Єдиний унікальний номер 205/1311/23
1-кп/205/515/23
У Х В А Л А

28 грудня 2023 року Ленінський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро заяву адвоката ОСОБА_3 про відшкодування судових витрат, понесених на правову допомогу потерпілій ОСОБА_4 , в рамках кримінального провадження № 0000544 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

27 вересня 2023 року Ленінським районним судом міста Дніпропетровська був ухвалений вирок, яким ОСОБА_5 було визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання.

Також вказаним вироком суду від 27 вересня 2023 року цивільний позов потерпілої був задоволений частково.

Вироком Дніпровського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року, вирок Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 27.09.2023 року скасовано в частині призначення покарання.

26.12.2023 року представник потерпілої адвокат ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою, в якій просив вирішити питання про стягнення з обвинуваченої на користь потерпілої ОСОБА_4 процесуальні витрати на правову допомогу в сумі 24 600 грн.

Положення, які стосуються процесуальних витрат у кримінальному провадженні, регламентовані главою 8 КПК України.

Статтею 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються із: 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів, виготовленням дублікатів і копій документів.

Відповідно до ч.1 ст.120 КПК України, витрати пов`язані з оплатою допомоги захисника, несе підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

При цьому, правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, особа має процесуально підтвердити надання правових послуг.

П. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою (ч. 1 ст. 126 КПК України).

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 598/1781/17, КПК України не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження. Вирішення питання про розподіл процесуальних витрат полягає у висновку суду про стягнення або відмову у стягненні певної грошової суми, яка є процесуальними витратами у розумінні КПК України. Залишення клопотання учасника провадження про розподіл процесуальних витрат без розгляду не є вирішенням судом питання про розподіл процесуальних витрат.

У постанові від 21.11.2018 у справі № 462/6473/16-ц Верховний Суд зазначив, що питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час ухвалення вироку суду стосовно ОСОБА_5 було частково задоволено цивільний позов потерпілої. Питання про стягнення з обвинуваченої на користь потерпілої процесуальних витрат у вигляді витрат на правову допомогу не вирішувалося.

З дослідженого судом цивільного позову вбачається, що у позовних вимогах не було зазначено конкретного розміру понесених витрат на правову допомогу. Крім того, до цивільного позову не було додано доказів, які б підтверджували понесення потерпілим витрат на правову допомогу у конкретному розмірі.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

До закінчення судових дебатів у вказаній кримінальній справі представником потерпілого не було подано доказів на підтвердження понесених потерпілим витрат на правову допомогу. Разом з тим, під час судових дебатів представник потерпілого заявив про намір подачі заяви про стягнення витрат, але ж письмових доказів на підтвердження понесення потерпілим витрат на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення вироку не подав.

Так, посилання представника потерпілої адвоката ОСОБА_3 на ч. 5 ст. 534 КПК України, відповідно до якої процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішує суддя суду першої інстанції одноособово, якщо інше не передбачено цим Кодексом, є помилковим, оскільки вказані витрати пов`язані з розглядом справи, а не з порядком виконання судових рішень у кримінальному провадженні.

Таким чином, керуючись ч. 5 ст. 128 КПК України, відповідно до якої цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими ЦПК України, враховуючи те, що представником потерпілого в порушення вимог ст. 141 ЦПК України не було надано суду доказів на підтвердження понесення потерпілим витрат на правову допомогу ні під час подання цивільного позову в рамках кримінального провадження, ні до закінчення судових дебатів при розгляді кримінального провадження, не подано клопотання під час судових дебатів про надання відповідних доказів протягом п`яти днів після ухвалення вироку, суд вважає за необхідне залишити заяву без розгляду, оскільки такі докази подано з пропуском строку, встановленого частиною 8 статті 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 141 ЦПК України, ст. ст. 118, 124, 126, 128, 371, 372, 534, 537 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву адвоката ОСОБА_3 про відшкодування судових витрат, понесених на правову допомогу потерпілій ОСОБА_4 , в рамках кримінального провадження № 0000544 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її проголошення до судової палати з кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1