ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/2470/23 Справа № 175/7073/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

підозрюваного (в режимі

відео конференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Нова Галещина, Козельщанського району, Полтавської області, громадянина України, не одруженого, військовослужбовця військової служби за контрактом на посаді розвідника механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , старшого солдата, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, у кримінальному провадженні №0003761 від 17 жовтня 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2023 року клопотання старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Мариіуполь) Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у місті Краматорську, ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Маріупольської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_6 , було задоволено частково.

Обрано ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти підозрюваному на строк 60 днів, а саме по 16 грудня 2023 року, з визначенням застави - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 214 720 гривень.

Рішення суду обґрунтовано тим, що слідчими Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Маріуполі) ТУ ДБР у м. Краматорську здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0003761 від 17 жовтня 2023 року, за ч. 4 ст. 402 КК України.

18.10.2023 року старшого солдата ОСОБА_8 було затримано в порядку ст. 208 КПК України та 18.10.2023 року останньому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, і ця підозра обгрунтовується зібраними під час досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності, зокрема: повідомленням про вчинення кримінального правопорушення; довідкою військово-лікарської комісії; протоколами допиту свідків; протоколом огляду предмету; іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності та взаємозв`язку.

Також слідчий суддя врахував, що в судовому засіданні прокурором доведено існування ризику впливу ОСОБА_8 на свідків за провадженням, так як останній є діючим військовослужбовцем, що дає підстави вважати, що він має широке коло знайомств серед військових, а тому має змогу вплинути на свідків, які є його товаришами по службі, з метою отримання від них необхідних йому показань.

Доведена прокурором й наявність ризику, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, так як він, вчиняючи непокору в умовах воєнного стану, фактично відмовився виконувати бойові завдання та наказ командира підрозділу щодо виконання свої службових обов`язків в умовах воєнного стану.

Інших ризиків, передбачених ст.177 КПК України слідчим суддею не встановлено.

Як вказав слідчий суддя, ч. 8 ст. 176 КПК України встановлено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою). Втім, розглядаючи питання щодо обрання підозрюваному альтернативного запобіжного заходу слідчий суддя виходить з того, що ч.3 ст.176 КПК України зобов`язує суддю насамперед розглянути можливість застосування менш суворих заходів, аніж позбавлення волі. А відтак, ретельно оцінивши в сукупності всі надані матеріали кримінального провадження та обставини, у тому числі: середній вік та нормальний стан здоров`я підозрюваного, його соціальні зв`язки за місцем мешкання; майновий стан; відсутність повідомлень про підозру у інших кримінальних провадженнях, слідчий суддя дійшов висновку про можливість визначення підозрюваному застави у розмірі - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки саме цей розмір здатний забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків і не є завідомо непомірним для нього.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2023 року та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що поза увагою суду залишилось те, що ОСОБА_8 згідно з висновком призивної комісії Кременчуцького ОМВК на підставі наказу МОУ № 402 від 2008 року визнаний непридатним до військової служби в мирний час та обмежено придатним у воєнний час. Незважаючи на ці обставини ОСОБА_8 уклав контракт на проходження військової служби. Надалі ОСОБА_8 був поранений, але в порушення вимог законодавства йому не було надано час на реабілітацію. За таких обставин ОСОБА_8 мали перевести до іншого підрозділу, який не виконує бойові завдання.

Звертає увагу суду на ті обставини, що ОСОБА_8 будь-якого кримінального правопорушення не вчиняв, злочинного умислу не мав, щодо нього немає негативних характеристик, за станом здоров`я потребував медичної допомоги, бажав отримати відповідне лікування, а потім продовжувати виконувати бойові розпорядження.

Крім того, захисник вважає, що стороною обвинувачення не доведені заявлені ризики. Ризик переховування не доведений, оскільки обвинувачений не здійснив жодної спроби переховування, не вчиняв спроб втечі та дій, спрямованих на унеможливлення його виявлення органами досудового розслідування.Звернення за правовою допомогою до адвоката також вказує на те, що обвинувачений не має наміру переховуватись, після інкримінованих йому протиправних дій, пов`язаних з відкритою відмовою виконати бойове розпорядження начальника, не намагався вчинити спробпереховуватися. Також ОСОБА_8 з початку досудового розслідування не вчинено жодного впливу на свідків.

Тож, сторона захисту вважає, що органом досудового розслідування не надано підтверджуючих даних стосовно неможливості застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку підозрюваного та його захисника, які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, доводи прокурора, яка вважала за необхідне залишити ухвалу слідчого судді без змін, а скаргу без задоволення, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У відповідності до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані, а доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.

Так, з наданих матеріалів убачається, що під час судового розгляду слідчий суддя належним чином з`ясував, що слідчими Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Маріуполі) ТУ ДБР у м. Краматорську здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0003761 від 17 жовтня 2023 року, за ч. 4 ст. 402 КК України.

18.10.2023 старшого солдата ОСОБА_8 було затримано в порядку ст. 208 КПК України та 18.10.2023 останньому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Обґрунтованість повідомленої старшому солдату ОСОБА_8 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності, зокрема: повідомленням про вчинення кримінального правопорушення; довідкою військово-лікарської комісії; протоколами допиту свідків; протоколом огляду предмету; іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності та взаємозв`язку.

З таким висновком слідчого судді погоджується і суд апеляційної інстанції, при цьому обставини, що дають підстави підозрювати його у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Також приймається до уваги, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.

Таким чином, посилання сторони захисту на недоведеність провини ОСОБА_8 у скоєнні вищезазначеного кримінального правопорушення, тобто безпідставність підозри, є неприйнятним для колегії суддів, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування. Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, тож апеляційні вимоги сторони захисту в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи поданого клопотання є обґрунтованими, а ризики, передбачені п.п.3,5 ч.1 ст. 177 КПК України об`єктивно існують, оскільки ОСОБА_8 є діючим військовослужбовцем, що дає підстави вважати, що він має широке коло знайомств серед військових, а тому має змогу вплинути на свідків, які є його товаришами по службі, з метою отримання від них необхідних йому показань.

Також слідчий суддя визнав доведеним і ризик того, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, а саме дезертирство, так як він, вчиняючи непокору в умовах воєнного стану, фактично відмовився виконувати бойові завдання та наказ командира підрозділу щодо виконання своїх службових обов`язків.

Тож, посилання сторони захисту на безпідставність зазначених слідчим у клопотанні та встановлених судом ризиків не підлягають задоволенню.

Крім цього, у справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) Європейський суд з прав людини зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).

Європейський суд з прав людини визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.

Що стосується призначеного ОСОБА_8 покарання, у колегії суддів не виникає сумнівів у правильності його призначення судом першої інстанції, оскільки приписами ч.7. ст.. 176 КПК України встановлено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою.

Ретельно оцінивши в сукупності всі надані матеріали кримінального провадження та обставини, наявні в них та встановлені в судовому засіданні, слідчий суддя з урахуванням загальних норм кримінального процесуального закону дійшов висновку про можливість визначення підозрюваному розміру застави.

Таким чином, апеляційний суд цілком погоджується з позицією слідчого судді, який при постановленні ухвали врахував дані, характеризуючі підозрюваного, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , обґрунтованість підозри у його вчиненні, міру покарання, яка передбачена за нього у виді позбавлення волі, та з метою запобігти встановленим ризикам задовольнив клопотання слідчого та застосував до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Доводи ж апелянта щодо неврахування судом характеризуючих його підзахисного обставин, зазначених в апеляційній скарзі, які, на думку апелянта, можуть бути підставою для обрання останньому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, є безпідставними та не впливають на обгрунтований висновок слідчого судді відносно наявності підстав для задоволення клопотання слідчого про застосування саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 . До того ж, ці обставини існували і на момент вчинення злочину, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці підозрюваного.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою цілком правильним і обгрунтованим та не знаходить підстав для його зміни на даному етапі досудового розслідування на інший запобіжний захід.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 ,підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, у кримінальному провадженні №0003761 від 17 жовтня 2023 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3