Справа №591/7392/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/781/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Державна зрада
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши, без участі сторін, належним чином повідомлених про розгляд справи, у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми, в порядку ч.4 ст. 422-1 КПК України, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 20 грудня 2023 року, якою продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Зарічного районного суду м. Суми перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Під час судового засідання даного кримінального провадження, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 звернулася до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючого його тим, що раніше заявлені ризики, передбачені п. 1, п. 3, п. 5 ст. 177 КПК України, існують та не зменшились і більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належну процесуальну поведінку останнього.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 20 грудня 2023 року, продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 17.02.2024 без визначення розміру застави.

Не погодившись із таким судовим рішенням, захисник ОСОБА_7 звернулася до апеляційного суду зі скаргою, в якій просить ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 20 грудня 2023 року, скасувати.

В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що ухвала суду є необґрунтованою та незаконною.

Так, стороною обвинувачення не було надано жодного доказу наявності в обвинуваченого зв`язків з представниками ФСБ РФ та рідних, якій проживають у вказаній країні. Крім того матеріали кримінального провадження не містять інформації про перетин кордону обвинуваченим.

Факт проживання ОСОБА_6 у населеному пункті, що знаходиться на кордоні з країною - агресором та віднесений до територій, де відбуваються бойові дії, також не доводять існування ризику втечі обвинуваченого. Навпаки наявність кордону, а також посилена присутність прикордонної служби, ЗСУ та інших силових структур, проходження фактичної лінії зіткнення, унеможливлюють фізичний перехід особи на територію РФ.

Щодо можливості незаконного впливу на свідка, то у даному кримінальному провадженні ОСОБА_9 є єдиним свідком, яка вже надала покази, суть яких полягає виключно у підтвердженні того, що вона переслала обвинуваченому відео, знятий нею. Слідством не наведено фактів, які доводять незаконний вплив ОСОБА_6 , чи спроб такого впливу, що здійснюється безпосередньо або через довірених осіб на свідка.

Дії ОСОБА_10 якого, можливо будуть допитувати в суді, як свідка, що здійснював конфіденційне співробітництв під час проведення контролю за вчиненням злочину, повністю зафіксовані процесуальними документами, а тому ризики зміни ним своїх показів є нульовим.

Можливість обвинуваченого вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, також не підтверджується жодним доказом.

Окрім того, судом проігноровано особисті характеристики обвинуваченого, а саме, що він є не судимим, не має інших повідомлень про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, має міцні соціальні зв`язки, що відображається у наявності родини (дружини та доньки), постійного місця проживання, має хвору матір, яка потребує постійного догляду, відповідно до висновку лікарської комісії, був єдиним годувальником своєї родини, має позитивну характеристику, майнова шкода відсутня.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку для подачі апеляційної скарги, захисник зазначає про те, що 25 грудня 2023 року через не належну роботу підсистеми «Електронний суд», вона не мала можливості направити апеляційну скаргу своєчасно.

Про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 , його захисник ОСОБА_7 (шляхом направлення рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення) та прокурор повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення обвинуваченому та захиснику.

Від прокурора надійшла заява про здійснення апеляційного розгляду поданої апеляційної скарги, у його відсутність. Вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, а тому підлягає залишенню без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Враховуючи зазначені обставини, а також те, що, в порядку ч.4 ст.422-1 КПК України, ніхто із учасників не заявив клопотання про розгляд провадження за їх участі, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.

У відповідності до п. 1-1 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під варто, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, - протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою суду.

З огляду на те, що захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 не мала можливості своєчасно подати апеляційну скаргу через неналежну роботу підсистеми «Електронний суд», колегія суддів вважає за необхідне поновити стороні захисту строк на апеляційне скарження.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

Задовольняючи клопотання прокурора, подане в рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, про продовження останньому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом було встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та існують з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, а саме, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за скоєння якого передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі. Окрім того, міститься інформація про зв`язки обвинуваченого з представниками спецслужб РФ, ОСОБА_6 проживає поблизу кордону, обізнаний про місце проживання свідків та їх родичів у кримінальному провадженні. Відповідно, висновок суду про те, що неможливо запобігти вказаним ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, є вмотивованим і з таким висновком погоджується і колегія суддів.

Не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги те, що обвинувачений має сім`ю, постійне місце проживання, адже вони, не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підставою для застосування та продовження саме такого запобіжного заходу ОСОБА_6 .

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи, при цьому КПК не вимагає доказів того, що вона обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів можливості їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, ризик переховування від суду стверджується тяжкістю можливого покарання та свідчать про можливість вчинення ОСОБА_6 дій задля переховування від суду.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, на що звернув увагу суд першої інстанції.

На думку колегії суддів, суд дійшов до обґрунтованого висновку, що на теперішній час місце проживання обвинуваченого ОСОБА_6 , знаходиться на території України, на якій ведуться активні бойові дії зі збройними силами Російської Федерації та, оскільки територія Середино-Будської міської територіальної громади Шосткинського району Сумської області знаходяться географічно близько від лінії бойових зіткнень, вказане ускладнює контроль виконання ним іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, та підвищує ризик переховування від суду.

Також необхідно враховувати, що в умовах воєнного стану питання щодо забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого набуває особливого значення, оскільки здійснення правосуддя в особливих умовах ускладнюється наявністю певних перешкод, які не існують у мирний час та вимагає від учасників судового розгляду відноситись до виконання своїх обов`язків та реалізації наданих прав з більшою відповідальністю і зобов`язує суд діяти більш ефективно та організовано.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

З огляду на зазначені положення закону, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Тому є вагомі підстави вважати, що у разі застосування до обвинуваченого альтернативного по відношенню до тримання під вартою запобіжного заходу, не пов`язаного з виключними запобіжниками у комунікації та його переміщеннях, останній зможе здійснити незаконний вплив на свідків з метою зміни наданих ним показань для уникнення від кримінальної відповідальності за скоєний злочин.

Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину проти основ національної безпеки України, то перебуваючи на волі матиме змогу продовжити вчиняти дії на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

При цьому, посилання апелянта на те що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, хвору матір, яка потребує постійного догляду, не свідчать про зменшення чи зникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі судового розгляду лише винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 , дозволить під час судового розгляду контролювати його місце перебування та запобігти встановленим ризикам, які на теперішній час продовжують існувати.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про недоведеність існування ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінуються обвинуваченому, а саме того, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України під час дії воєнного стану, який введений на території України відповідно до указу президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», що є найбільш небезпечним посяганням на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність інкримінованого злочину.

Враховуючи вищенаведені відомості, у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовував та суд першої інстанції визнав доведеним.

Отже існує обґрунтована необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання обвинуваченого під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи підозрюваного та обставин кримінального провадження.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити захиснику обвинуваченого ОСОБА_6 адвокату ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали Зарічного районного суду м. Суми від 20 грудня 2023 року.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 20 грудня 2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цю ухвалу, без задоволення.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4