Справа 350/1968/21
Номер провадження 1-кп/350/35/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2023 року селище Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000109 внесене в ЄРДР 08.10.2021 про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, приватного підприємця, не одруженого, на утриманні дитина - інвалід, українця, громадянина України, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 240 ч.3 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

установив:

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення на території природно-заповідного фонду.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Згідно із ст. 4 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» - природні ресурси України є власністю Українського народу. Громадяни України мають право користуватися природними ресурсами України відповідно до цього та інших законів.

Стаття 19 Кодексу України «Про надра» визначає, що надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу, який у відповідності до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України № 59 від 27.01.1995 «Про затвердження Положення про порядок надання гірничих відводів» може надаватися підприємствам, установам, організаціям, а також громадянам України лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр, а також затвердженого в установленому порядку проекту розробки родовища корисних копалин або будівництва гірничодобувного об`єкта чи підземної споруди, не пов`язаної з видобуванням корисних копалин.

В порушення вказаних вимог чинного законодавства України ОСОБА_3 з метою незаконного видобування піщано-гравійної суміші, не маючи будь-якого передбаченого законодавством дозволу, здійснив незаконне видобування піщано-гравійної суміші, яка відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.12.1994 зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 за № 1370, належить до корисних копалин загальнодержавного значення.

Зокрема, ОСОБА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, достовірно знаючи про відсутність у нього необхідного для користування надрами та видобування корисних копалин спеціального дозволу (ліцензії), акту про надання гірничого відводу, робочого проекту на розробку русла регульованих та руслоочисних робіт, з метою одержання прибутку від подальшої реалізації незаконно видобутих корисних копалин 08.10.2021, близько 15.00 год., перебуваючи поблизу села СлободаРівнянська в територіальних межах Рожнятівської селищної ради, Калуського району на лівому березі річки Лімниця, із застосуванням колісного трактора-екскаватора «HITACHI» без реєстраційних знаків та без відповідної реєстрації в установленому законом порядку зазначеного транспортного засобу, з берега ріки Лімниця, що входить у межі ландшафтного заказника місцевого значення "Ріка Лімниця" з водоохоронною смугою вздовж берегів шириною 100 м» створеного рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської обласної ради народних депутатів №13 від 15.01.1979 «Про затвердження заповідних урочищ та заказників місцевого значення, що згідно Закону України «Про природно-заповідний фонд» є об`єктом природно-заповідного фонду, здійснив незаконний видобуток піщано-гравійної суміші, яка, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.12.1994 зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 за № 1370, належить до корисних копалин загальнодержавного значення, яку вивіз з місця забору (берега р. Лімниця) за допомогою автомобіля марки «МАЗ» моделі 630305 н.з. НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_5 , проте був зупинений працівниками правоохоронних органів, чим спричинив збитків державі на суму 16128 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_3 , свою вину у вчиненні інкримінованого йому правопорушення визнав повністю, дав суду показання про те, що вчинив кримінальне правопорушення при обставинах, які викладені в обвинувальному акті. Просить суд не допитувати свідків та не досліджувати письмові і речові докази, оскільки повністю погоджується з висновками досудового розслідування щодо обставин скоєного злочину, розміру заподіяної шкоди та кваліфікації його дій. Просив призначити йому покарання у виді штрафу, однак вважає, що призначення штрафу у розмірі, запропонованому прокурором, є для нього надто обтяжливим.

Суд вважає, що показання обвинуваченого щодо обставин, вчиненого ним кримінального правопорушення, є послідовними і логічними, а тому не викликають сумнівів у суду в правильності розуміння ОСОБА_3 змісту обставин кримінального правопорушення, їх добровільності та істинності його позиції.

Прокурор також погоджується на розгляд провадження у порядку, передбаченому ст.449 ч.3 КПК України. Крім того, просив з врахуванням добровільного відшкодування обвинуваченим шкоди залишити без розгляду цивільний позов. При цьому, просив врахувати дані про особу обвинуваченого та враховуючи пом`якшуючі обставини, призначити йому покарання за ч. 3 ст. 240 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді штрафу.

За таких обставин, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд приходить до висновку про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які учасниками судового провадження не оспорюються, відсутні сумніви у добровільності їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , правильно кваліфіковано за ч.3 ст.240 КК України, оскільки він вчинив незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення на території природно-заповідного фонду.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд у відповідності до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.240 КК України відноситься до нетяжких злочинів.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він раніше не судимий, є приватним підприємцем, не одружений, має на утриманні малолітню дитину інваліда, за місцем проживання характеризується позитивно.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , згідно зі ст. 66 КК України є повне визнання своєї вини та щире каяття, добровільне відшкодування завданої шкоди, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Призначаючи покарання, суд враховує положення ст.50 КК України, якою встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами», а також положення статті 65 КК України, якою встановлено, що "особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів".

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" роз`яснює, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й, зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.69 КК України, а також роз`яснень, наведених у вищезазначені постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 (п.8), призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

За таких обставин, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 , покарання в межах санкції інкримінованого йому кримінального правопорушення, однак з урахуванням наявності вищенаведених обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_3 та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд вважає за необхідне застосувати ч.1 ст.69 КК України і перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного в санкції ч.3 ст.240 КК України та призначити покарання у виді штрафу.

Таке покарання на переконання суду буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до вступу вироку в законну силу залишити обвинуваченому без змін.

Оскільки обвинувачений добровільно, до ухвалення судом вироку відшкодував завдану злочином шкоду, цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Рожнятівської селищної ради до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням залишити без розгляду.

Згідно ч.1 ст.100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Питання процесуальних витрат суд вирішує у відповідності до ст. 124 КПК України.

У відповідності до ч. 4 ст. 174 КПК України, слід вирішити питання щодо скасування арешту, накладеного на тимчасово вилучене майно.

Керуючись ст.ст.366-369, 374, ч.15 ст.615 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.240 ч. 3 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу у розмірі шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до вступу вироку в законну силу залишити обвинуваченому без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 5491,68 процесуальних витрат на проведення експертиз.

Арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 12.10.2021 та від 04.11.2021 на транспортний засіб марки «МАЗ» моделі 630305 н.з. НОМЕР_1 , колісний трактор-екскаватор «HITACHI», піщано-гравійну суміш у кількості 18 м.3 після набрання вироком законної сили скасувати.

Автомобіль марки «МАЗ» моделі 630305 н.з. НОМЕР_1 , металевий просіювач, колісний трактор-екскаватор «HITACHI», повернути власнику ОСОБА_5 .

Піщано-гравійну суміш у кількості 18 м.3 конфіскувати в доход держави.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Рожнятівської селищної ради до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням, залишити без розгляду.

Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду через Рожнятівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно ст.376 ч.6 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: