст бланку паспорту громадянина України, що знаходиться в офіційному обігу, шляхом видалення первинної фотокартки та подальшого вклеювання фотокартки ОСОБА_7 , а саме: в паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виданого 03.12.2012 Комсомольським РВ УДМС України в Херсонській обл., отримав від невстановленої особи вказаний паспорт, тим самим незаконно заволодівши ним.

У подальшому, ОСОБА_7 приблизно о 17:37 год. 17.04.2023, будучи зупиненим працівниками СКП ВП №1 Скадовського РВП ГУНП в Херсонській обл. неподалік будинку №7 по вул. Патона, м. Херсон, Херсонської обл., на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», при перевірці документів, що посвідчують особу, всупереч вимог Закону України «Про громадянство України», Закону України «Про Єдиний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», відповідно до яких паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, всупереч Постанови КМУ №302 від 25.03.2015 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, достовірно знаючи, що невстановлена особа отримала від нього 3000 грн. та внесла зміни у первинний зміст бланку паспорту громадянина України, що знаходиться в офіційному обігу, шляхом видалення первинної фотокартки та подальшого вклеювання фотокартки ОСОБА_7 , а саме: в паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виданого 03.12.2012 Комсомольським РВ УДМС України в Херсонській обл., з метою приховання свого походження та видавання себе за громадянина України, пред`явив працівникам поліції вказаний паспорт, тим самим використав завідомо підроблений документ, що нібито надає йому права громадянина України.

Вимоги, наведені в апеляційних скаргах та узагальнення доводів осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі прокурор Херсонської окружної прокуратури Херсонської обл. ОСОБА_9 не погодився із оскаржуваним вироком, вважаючи його незаконним у звязку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідності призначеного судом покарання ступені тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого з огляду на наступне:

- при призначенні ОСОБА_7 покарання поза увагою суду залишилось те, що обвинувачений вчинив ряд кримінальних проступків з метою видати себе за громадянина України та створити легальні підстави для перебування на території держави, залучивши до цього іншу особу та у подальшому на протязі майже 6-ти років використовував підроблений паспорт в своїх цілях, навіть отримав картку платника податків на ім`я ОСОБА_10 , при цьому, стабільних та офіційних джерел доходів обвинувачений не має, що породжує сумнів у його спроможності виплатити штраф;

- приймаючи рішення щодо долі речового доказу, зокрема, стосовно знищення паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 03.12.2012 Комсомольським РВ в м. Херсоні УДМС України в Херсонській обл. на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд залишив поза увагою те, що такий речовий доказ, відповідно до вимог ст. 100 КПК України та підзаконних нормативно-правових актів, повинен залишатись в матеріалах кримінального провадження протягом усього строку їх зберігання.

Посилаючись на викладені обставини, прокурор ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання: за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 900 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 15 300 грн. та звільнити його від призначеного покарання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України; за ч. 3 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. та звільнити його від призначеного покарання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України; за ч. 4 ст. 358 КК України у виді 6-ти місяців арешту; речовий доказ паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 03.12.2012 Комсомольським РВ в м. Херсоні УДМС України в Херсонській обл. на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити в матеріалах судової справи протягом всього часу їх зберігання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала вимоги апеляційної скарги прокурора ОСОБА_9 та просила її задовольнити, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз вироку суду 1-ої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення приписам наведеної норми кримінального процесуального закону відповідає не в повній мірі.

Відповідно до мотивувальної частини оскарженого вироку (т. 2, а.с. 16-20) вбачається, що к/п №0000150 стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 було розглянуто у спрощеному провадженні відповідно до вимог ст.ст. 381-382 КПК України, за відсутності учасників судового провадження та з урахуванням того, що встановлені органом досудового розслідування обставини ними не оспорюються, а обвинувачений провину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних проступків визнає в повному обсязі, внаслідок чого дійшов висновку про те, що дії ОСОБА_7 необхідно кваліфікувати за:

- ч. 3 ст. 357 КК України за кваліфікуючими ознаками: незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом;

- ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України за кваліфікуючими ознаками: сприяння шляхом надання засобів (пособництво) у вчиненні підроблення іншого офіційного документа, який видається установою і який надає права, з метою використання його іншою особою;

- за ч. 4 ст. 358 КК України за кваліфікуючими ознаками: використання завідомо підробленого документа.

З огляду на те, що судовий розгляд зазначеного кримінального провадження в судовому засіданні суду 1-ої інстанції було здійснено у спрощеному провадженні, на підставі вимог ст.ст. 381-382 КПК України, за відсутності учасників судового провадження, в тому числі обвинуваченого, апеляційний суд, керуючись при цьому вимогами ст. 285 КПК України та на виконання постанови ККС ВС від 24.01.2023 у справі №752/943/21 (провадження №51-2359км22), роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_7 вимоги ст. 49 КК України та ст. 286 КПК України, відповідно до яких останній має право звернутись до суду з клопотанням про його звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження.

Разом із тим, обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційного суду зауважив, що він повністю погоджується із вироком суду 1-ої інстанції та не бажає реалізовувати своє право на подання клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності.

Водночас, заслуговують на увагу посилання сторони обвинувачення на невідповідність призначеного ОСОБА_7 судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого з огляду на таке.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Згідно з абз. 2 п. 1 постанови Пленуму ВСУ №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 (далі постанова Пленуму ВСУ), призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд 1-ої інстанції, на виконання вищевикладених вимог закону, врахував: ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень; особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має місце проживання, раніше не судимий; обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, а також відсутність обставин, які його обтяжують.

За встановлених обставин, суд 1-ої інстанції вважав за необхідне для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів, призначити йому покарання у межах, встановлених санкціями частин інкримінованих йому статтей, а також, з урахуванням того, що строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення ОСОБА_7 кримінальних проступків, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України сплинув та обвинувачений не надавав своєї згоди на його звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд дійшов висновку про необхідність звільнення ОСОБА_7 від покарання за вчинення вищезгаданих кримінальних проступків на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись із висновками суду в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу з огляду на наступне.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 на теперішній час не працевлаштований, будь-яких доказів наявності у останнього джерела доходів матеріли провадження не містять, що породжує обґрунтований сумнів у його спроможності виплатити розмір штрафу, визначений в якості покарання судом 1-ої інстанції.

Окрім того, особливої уваги вартий той факт, що ОСОБА_7 тривалий час використовував у своїх власних цілях, задля створення легальних підстав для перебування на території України під видом іншої особи, підроблений офіційний документ паспорт на ім`я гр. ОСОБА_10 .

За таких обставин, колегія суддів вважає, що призначене судом 1-ої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, а саме у виді штрафу, не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок чого вирок підлягає скасуванню в частині призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 358 КК України із постановленням в цій частині нового вироку, із призначенням обвинуваченому покарання, яке належить відбувати реально.

В свою чергу, вимоги прокурора щодо призначення ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України у виді 6-ти місяців арешту, на переконання апеляційного суду, є надто суворими, натомість, обвинувачений ОСОБА_7 свою провину у вчинених кримінальних проступках визнає, раніше на території України не судимий, внаслідок чого колегія суддів, враховуючи всі вищевикладені обставини, вважає за можливе призначити йому покарання у виді арешту строком на 3 місяці, якого, на переконання суду апеляційної інстанції, буде достатньо для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Окрім того, заслуговують на увагу посилання сторони обвинувачення в апеляційній скарзі на безпідставне вирішення судом 1-ої інстанції долі речового доказу з огляду на наступні обставини.

Відповідно до положень п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у резолютивній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначається, серед іншого, рішення щодо речових доказів і документів та спеціальної конфіскації.

Так, постановою дізнавача сектору дізнання ВП №2 Херсонського РУП ГУНП в Херсонській обл. ОСОБА_11 від 11.05.2023 паспорт громадянина України з серійним номером НОМЕР_1 , виданого 03.12.2012 Комсомольським РВ в м. Херсоні УДМС України в Херсонській обл. на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що перебуває в спеціальному пакеті МВС України №5651043, визнаний речовим доказом в к/п №0000150 та переданий на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП №2 Херсонського РУП ГУНП в Херсонській обл. (т. 1, а.с. 73-74).

В подальшому, в резолютивній частині оскаржуваного вироку суд, вирішуючи в порядку ст. 374 КПК України питання щодо долі речових доказів в зазначеному кримінальному провадженні, дійшов висновку про необхідність знищення вищевказаного паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 03.12.2012 Комсомольським РВ в м. Херсоні УДМС України в Херсонській обл. на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поміщеного до спеціального пакету №5651043 (т. 2, а.с. 20).

В свою чергу, вимогами ст. 100 КПК України врегульовано питання щодо вирішення долі речових доказів.

Так, ч. 9 зазначеної ст. 100 КПК України передбачає, що питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Речовими доказами, відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, ч. 2 зазначеної ст. 98 КПК України встановлює, що документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в ч. 1 цієї статті.

Згідно з приписами п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України, документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Аналогічні положення закріплені в п.п. 5 п. 56 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої Наказом Генеральної Прокуратури України, МВС України, ДПА України, СБУ, ВСУ, ДСА України №51/401/649/471/23/125 від 27.08.2010, згідно положень якого у вироку повинно бути вирішене питання про долю речових доказів, при цьому, документи, які є речовими доказами, залишаються у справі протягом усього строку їх зберігання. Зацікавленим особам, підприємствам, установам і організаціям за їх клопотанням видаються копії цих документів.

Враховуючи вищевикладені положення кримінального процесуального закону та підзаконних нормативно-правових актів, апеляційний суд, погоджуючись із доводами прокурора, вважає, що судом 1-ої інстанції в даному випадку, при вирішенні питання щодо долі речових доказів в к/п №0000150, були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що є підставою для внесення відповідних змін у вирок суду стосовно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

Відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду 1-ої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

В свою чергу, ч. 2 ст. 409 КПК України, також передбачено, що підставою для скасування або зміни вироку суду 1-ої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Згідно із приписами ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

За вимогами п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду 1-ої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Отже, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора Херсонської окружної прокуратури Херсонської обл. ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду 1-ої інстанції скасуванню, в частині вирішення питання щодо долі речових доказів та призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, з ухваленням в цій частині нового вироку.

З урахуванням того, що ОСОБА_7 призначено покарання, що належить відбувати реально, а вирок суду апеляційного суду набирає законної сили з моменту його постановлення, колегія суддів вважає за необхідне затримати обвинуваченого ОСОБА_7 та під вартою доставити до ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор», при цьому строк відбування покарання обчислювати йому з моменту затримання, тобто з 27.09.2023.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 419, 424, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Херсонської окружної прокуратури Херсонської обл. ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Малиновського райсуду м. Одеси від 31.05.2023, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України скасувати в частині вирішення питання щодо долі речових доказів та призначення покарання за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України та постановити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України у виді арешту строком на 3 (три) місяці.

Засудженого ОСОБА_7 затримати та під вартою доставити до ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор».

Строк відбування покарання засудженим ОСОБА_7 обчислювати з моменту його затримання, а саме з 27.09.2023.

Виконання вироку в частині затримання та доставки засудженого ОСОБА_7 до ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» покласти на співробітників ВП №1 ХРУП ГУНП в Херсонській обл.

Абзац четвертий резолютивної частини вироку викласти в наступній редакції:

«Речові докази паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 03.12.2012 Комсомольським РВ в м. Херсоні УДМС України в Херсонській обл. на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поміщений до спеціального пакету №5651043 та картку платника податків на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 залишити в матеріалах к/п №0000150 протягом усього часу їх зберігання».

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання ним законної сили, а засудженим, який утримається під вартою у той же строк з моменту вручення його копії.

Копія вироку негайно після його проголошення направити до ВП №1 ХРУП ГУНП в Херсонській обл. для вручення засудженому ОСОБА_7 та виконання та вручити прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати її в суді.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4