ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/213/24 Справа № 206/2/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 02 січня 2024 року у кримінальному провадженні № 00000815, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, пенсіонера за віком, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

захисника ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою слідчого судді Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 02 січня 2024 року задоволено клопотання слідчого СВ ВП № 4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, до 28 лютого 2024 року включно.

Слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також про наявність ризиків того, що перебуваючи на волі підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити речі або документи, які мають істотне значення для встановлення важливих обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

За наведеного, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.

В апеляції:

- захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати та застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою або визначити заставу в мінімальному розмірі.

В обґрунтування вказує, що слідчий суддя прийняв до уваги лише доводи сторони обвинувачення, які не були підтверджені будь-якими доказами, та повністю проігнорував доводи сторони захисту.

Зазначає, що підозрюваний ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягався, має постійне місце проживання, має міцні соціальні зв`язки, зокрема дружину та сина, інкримінований йому злочин був вчинений лише з підстав завдання йому тілесних ушкоджень.

Захисник вказує, що прокурором не було доведено наявності існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і жодні об`єктивні дані, які б підтверджували ці ризики, матеріали кримінального провадження не містять.

Заслухавши підозрюваного та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

За вимогами ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно матеріалів справи слідує, що 31 грудня 2023 року до ЄРДР за № 00000815 внесені відомості за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

31 грудня 2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для застосування запобіжного заходу, апеляційний суд зважає на відсутність законодавчого визначення поняття «обґрунтованість підозри» та усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, що підтверджується, зокрема: протоколом огляду місця події від 31 грудня 2023 року; протоколом огляду трупа від 01 січня 2024 року; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_10 від 31 грудня 2023 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 31 грудня 2023 року; протоколом огляду місця події від 31 грудня 2023 року; протоколом пред`явлення особи для впізнання від 31 грудня 2023 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 31 грудня 2023 року; протоколом обшуку від 31 грудня 2023 року; протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_13 від 01 січня 2024 року, які вказують на причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Розглядаючи питання наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів враховує обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме особу підозрюваного ОСОБА_6 , який підозрюється у вчиненні тяжкого військового злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років, у зв`язку з чим, усвідомлюючи факт можливої суворості покарання за вироком суду, підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду. Крім того, існує ризик знищення, сховування або спотворення речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки підозрюваний ОСОБА_6 після вчиненого кримінального правопорушення намагався приховати сліди злочину, а саме змив всі біологічні сліди із предмета (ножа), яким ним було заподіяно тілесні ушкодження. Також встановлено, що підозрюваний може незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, з огляду на те, що підозрюваний має доступ до матеріалів кримінального провадження, зокрема, до анкетних даних свідків та законних представників потерпілого у кримінальному провадженні.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Отже, обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є таким, що в повній мірі відповідає наведеним вище нормам закону, правовим позиціям Європейського Суду з прав людини та обставинам цього кримінального провадження і на даному етапі досудового розслідування зможе запобігти визначеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Оцінюючи вищевказані обставини, також приймається до уваги практика ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Даний висновок також не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника стосовно того, що інкримінований ОСОБА_6 злочин був вчинений лише з підстав завдання йому тілесних ушкоджень з боку потерпілого, то ці обставини фактично зводяться до вирішення питань доведеності чи недоведеності вини останнього в інкримінованих злочинах, які вирішуються судом першої інстанції при ухваленні вироку, і на даному етапі кримінального провадження ці питання не розглядаються.

Також не можуть бути прийняті до уваги зауваження захисника в тій частині, що ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягався, має постійне місце проживання, має міцні соціальні зв`язки, зокрема дружину та сина, оскільки ці обставини не можуть бути достатнім важелем для зменшення встановлених ст. 177 КПК України ризиків, крім того, ці обставини існували і на момент вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці підозрюваного.

Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для скасування ухвали слідчого судді не встановлено, ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 відповідає вимогам ст. ст. 177, 178, 194, 199 КПК України, є законною, обґрунтованою, вмотивованою та такою, що не підлягає скасуванню, а тому, апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 02 січня 2024 року у кримінальному провадженні № 00000815, про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4