Номер провадження: 11-кп/813/1526/23
Справа № 508/439/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_7 на вирок Миколаївського районного суду Одеської області від 26 квітня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000217 від 02 червня 2022 року відносно

ОСОБА_10 , що народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Біляївка Одеської області, громадянки України, яка зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ФОП, має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше судимої: 15.12.2022 року Березівським районним судом Одеської області за ч.1 ст.263 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від покарання з іспитовим строком 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції

Вироком Миколаївського районного суду Одеської області від 26 квітня 2023 року ОСОБА_10 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та їй призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, шляхом поглинання покарання за цим вироком, покарання, за вироком Березівського районного суду Одеської області від 15.12.2022 року, визначено остаточно ОСОБА_10 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання з випробуванням, на іспитовий строк 3 (три) роки з покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Задоволений цивільний позов ОСОБА_7 та стягнуто з ОСОБА_10 завдану майнову шкоду в розмірі 40 060 (сорок тисяч шістдесят) гривень 00 копійок та моральну шкоду в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок.

Вирішено питання стосовно речових доказів та із заходами забезпечення кримінального провадження.

Оскарженим вироком встановлено, що 01.06.2022 року під час дії на території України воєнного стану, який введений Указом Президента України № 341/2022 від 17.05.2022, затверджений Законом України від 22.05.2022 № 2263-ІХ ОСОБА_10 , перебувала в селі Стрюкове, Березівського району, Одеської області в особистих справах.

Того ж дня, близько 22:00 години, під час перебування біля будинку АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_7 , впевнившись, що власники будинку та інші особи поблизу відсутні, у ОСОБА_10 , виник прямий умисел на проникнення до житла з метою таємного викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій умисел, направлений на заволодіння чужим майном, ОСОБА_10 , розбила вікно, заздалегідь знайденим на території іншого домоволодіння молотом, через яке проникла до житла потерпілої. У подальшому ОСОБА_10 , прослідувала на другий поверх, де в одній з кімнат виявила сейф, який слугував сховищем та винесла його у двір домоволодіння. У продовження своїх злочинних дій, шляхом розбиття корпусу вказаного сейфу металевим молотом та лопаткою для чистки снігу, яку також знайшла у дворі іншого домоволодіння, з корисливих мотивів, передбачаючи суспільно- небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою незаконного збагачення, таємно викрала грошові кошти, у розмірі 166135 гривень, що належать ОСОБА_7 , та які зберігалися у сейфі.

У подальшому, ОСОБА_10 , з метою уникнення кримінальної відповідальності залишила місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинила своїми злочинними діями матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_7 , на загальну суму 166135 гривень.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції захисник ОСОБА_9 та потерпіла ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_9 у своїй апеляційній скарзі просив скасувати вирок в частині відшкодування моральної та матеріальної шкоди у розмірі 40 060 (сорок тисяч шістдесят) гривень 00 копійок та моральну шкоду в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок.

Захисник зазначив про те, що потерпілій були повернуті всі викрадені грошові кошти і незрозуміло які душевні та фізичні страждання вона зазнала, враховуючи те, що в її будинку було розбите лише одне вікно.

Потерпіла ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просила скасувати вирок в частині призначення покарання та призначити ОСОБА_10 реальне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Зазначила, що суд безпідставно звільнив ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з випробуванням, не врахувавши характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину та байдуже ставлення обвинуваченої до вчиненого.

Правові позиції учасників апеляційного розгляду

В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_9 та обвинувачена ОСОБА_10 підтримали апеляційну скаргу захисника та заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілої.

Потерпіла ОСОБА_7 та представник потерпілої - адвокат ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу потерпілої та заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційних скарг, просив залишити оскаржений вирок без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені в апеляційних скаргах, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки в апеляційних скаргах не оспорюються фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, встановлені судом першої інстанції, доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_10 та правильність кваліфікації її дій, апеляційний суд не переглядає оскаржений вирок в цій частині.

Що стосується призначеного судом першої інстанції покарання обвинуваченій ОСОБА_10 , то апеляційний суд не погоджується з доводами потерпілої про безпідставне звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до ст.65 КК України - особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Положеннями ст. 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_10 в повній мірі дотримався вищевказаних вимог Кримінального закону.

Судом враховано тяжкість кримінального правопорушення та особу обвинуваченої, надано оцінку низці обставин, які мають значення для призначення законного та справедливого покарання, яке б відповідало вимогам ст.65 КК України.

Так, у якості обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_10 , суд першої інстанції врахував її щире каяття.

Разом з тим, з обвинувального акту убачається, що орган досудового розслідування також визнав обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченої - щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_10 згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Також судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_10 за місцем проживання характеризується позитивно, підприємець, має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліках у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває.

При цьому апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_10 самостійно утримує дочку, оскільки є вдовою.

На думку апеляційного суду, вказані обставини свідчать про наявність у ОСОБА_10 міцних соціальних зв`язків.

Відповідно до досудової доповіді Березівського районного сектору № 3 Філії державної установи «Центр пробації» в Одеській області від 18.08.2022 року - виправлення обвинуваченої ОСОБА_10 є можливим без застосування до неї обмеження або позбавлення волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства. Рівень ризику - низький. Рівень вчинення повторного кримінального правопорушення - середній. Виправлення обвинуваченої можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобіганню вчинення повторних кримінальних правопорушень, участь у тренінгах, метою яких є формулювання відповідальної поведінки, участь в бесідах, які запобігають скоєнню повторних правопорушень.

Разом з тим, відомості щодо перебування обвинуваченої на обліках у лікаря нарколога чи психіатра, притягнення її до адміністративної відповідальності, неналежної поведінки у побуті - відсутні. Інкриміноване кримінальне правопорушення не було вчинене на ґрунті наркоманії чи алкоголізму.

Апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги потерпілої про відсутність в обвинуваченої ОСОБА_10 щирого каяття, оскільки остання під час досудового розслідування та судового розгляду вину у вчиненому визнавала повністю та каялася.

Між тим, як зазначено вище, з урахуванням відомостей, які характеризують особу обвинуваченої, яка раніше судима, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини справи, наслідки кримінального правопорушення, досудову доповідь органу пробації, суд першої інстанції призначив ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.4 ст.185 КК України, а також за сукупністю злочинів, на підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначивши ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, та вважав за можливе звільнити ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст.75 КК України, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Надаючи оцінку можливості застосування положень ст.75 КК України при призначенні покарання, апеляційний суд враховує положення ст.65 КК України, відповідно до яких, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

З урахуванням наведеного та практики Європейського суду з прав людини щодо призначення покарання й того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції вірно прийнято рішення, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_10 , можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за її поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням.

На основі засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням конкретних обставин справи, особу обвинуваченої, , апеляційний суд приходить до висновку, що покарання, не пов`язане з ізоляцією обвинуваченої ОСОБА_10 від суспільства, із застосуванням положень статей 75, 76 КК України, буде відповідати вимогам ст. 65 КК України та за своїм видом та розміром буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, тобто таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченої.

Доводів апеляційної скарги захисника про недоведеність підстав для відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілій, апеляційний суд вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до резолютивної частини оскарженого вироку, суд першої інстанції задовольнив цивільний позов, поданий в інтересах потерпілої, та вирішив стягнути з обвинуваченої ОСОБА_10 - 40 060 гривень матеріальних збитків, та 30 000 гривень моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що потерпілій були повернуті всі викрадені грошові кошти, а тому відсутні підстави для задоволення цивільного позову, апеляційний суд вважає неспроможними, оскільки викрадені кошти були повернуті внаслідок затримання ОСОБА_10 . ТРО, через короткий час після вчинення злочини.

Між тим, апеляційний суд констатує, що окрім викрадених коштів, потерпілій буда завдана матеріальна та моральна шкоди, яку заподіяла обвинувачена, неправомірно проникаючи в її житло.

Так, положеннями ч.1 ст.128 КПК України встановлено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдану майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Так, матеріалами кримінального провадження підтверджується завдана потерпілій ОСОБА_7 матеріальна шкода у розмірі 40 060 гривень, яка складається з: витрат пов`язаних з придбанням та встановленням нового склопакету вікна - 14 760 гривень; відновлення пошкодженого ламінату в кімнаті - 14 760 гривень; придбання та доставка нового сейфу - 11 300 гривень.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підстави та розмір цивільного позову в частині матеріальної шкоди, заявленого на суму 40 060 грн., в інтересах потерпілої ОСОБА_7 , підтверджуються доказами, доданими до матеріалів провадження.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, котра її завдала, за наявності її вини у заподіянні такої шкоди. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій у результаті кримінального правопорушення завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Як убачається зі змісту оскарженого вироку, потерпілою ОСОБА_7 був заявлений цивільний позов про відшкодування йому заподіяної злочином моральної шкоди в розмірі 30000 грн.

Апеляційний суд зазначає, що внаслідок вчинення обвинуваченою ОСОБА_10 злочину було пошкоджено цілісність її домівки, що позбавило потерпілу почуття безпечності знаходження у власному житлі та викликало душевні переживання, а також змусило потерпілу змінити звичний спосіб життя, в зв`язку з необхідністю відновлення пошкоджень у її житлі.

Тому, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважав за необхідне визначити потерпілій в рахунок відшкодування моральної шкоди 30000 грн, що буде достатньою компенсацією за вчинений обвинуваченою злочин.

В свою чергу, апеляційний суд зазначає, що, відповідно до п.3 Постанови від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України.

Статтею 23 ЦК України, передбачено, що розмір моральної шкоди визначає суд з урахуванням певних обставин, а саме залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та інше. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Враховуючи викладене, апеляційній суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог потерпілої про відшкодування спричиненої моральної шкоди в розмірі 30 000 гривень, що є справедливим і співрозмірним з понесеними потерпілою моральними стражданнями.

На думку апеляційного суду, такий розмір відшкодування компенсує тривалість та характер моральних страждань, яких зазнала потерпіла, у зв`язку з вчиненням відносно неї неправомірних дій ОСОБА_10 .

Відповідно до ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржене судове рішення без змін.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційних скарг захисника ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_7 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити їх без задоволення, а оскаржений вирок суду - без змін.

Керуючись статтями 370, 404, 405, 407, 409, 418, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Миколаївського районного суду Одеської області від 26 квітня 2023 року, яким ОСОБА_10 визнана винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3