Номер провадження: 11-кп/813/339/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу Київського райсуду м. Одеси від 27.12.2023, якою під час судового розгляду к/п №0000179 від 16.03.2022 відносно:

ОСОБА_8 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Маломихайлівка Покровського району Дніпропетровської обл., громадянки України, із середньою освітою, офіційно не працюючої, маючої на утриманні малолітню дитину, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

- обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 25.02.2024 включно, із можливістю внесення застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 27.12.2023 під час судового розгляду к/п №0000179 від 16.03.2022 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України було відмовлено у задоволенні клопотання захисників про зміну обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_11 запобіжного заходу, задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно ОСОБА_7 строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, до 25.02.2024 включно, з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», із залишенням без змін раніше визначений розмір застави 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 536 800 грн., а також продовжено відносно обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 відповідні запобіжні заходи.

Мотивуючи своє рішення, суд послався на те, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані під час обрання запобіжного заходу не зменшились та продовжують існувати, зокрема обвинувачена може вдатись до спроб переховування від суду; незаконно впливати на свідків, інших обвинувачених; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення, обумовлені тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, які є корисливими, її роль у інкримінованих їй злочинів співорганізатор злочинної організації, офіційно не працевлаштована.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 зазначила, що вважає ухвалу суду необґрунтованою та невмотивованою, з огляду на наступне:

- поза увагою суду залишилось те, що прокурором не доведено та не надано жодного доказу існування ризику можливого переховування обвинуваченої ОСОБА_7 від суду, натомість остання зареєстрована в Дніпропетровській обл. та до затримання проживала у м. Дніпро, перебуває в офіційному шлюбі, має батьків, на її утриманні перебуває малолітня дитина 2021 р.н., що свідчить про наявність в неї міцних соціальних зв`язків, окрім того на теперішній час для ОСОБА_7 її родина орендувала квартиру в АДРЕСА_3 ;

- судом 1-ої інстанції не враховано того, що будь-яких фактичних даних щодо спроб ОСОБА_7 незаконно впливати на учасників кримінального провадження особисто чи через третіх осіб під час досудового розслідування та судового розгляду не встановлено, окрім того будь-яких відомостей з цього приводу ані свідками, ані потерпілими, ані прокурором не надавались;

- висновок суду 1-ої інстанції, що ОСОБА_7 має намір здійснювати протиправні діяння в подальшому, є необґрунтованим, оскільки обвинувачена ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась;

- судом 1-ої інстанції не надано оцінку в оскаржуваній ухвалі обставинам недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання рід вартою

Посилаючись на викладене, захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням на неї певних процесуальних обов`язків.

Ухвала суду 1-ої інстанції в частині продовження строку застосування запобіжних заходів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 не оскаржувалася.

В судове засідання апеляційного суду захисник ОСОБА_6 та прокурор ОСОБА_16 не з`явились, водночас надали до апеляційного суду клопотання про здійснення апеляційного розгляду за їх відсутності. При цьому, від обвинуваченої ОСОБА_7 жодних клопотань про забезпечення її участі до суду не надходило.

У зв`язку із викладеним, враховуючи положення ст. 422-1 КПК України, а також ч. 4 ст. 107 КПК України, колегія суддів вважає за можливе апеляційний розгляд провести за відсутності учасників судового провадження та фіксацію судового засідання технічними засобами не здійснювати.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Київському райсуді м. Одеси знаходиться к/п №0000179 від 16.03.2022 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Так, зважаючи на обставини інкримінованих ОСОБА_7 тяжких злочинів корисливої направленості, вчинених організованою групою осіб, які вчинялися нею неодноразово, та не зважаючи на настання тяжких наслідків, остання продовжувала вчиняти шахрайські дії відносно потерпілих, її роль в інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях, а саме є співорганізатором злочинної організації, а також можливої міри покарання, яка може їй загрожувати у разі визнання винуватою (у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна), колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки виходячи з цього є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченої від суду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Водночас, зважаючи на те, що потерпілі, свідки та іншу обвинувачені на теперішній час безпосередньо судом ще не допитані, остаточне рішення по справі відносно обвинуваченої не прийнято, а також на те, що ОСОБА_7 відомі анкетні дані свідків та інших обвинувачених, їх місця проживання, інформація відносно рідних, існує ризик того, що обвинувачена може незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні.

Також, колегія суддів вважає, що в зазначеному кримінальному провадженні продовжує існувати ризик можливого вчинення іншого кримінального правопорушення, з огляду на те, що обвинувачена ОСОБА_7 офіційно не працевлаштована, інкриміновані їй злочини вчинялись протягом тривалого часу, відповідно до формулювання обвинувачення остання була співорганізатором злочинної організації, більш того встановлена кількість епізодів однорідних злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, сягає 65, що свідчить про системність злочинної діяльності.

Водночас, колегія суддів приймає до уваги посилання сторони захисту про те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, перебуває у офіційному шлюбі, а також має на утриманні малолітню дитину, проте зауважує на тому, що зазначені обставини не слугували стримуючим фактором щодо невчинення інкримінованих їй злочинів, а також не свідчать про зменшення або відсутність встановлених вище апеляційним судом ризиків.

При цьому, та обставина, що на теперішній час для ОСОБА_7 її родина орендувала квартиру у м. Одесі не може слугувати беззаперечною підставою для зміни щодо обвинуваченої запобіжного заходу, з огляду на вищевикладене.

Отже, доводи захисника ОСОБА_6 про наявність підстав для застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, апеляційний суд вважає безпідставними.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_7 залишенню без змін, як законна та обґрунтована.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського райсуду м. Одеси від 27.12.2023, якою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України під час судового розгляду кримінального провадження по суті продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 25.02.2024 включно, із можливістю внесення застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4