У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000051, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 , на вирок Арбузинського районного суду Миколаївської області від 10 грудня 2021 року, відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Сасанівка Полонського району Хмельницької області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8 ,

обвинувачений ОСОБА_6 ,

захисник ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області ОСОБА_6 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України та призначено покарання у виді 1 місяця арешту.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати за проведення судової експертизи у розмірі 4 290,50 грн.

Ухвалено скасувати арешт, накладений на предмет ззовні схожий на мисливську рушницю в розібраному стані.

Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України.

Просить повторно дослідити обставини і всі докази у кримінальному провадженні.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник ОСОБА_7 зазначає, що в обвинувальному акті відсутні ознаки важливих елементів складу кримінального проступку, таких як суб`єктивна та об`єктивна сторони, і ці обставини не тільки не викладені, а й не підтверджуються належними та допустимим доказами, обвинувачення ґрунтується на суперечливих, не перевірених належним чином показаннях потерпілих та фрагменті відеозапису, який невідомо яким чином з`явився у матеріалах справи.

На думку апелянта, матеріалами кримінального провадження не доведено події кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України.

Захисник зазначає, що наявні в матеріалах кримінального провадження документи складені зі слів потерпілих, містять суперечності та не дають підстав вважати доведеною подію кримінального правопорушення.

З огляду на плутанину в показаннях потерпілих, єдиним доведеним фактом є вчинення ОСОБА_6 2 пострілів з предмету, схожого на рушницю, а факт наведення рушниці на потерпілих не доведений.

Захисник звертає увагу на те, що в ході досудового розслідування допущено багато помилок, зокрема в один і той же час, дізнавачем складений і протокол огляду місця події, і допитана потерпіла ОСОБА_9 , крім того додана до протоколу огляду місця події фототаблиця не містить підписів. При цьому, вказані дії проведені дізнавачем до внесення відомостей до ЄРДР, що свідчить про недопустимість отриманих доказів.

Захисник вказує про порушення права ОСОБА_6 на захист під час досудового розслідування слідчі дії, з останнім, проводились без участі захисника та без з`ясування того, чи бажає він скористатися правом не свідчити проти себе.

В обвинувальному акті зазначено, що обставиною, яка пом`якшує покарання, є щире каяття обвинуваченого, проте ОСОБА_6 , ані під час досудового розслідування, ані в суді винним себе не визнавав.

Захисник вважає, що відеозапис події, не є доказом доведення винуватості обвинуваченого, оскільки наявні в матеріалах 2 відеозаписи скопійовані на диск невідомою особою та невідомо звідки і записи починаються з 19.29 год. В даному випадку, дізнавач мав вилучити оригінал жорсткого диску, з відеозаписом повної версії подій.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

16.05.2021 р. близько 19.00 год. ОСОБА_6 , перебуваючи на території домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , на ґрунті тривалих неприязних стосунків вчинив сварку з ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , після чого у нього виник умисел, направлений на погрозу вбивством. Реалізуючи свій злочинний намір, при цьому, усвідомлюючи противоправний характер своїх дій, їх караність, діючи умисно, ОСОБА_6 взяв з території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , двоствольну мисливську гладкоствольну рушницю, 16 калібру, та здійснив з неї один постріл вгору, другий постріл у напрямку потерпілих, висловлюючи при цьому погрози щодо позбавлення їх життя. В цей час ОСОБА_10 та ОСОБА_9 сприйняли погрозу як реальну та усвідомлювали, що ОСОБА_6 , за допомогою рушниці, може спричинити їм тілесні ушкодження та позбавити життя.

Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 129 КК України, як погроза вбивством за наявності реальних підстав побоюватися здійснення цієї погрози.

Обираючи обвинуваченому вид і міру покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до кримінального проступку, раніше не судимий, одружений, є пенсіонером за віком, за місцем мешкання характеризується задовільно, як власник холодної, вогнепальної, травматичної, газової чи будь-якої іншої зброї на обліку Первомайського РВП не перебуває, на обліку лікарів нарколога або психіатра не перебуває,

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Наведеним вимогам закону вирок, суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 відповідає.

Так, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, за обставин, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій вірні, ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 вину в інкримінованому йому кримінальному проступку не визнав, показав, що під час конфлікту з ОСОБА_10 , останній вдарив його вилами по руці. З метою захисту, він ( ОСОБА_6 ) пішов до гаражу, де взяв рушницю та вистрілив двічі у повітря, з метою попередити родину ОСОБА_11 про те, що він буде захищатись, якщо вони будуть його бити.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим провини, зокрема про здійснення пострілів лише повітря та словесних погроз у бік потерпілих, його вина у погрозі вбивством за наявності реальних підстав побоюватися здійснення цієї погрози підтверджується показаннями потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .

Потерпілий ОСОБА_10 у суді першої інстанції показав, що 16.05.2021 р. у нього з ОСОБА_12 , на городі виник конфлікт, після чого останній пішов у напрямку свого будинку. Коли він з дружиною ОСОБА_9 , повертався додому, почув звук пострілу з рушниці у дворі. Хто стріляв він не бачив. Через декілька секунд побачив ОСОБА_6 з рушницею в руках, який направив рушницю в його сторону та здійснив постріл. Після цього, він з дружиною побіг до двору свого дому. ОСОБА_6 , в цей час, теж зайшов до двору та крикнув, що наступного разу буде стріляти на ураження.

Потерпіла ОСОБА_9 надала аналогічні показання, які в цілому узгоджуються з показаннями ОСОБА_10 .

Наведені потерпілими обставини погрози вбивства з боку ОСОБА_6 підтверджуються й іншими дослідженими, судом першої інстанції доказами, зокрема даними:

- заяви ОСОБА_6 від 17.05.2023 р., за змістом якої, ОСОБА_6 добровільно видав працівникам поліції рушницю та патрони;

- протоколу огляду місця події від 17.05.2021 р., з якого вбачається, що ОСОБА_6 , у службовому кабінеті № 20 відділення поліції № 1 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області, добровільно видав мисливську рушницю та два патрони, які поміщено до пакету № 1 та до спеціального сейф-пакету № EXPO248270.

- протоколу огляду від 21.05.2021 р., за змістом якого слідчий оглянув добровільно виданий ОСОБА_10 компакт диск. На компакт диску наявні відеозаписи з камери спостереження, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , на відеозаписах зафіксовані обставини події, які відбулись 21.05.2021 р., зокрема чутно, як пролунали два звуки, схожі на постріли, через деякий час на відеозаписі з`явився чоловік, який вийшов з проходу між спорудою (гараж) та парканом і тримав у правій руці предмет зовні схожий на рушницю. Вказаний чоловік двічі повторює фразу «В следующий раз будет на поражение»;

- висновку експерта № СЕ-19/115-21/6869-БЛ від 28.05.2021 р., за змістом якого, наданий на експертизу предмет, є вогнепальною зброєю двоствольною гладкоствольною мисливською рушницею, яка придатна до стрільби. Крім того, встановлено, що досліджені експертом 2 гільзи, стріляні з даної рушниці, одна з лівого ствола, друга з правого ствола;

- протоколу слідчого експерименту від 31.05.2023 р., під час проведення якого підозрюваний ОСОБА_6 , як у слідчому відділенні, так і на місці події, в присутності понятих, розказав та показав про обставини події, які відбулись 16.05.2021 р., зокрема про те, що на городі між ним та ОСОБА_10 виник конфлікт, після чого він пішов до свого сараю, взяв зареєстровану на нього рушницю та вийшов на город, де здійснив два постріли вгору, після цього, з рушницею вийшов у свій двір та сказав потерпілим, що наступного разу буде на ураження.

Отже, досліджені в судовому засіданні суду першої інстанції докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у їх достовірності та об`єктивно підтверджують винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, а саме у погрозі вбивством за наявності реальних підстав побоюватися здійснення цієї погрози.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_6 не заперечував фактів здійснення ним пострілів з рушниці та повідомлення потерпілим, що наступного разу буде на ураження, тобто фактично погрожував їм вбивством.

Перевіряючи доводи сторони захисту, апеляційний суд виходив з наступного.

На переконання сторони захисту та обставина, що ОСОБА_6 не цілився та не стріляв у сторону потерпілих не доводить винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, проте апеляційний суд такі доводи вважає безпідставними з огляду на наступне.

У ч. 1 ст. 129 КПК України, передбачена відповідальність за погрозу вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.

Суспільна небезпечність цього злочину визначається тим, що він, викликаючи у людини почуття тривоги і неспокою, заважає її нормальній праці та відпочинку, порушуючи разом із тим у деяких випадках і громадський порядок.

З об`єктивної сторони злочин характеризується дією у вигляді погрози вчинити вбивство, тобто виявленому ззовні намірі позбавити іншу людину життя.

Така погроза може бути виражена різними засобами: усно, письмово, за допомогою різних дій (жестів, міміки, демонстрації зброї тощо). Для кваліфікації за ст. 129 КК не має значення, чи була така погроза одноразовою або кількаразовою, систематичною, такою, що має характер тероризування.

Погроза повинна бути реальною, тобто сприйматися потерпілим як така, що може здійснитися.

Реальність погрози встановлюється в кожному окремому випадку з урахуванням конкретних фактичних обставин. При вирішенні цього питання слід ураховувати як суб`єктивний критерій (сприйняття погрози потерпілим), так і об`єктивний (спосіб та інтенсивність її вираження, особу винного, характер стосунків між ним і потерпілим тощо). Для визнання погрози вбивством реальною необхідно встановити, що винний вчинив такі дії, які давали потерпілому підстави побоюватися її здійснення, і що поведінка винного, його стосунки з потерпілим об`єктивно свідчили про реальність погрози.

Погроза може бути висловлена як безпосередньо потерпілому, так і через третіх осіб. Необхідною умовою є те, що вона звернена до конкретної особи. Погрожувати вбивством можуть як особі, якій адресовано погрозу, так і близьким їй особам.

Злочин, передбачений ст. 120 КК України, вважається закінченим з моменту, коли погрозу було доведено до відома потерпілого.

Суб`єктивна сторона злочину, що розглядається, характеризується виною у формі прямого умислу. При цьому, не має значення, чи збирався винний здійснити свою погрозу в дійсності, чи ні, досить того, щоб у потерпілого були реальні підстави побоюватися такої погрози. Мотиви вчинення цього злочину на його кваліфікацію не впливають.

Суб`єктом погрози вбивством може бути осудна особа, яка досягла 16 років.

У разі, якщо винний, не обмежуючись погрозою, вчиняє дії, спрямовані на створення умов для вчинення вбивства або навіть безпосередньо спрямовані на його вчинення, відповідальність настає за готування до вбивства або за замах на вбивство.

За встановлених судом першої інстанції обставин кримінального правопорушення, вбачається, що ОСОБА_6 , в ході конфлікту з сусідами, із сараю дістав рушницю з якої здійснив два постріли. Після цього ОСОБА_6 вийшов на подвір`я та в бік потерпілих крикнув «Наступного разу буде на ураження», при цьому, вказану фразу ОСОБА_6 повторив двічі, тримаючи у руках предмет, схожий на рушницю. Вказані обставини зафіксовані камерою відеспостереження, яка знаходилась на домі потерпілих.

Отже, усно висловлена ОСОБА_6 погроза вбивством в бік потерпілих є реальною та такою, що давала потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 достатньо підстав побоюватись такої погрози, через демонстрацію та застосування зброї, тобто об`єктивна сторона інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення є доведеною та сумнівів у її доведеності не викликає. В даному випадку напрямок здійснення пострілів, істотного значення не має.

Стосовно порушення права обвинуваченого ОСОБА_6 на захист, у зв`язку з тим, що останній начебто не повідомлявся про своє право на захист, під час досудового розслідування, апеляційний суд доходить наступного.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не долучалось до матеріалів провадження повідомлення ОСОБА_6 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, тому підтвердити або спростувати факт повідомлення останнього про право на захист під час вручення повідомлення про підозру не представляється за можливе.

Разом з тим, зі змісту реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000051 слідує, що ОСОБА_6 повідомлений про підозру 31.05.2021 р., цього ж дня він допитаний, як підозрюваний та з ним проведений слідчий експеримент.

Згідно долученого стороною обвинувачення до матеріалів провадження протоколу слідчого експерименту від 31.05.2021 р. вбачається, що ОСОБА_6 , як підозрюваному, до початку слідчого експерименту у вказаному кримінальному провадженні, письмово роз`ясненні його права та обов`язки, в тому числі, зміст ст. 59 Конституції України (право на правову допомогу та безоплатну правову допомогу) та ст. 42 КПК України, в якій зазначені права та обов`язки підозрюваного, зокрема право підозрюваного мати захисника та на отримання послуг захисника за рахунок держави. На вказаних письмових роз`ясненнях маються підписи ОСОБА_6 , двох понятих та спеціаліста.

За наведених обставин, підстав вважати, що під час досудового розслідування ОСОБА_6 не роз`яснялось про його право на захист не має.

Доводи захисника про те, що зафіксований у відповідних протоколах час проведення слідчих дій викликає сумніви у його достовірності, а слідчі дії проведені дізнавачем до внесення відомостей ЄРДР є безпідставними.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 214 КПК України здійснення досудового розслідування, крім випадків, передбачених цією частиною, до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. У невідкладних випадках до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути проведений огляд місця події (відомості вносяться невідкладно після завершення огляду). Для з`ясування обставин вчинення кримінального проступку до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути:

1) відібрано пояснення;

2) проведено медичне освідування;

3) отримано висновок спеціаліста і знято показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису;

4) вилучено знаряддя і засоби вчинення кримінального проступку, речі і документи, що є безпосереднім предметом кримінального проступку, або які виявлені під час затримання особи, особистого огляду або огляду речей.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що, відомості про вчинення кримінального правопорушення, внесені до ЄРДР 17.05.2021 р. о 19.01 год.

Відповідно протоколу огляду місця події від 17.05.2021 р., огляд, добровільно виданої ОСОБА_6 , мисливської рушниці проведений у період з 19.08 год. до 19.45 год., втім, у протоколі зазначено, що огляд проведений в обідній період доби.

З долученої захисником до апеляційної скарги копії протоколу допиту потерпілої ОСОБА_9 від 17.05.2021 р., допит проведений з 19.31 год. до 19.58 год.

В даному випадку, протокол допиту потерпілого від 17.05.2021 р. не є доказом у кримінальному провадженні, а певна плутанина у часі проведення слідчої дії огляду місця події, не впливає на його достовірність, а також на допустимість отриманих на підставі вказаної слідчої дії доказів. При цьому, обставини зафіксовані у протоколі огляду місця події та факт добровільної видачі ОСОБА_6 мисливської рушниці стороною захисту не оспорюється.

Слід зауважити, що в даному кримінальному провадженні розслідувались обставини вчинення кримінального проступку, а відтак навіть у випадку проведення дізнавачем слідчих дій, до внесення відомостей до ЄРДР, у виді складання протоколу огляду місця події від 17.05.2023 р., а саме огляду предмету, зовні схожого на мисливську зброю, проведений відповідно до вимог ч. 3 ст. 214 КПК України, якою передбачено можливість проведення вказаних слідчих дій, для з`ясування обставин вчиненого кримінального проступку до внесення відомостей до ЄРДР, а відтак, в даному випадку, порушень вимог кримінального процесуального закону не вбачається.

Захисник зазначає, що прокурором не долучений до матеріалів кримінального провадження рапорт старшого інспектора чергового відділення поліції № 1 Первомайського РВП ОСОБА_13 та під час судового слідства не допитані свідки подій ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , що, на його думку свідчить про неповноту судового розгляду.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, сторона захисту не заявляла клопотань про дослідження рапорту старшого інспектора або допиту, як свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_16 . Отже, підстав для дослідження вказаного документу або допиту свідків у суді першої інстанції не було, а відтак підстав вважати, що судом першої інстанції допущено неповноту судового розгляду не має.

Посилання захисника на те, що у рапорті старшого інспектора чергового відділення поліції № 1 Первомайського РВП ОСОБА_13 вказано, що заявниця ( ОСОБА_9 ) повідомила, що її сусід ОСОБА_6 здійснив два постріли у повітря, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки по перше вказаний документ не досліджувався судом першої інстанції, по друге не може вважатись доказом у вказаному кримінальному провадженні, так як складений черговим відділення поліції, який міг неправильно зрозуміти та відобразити повідомлені йому обставини події і, по трете вказані обставини не підтвердились безпосередньо допитаною судом першої інстанції потерпілою ОСОБА_9 під час судового розгляду.

Апеляційний суд не вбачає й підстав для проведення слідчого експерименту для встановлення місць знаходження кожного з учасників події, на чому наголошує сторона захисту, оскільки напрямок здійснення обвинуваченим ОСОБА_6 пострілів, в даному випадку, істотно не впливає на обсяг обвинувачення та доведеність його винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Доводи захисника про недопустимість як доказу, даних зафіксованих на СD-R диску, а саме відеозаписів події, у зв`язку з тим, що слідчий не вилучив оригінали жорсткого диску з відеозаписами, апеляційний суд вважає безпідставними.

Так, стороною захисту не оспорюються достовірність відеозаписів події які містяться на відповідному СD-R диску, наданого потерпілими, і, будь-яких даних про пошкодження чи монтаж відеозапису не обґрунтовується технічними висновками спеціалістів. Об`єктивних даних про такі факти суду стороною захисту не надано.

В цьому кримінальному провадженні сторона захисту не зверталася до суду з клопотанням про витребування та дослідження в судовому засіданні первинного носія відеозапису, за допомогою якого він був виготовлений. Відеозапис відтворений у судовому засіданні та з огляду на те, що учасники провадження, в порядку ст. 242 КПК України, не заявляли клопотань про проведення судово-технічної експертизи досліджених судом електронних документів, зміст відеозапису не викликав та не викликає обґрунтованих сумнів у його достовірності.

Аналогічна правова позиція, стосовно допустимості даних зафіксованих на певних носіях інформації, викладена у постанові Верховного суду від 31.03.2021 р. (справа № 333/1539/16-к, провадження № 51-5646км20).

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції на підставі глибокого та детального аналізу сукупності доказів у кримінальному провадженні з точки зору їх допустимості, належності, логічності та взаємозв`язку, дійшов вірного висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а відтак, ухвалений відносно останнього вирок є законним, обґрунтованим і вмотивованим, підстав для його скасування, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

вирок Арбузинського районного суду Миколаївської області від 10 грудня 2021 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

_____________________ ______________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3