У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2023 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора - ОСОБА_3 , розглянувши в закритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого управління ГУ СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_4 , про надання дозволу на затримання з метою приводу підозрюваного для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

В С Т А Н О В И В:

03 листопада 2023 року до Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого управління ГУ СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_4 про надання дозволу на затримання з метою приводу підозрюваного для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання обґрунтовується тим, що слідчим управлінням ГУ СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000700 від 17 серпня 2023 року за підозрою громадян РФ ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1,2 ст. 438 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що з 19 лютого 2014 року представниками Російської Федерації розпочато збройне вторгнення збройних сил РФ, приховане твердженням керівників РФ про переміщення військових підрозділів в рамках звичайної ротації сил Чорноморського флоту, які у взаємодії з військовослужбовцями Чорноморського флоту РФ та іншими підрозділами ЗС РФ здійснили блокування й захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури України, забезпечивши військову окупацію території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя.

18 березня 2014 року РФ оголосила про офіційне включення Криму до її території.

Одночасно з цим протягом березня та на початку квітня 2014 року, під безпосереднім керівництвом та контролем представників влади та ЗС РФ, представники іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд і груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією, взяли під контроль будівлі, в яких знаходилися органи місцевої влади та місцеві органи виконавчої влади України, військові об`єкти України в окремих районах Донецької та Луганської областей України.

07 квітня 2014 року в м. Донецьку створено терористичну організацію «Донецька народна республіка», а 27 квітня 2014 року в м. Луганську - терористичну організацію «Луганська народна республіка», у складі яких утворені незаконні збройні формування, які функціонують і по теперішній час.

Внаслідок військових дій у період з травня по серпень 2015 року сили оборони України звільнили частину раніше окупованих територій Донецької та Луганської областей.

Датою початку тимчасової окупації Російською Федерацією окремих територій України є 19 лютого 2014 року.

Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року.

Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими Російською Федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією Російської Федерації), починаючи з 7 квітня 2014 року відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII.

В подальшому, 24 лютого 2022 року президент РФ оголосив початок так званої «спеціальної військової операції».

Після цього, близько четвертої години ранку того ж дня, ЗС РФ, інші збройні формування РФ та підконтрольні їм угруповання іррегулярних незаконних збройних формувань розпочали широкомасштабне військове вторгнення на територію України, увійшовши з боку РФ, Білорусі та тимчасово окупованої території України, що супроводжувалось завданням ракетно-артилерійських ударів та бомбардувань авіацією об`єктів по всій території України.

24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

З того моменту сили оборони України здійснюють збройну відсіч вздовж всієї лінії фронту.

Факт широкомасштабного збройного вторгнення на територію України 24 лютого 2022 року не приховувався владою РФ, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральної асамблеї ООН ES-11/1 від 02 березня 2022 року «Про агресію проти України», п.п. 1, 3 Висновку 300(2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії Російської Федерації проти України», п.п. 17, 18 Наказу від 16 березня 2022 року за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього" (Україна проти РФ) та ін.)».

Статтею 43 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року передбачено, що збройні сили сторони, що перебуває в конфлікті, складаються з усіх організованих збройних сил, груп і підрозділів, що перебувають під командуванням особи, відповідальної перед цією стороною за поведінку своїх підлеглих, навіть якщо ця сторона представлена урядом чи властями, не визнаними супротивною стороною.

Такі збройні сили підпорядковані внутрішній дисциплінарній системі, яка, поряд з іншим, забезпечує додержання норм міжнародного права, застосовуваних у період збройних конфліктів.

Особи, які входять до складу збройних сил сторони, що перебуває в конфлікті (крім медичного і духовного персоналу, про який ідеться у статті 33 Третьої конвенції), є комбатантами, тобто вони мають право брати безпосередню участь у воєнних діях.

Так, відповідно до ст. 8 Статуту внутрішньої служби збройних сил Російської Федерації, затвердженого Указом президента Російської Федерації №1495 від 10 листопада 2007 року, відповідно до законодавства Російської Федерації зміст та обсяг прав, обов`язків та відповідальності військовослужбовців залежать від того, перебувають вони при виконанні обов`язків військової служби чи ні.

Військовослужбовець вважається таким, що виконує обов`язки військової служби у випадках, зокрема, участі у бойових діях, виконання завдань в умовах надзвичайного стану та військового стану, а також в умовах збройних конфліктів.

Військовослужбовці, які є іноземними громадянами, беруть участь у виконанні завдань в умовах військового стану, а також в умовах збройних конфліктів відповідно до загальновизнаних принципів і норм міжнародного права, міжнародних договорів Російської Федерації та законодавства Російської Федерації та виконання наказу (наказу) або розпорядження, відданого командиром (начальником).

Згідно із ст. 16 Статуту військовослужбовець у службовій діяльності керується Конституцією Російської Федерації, федеральними конституційними законами, федеральними законами, загальновійськовими статутами та іншими нормативними правовими актами Російської Федерації. Захист державного суверенітету і територіальної цілісності Російської Федерації, забезпечення безпеки держави, відбиття збройного нападу, а також виконання завдань відповідно до міжнародних зобов`язань Російської Федерації складають сутність військового обов`язку, який зобов`язує військовослужбовця, зокрема, дотримуватися загальновизнаних принципів і норм міжнародного права та міжнародні договори російської федерації.

Разом з цим, ст. 22 Статуту передбачає обов`язок військовослужбовця знати і дотримуватися норм міжнародного гуманітарного права, правила поводження з пораненими, хворими, особами, які зазнали аварії корабля, медичним персоналом, духовними особами, цивільним населенням в районі бойових дій, а також з військовополоненими.

Статтею 51 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року передбачено, що цивільне населення як таке, а також окремі цивільні особи не повинні бути об`єктом нападів.

Заборонено акти насильства чи загрози насильства, що мають головною метою тероризувати цивільне населення.

Напади невибіркового характеру заборонено.

До нападу невибіркового характеру належать: напади, не спрямовані на конкретні воєнні об`єкти; напади, при яких застосовуються методи або засоби ведення воєнних дій, які не можуть бути спрямовані на конкретні воєнні об`єкти; напади, при яких застосовуються методи або засоби ведення воєнних дій, наслідки яких не можуть бути обмежені, як це вимагається згідно з цим Протоколом; і які, таким чином, у кожному такому випадку поражають воєнні об`єкти й цивільних осіб або цивільні об`єкти, не розрізняючи їх; напади, котрі, як можна очікувати, попутно потягне за собою втрати життя серед цивільного населення, поранення цивільних осіб та шкоду цивільним об`єктам, або те й інше разом, які були б надмірними щодо конкретної і безпосередньої воєнної переваги, якої передбачається таким чином досягти.

Також статтею 75 додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року, заборонені й будуть залишатися забороненими в будь-який час і в будь-якому місці такі дії, незалежно від того, чиняться вони представниками цивільних чи воєнних органів: насильство над життям, здоров`ям і фізичним та психічним станом осіб, зокрема: вбивство; катування всіх видів - фізичні чи психічні; тілесні покарання; каліцтво; знущання над людською гідністю, зокрема, принижуюче й образливе поводження, непристойне посягання в будь-якій його формі; взяття заручників; колективне покарання; і погрози вчинити будь-яку з вищезазначених дій.

Таким чином, з 19 лютого 2014 року до цього часу триває міжнародний збройний конфлікт, викликаний збройною агресією Російської Федерації проти України, окупацією частини території України, що вказує на поширення дії на території України законів та звичаїв війни (норм міжнародного гуманітарного права).

У результаті зазначених подій значна частина території Київської області, починаючи з 24 лютого 2022 року, у тому числі село Мотижин та територіальна громада Бучанського району, знаходились під постійним обстрілом з різного виду озброєння з боку підрозділів Збройних Сил та інших військових формувань Російської Федерації.

Так, ОСОБА_5 , будучи командиром 4-го розвідувального взводу розвідувальної роти 37 ОМСБр 36-ї загальновійськової армії Східного військового округу ЗС РФ, в/ч № НОМЕР_3 , у складі 1-го БТГР, ст. лейтенантом, у період часу з 24 лютого 2022 року по 02 квітня 2022 року, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, під прикриттям широкомасштабного російського вторгнення та ракетного обстрілу з території Російської Федерації та Республіки Білорусії, пересуваючись на різній військовій техніці, обладнаній озброєнням та з використанням особистої стрілецької зброї, у складі зазначеного воєнізованого формування вторглися на територію України з метою її окупації, зміни меж її території з одночасним грубим порушенням законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Внаслідок воєнних дій збройні сили та інші військові формування Російської Федерації окупували окремі території Бучанського району Київської області, а безпосередньо 1 БТГР, до складу якого входив ОСОБА_5 , застосовуючи військову силу, окупував територію сіл Северинівка, Мотижин, Копилів Бучанського району Київської області, а також прилеглих до них територій, які у період з 24 лютого 2022 року по 02 квітня 2022 року, тобто під час збройного конфлікту, перебували під контролем збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації.

У результаті зазначених подій значна частина території Київської області, починаючи з 24 лютого 2022 року, у тому числі АДРЕСА_1 та Копилів Бучанського району знаходились під постійним обстрілом з різного виду озброєнь з боку підрозділів Збройних Сил та інших військових формувань Російської Федерації.

Під час фактичної окупації вказаних населених пунктів, а також прилеглих до них територій, тобто у період часу приблизно 02 - 03 березня 2022 року по 02 квітня 2022 року, командир розвідувального взводу розвідувальної роти 37 ОМСБр 36-ї загальновійськової армії Східного військового округу ЗС РФ, в/ч № НОМЕР_3 , у складі 1-го БТГР - старший лейтенант ОСОБА_5 , заступник командира взводу - командир відділення старший сержант ОСОБА_11 , радіотелефоніст сержант ОСОБА_12 , навідник-оператор БМ молодший сержант ОСОБА_13 , старший розвідник-оператор єфрейтор ОСОБА_9 , навідник-оператор БМ ОСОБА_14 , розвідник - оператор єфрейтор ОСОБА_7 , командир відділення старший сержант ОСОБА_15 , радіотелефоніст рядовий ОСОБА_16 , навідник-оператор єфрейтор ОСОБА_10 , старший розвідник-оператор рядовий ОСОБА_17 , розвідник - оператор ОСОБА_18 , механік-водій БМ рядовий ОСОБА_19 , командир відділенн, старший сержант ОСОБА_20 , старший розвідник-оператор молодший сержант ОСОБА_8 , розвідник-оператор рядовий ОСОБА_21 , розвідник-оператор єфрейтор ОСОБА_22 , механік-водій єфрейтор ОСОБА_23 , механік-водій рядовий ОСОБА_6 , а також інші невстановлені досудовим розслідуванням особи з числа вказаного підрозділу та інших невстановлених слідством бойових підрозділів ЗС РФ, діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, грубо порушуючи вимоги міжнародного гуманітарного права, проводили спеціальні рейди, спрямовані на залякування цивільного населення та з метою його тероризування шляхом вчинення актів насильства та загрози насильства.

Так, 03 березня 2022 року приблизно між 10 год. 00 хв. та не пізніше 15 год. 00 хв., екіпаж БПМ-2 у складі командира взводу, старшого лейтенанта ОСОБА_5 , єфрейтора ОСОБА_9 , оператора - єфрейтора ОСОБА_7 , навідника-оператора, єфрейтора ОСОБА_10 , старшого розвідника-оператора молодшого сержанта ОСОБА_8 та механіка-водія рядового ОСОБА_6 , озброєні штатною зброєю БМП-2, а також стрілецькою вогнепальною зброєю, діючи умисно, з метою залякування місцевого цивільного населення - громадян України, з метою начебто запобігання проникнення на тимчасово окуповану територію диверсійно-розвідувальних груп Збройних Сил України, прибули на відрізок автодороги, що веде з так зв. «Житомирської траси» (Е-40) до с. Мотижин Бучанського району Київської області (координати місцевості: НОМЕР_6).

Знаходячись на вказаному відрізку автодороги екіпаж БМП-2 помітив у полі свого зору колону автотранспортних засобів у складі двох автомобілів, а саме: автомобіль марки/моделі «MAZDA CX-5» та автомобіль марки/модель «KIA MAGENTIS», які рухалися назустріч екіпажу, та де, за вказаних обставин, цивільні пасажири вказаних автотранспортних засобів не брали участі у воєнних діях і фактично знаходилися під владою противника на окупованій території.

На той момент в автомобілі марки/моделі «MAZDA CX-5» за кермом перебувала громадянка України ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом зі своєю неповнолітньою донькою ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В автомобілі марки/модель «KIA MAGENTIS» за кермом перебував громадянин України ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом зі своєю неповнолітньою донькою ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ОСОБА_5 , будучи командиром взводу, діючи умисно, проявляючи жорстокість у війні, грубо нехтуючи її законами та звичаями, принижуючи честь і гідність ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , віддав бойовий наказ ОСОБА_6 про розташування БМП-2 у завідомо вигідній для обстрілу особовим складом позиції в напрямку вказаних автотранспортних засобів; ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 - про застосування відносно них вогнепальної зброї «системи Калашникова» з метою протиправного заподіяння їх смерті.

Внаслідок цього настала смерть ОСОБА_26 , ОСОБА_24 та ОСОБА_27 .

При цьому, відповідно до висновків експертів від 21 березня 2023 року №КСЕ-19/111-22/53832-БЛ/128/К за результатами проведення комплексної судово-балістичної експертизи (експертизи зброї та боєприпасів) та судово-медичної експертизи, цілком ймовірно, що наявні у ОСОБА_24 тілесні ушкодження в ділянці грудної клітини могли виникнути в результаті вогнепального поранення, яке завдане шляхом здійснення пострілів з вогнепальної зброї біля автомобіля «MAZDA CX-5», що в цілому не суперечить умовам та обставинам, що наведені у матеріалах кримінального провадження; цілком ймовірно, що наявні у ОСОБА_26 тілесні ушкодження грудної клітини могли виникнути в результаті вогнепального поранення, отриманого на місці водія автомобіля «KIA MAGENTIS», яке завдане шляхом здійснення пострілів з вогнепальної зброї за умов та обставин, що наведені у матеріалах кримінального провадження.

Висновком експерта № 1611 Боярського відділення Комунального закладу Київської обласної ради «Київське обласне бюро судово-медичної експертизи» МОЗ України встановлено відкритий уламковий перелом тіла правої стегнової кістки в середній третині.

Виявлене тілесне ушкодження утворилось від дії тупого предмету, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та знаходиться в прямому причинному зв?язку з настанням смерті.

Враховуючи дані гістологічного дослідження та гнилісні зміни від виникнення перелому до смерті пройшло, ймовірніше, не більше 40-60 хвилин.

Отже, смерть ОСОБА_27 наступила від відкритого перелому тіла правої стегнової кістки.

Таким чином, військовослужбовець ЗС РФ ОСОБА_5 вчинив інші порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, які виразились у формі нападу на цивільне населення, поєднані з умисним вбивством цивільних осіб ОСОБА_26 , ОСОБА_24 , ОСОБА_27 , вчинені за попередньою змовою групою осіб, чим порушив вимоги ст. ст. 3, 27, 32, 147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, підписаній у м. Женеві 12.08.1949 року та ст. ст. 43, 44, 51, 75 додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I) від 8 червня 1977 року, Гаазькими конвенціями 1907 року, вчинив злочин проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку.

Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється в іншому порушенні законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, поєднаному з умисним вбивством, вчинених за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 438 КК України.

Крім того, 03 березня 2022 року приблизно між 10 год. 00 хв. та не пізніше 15 год. 00 хв., екіпаж БПМ-2 у складі командира взводу старшого лейтенанта ОСОБА_5 , єфрейтора ОСОБА_9 , оператора - єфрейтора ОСОБА_7 , навідника-оператора єфрейтора ОСОБА_10 , старшого розвідника-оператора молодшого сержанта ОСОБА_8 , та механіка-водія рядового ОСОБА_6 , озброєні штатною зброєю БМП-2, а також стрілецькою вогнепальною зброєю, діючи умисно, з метою залякування місцевого цивільного населення - громадян України, з метою, начебто, запобігання проникненню на тимчасово окуповану територію диверсійно-розвідувальних груп Збройних Сил України, прибули на відрізок автодороги, що веде з так зв. «Житомирської траси» (Е-40) до с. Мотижин Бучанського району Київської області (координати місцевості: НОМЕР_6).

Знаходячись на вказаному відрізку автодороги екіпаж БМП-2 помітив в полі свого зору колону автомобілів, що складалась з автомобіля марки/моделі «Toyota RAV4» (на праві власності належить ОСОБА_28 ), за кермом якого перебував ОСОБА_29 , на передньому пасажирському сидінні перебувала ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , позаду перебували діти ОСОБА_28 , та автомобіля марки/моделі «KIA CEE'D» (на праві власності належить ОСОБА_29 ), за кермом якого перебувала ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на задньому сидінні перебували ОСОБА_31 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_32 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які рухались назустріч екіпажу, та де, за вказаних обставин, останні не брали участі у воєнних діях і фактично знаходились під владою противника на окупованій території.

Так, ОСОБА_5 , будучи командиром взводу, перебуваючи у складі екіпажу БМП-2, віддавши бойовий наказ підлеглим військовослужбовцям ЗС РФ ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 щодо запобігання, начебто,проникненню в зону відповідальності диверсійно-розвідувальних груп противника, діючи умисно, проявляючи жорстокість у війні, грубо нехтуючи її законами та звичаями, перебуваючи у складі екіпажу БМП-2, застосував відносно автомобілів «Toyota RAV4» та «KIA CEE'D» вогнепальну зброю «системи Калашникова».

Внаслідок цього було пошкоджено транспортний засіб «Toyota RAV4».

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19-23/22229-АВ від 27 квітня 2023 року ДНДЕКЦ МВС України вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Toyota RAV4, номер кузова НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 унаслідок його пошкодження, станом на 03 березня 2022 року складала 606 460,00 грн.

Тобто, військовослужбовець ЗС РФ ОСОБА_5 вчинив інші порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, які виразились у формі нападу на цивільне населення, чим порушив вимоги ст. ст. 3, 27, 32, 147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, підписаній у м. Женеві 12.08.1949 та ст. ст. 43, 44, 51, 75 додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I) від 8 червня 1977 року, Гаазькими конвенціями 1907 року, вчинив злочин проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку.

Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється в іншому порушенні законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вчинених за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.

28 серпня 2023 року складено, але не вручено повідомлення про підозру військовослужбовцю Збройних сил Російської Федерації ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1,2 ст. 438 КК України, у зв`язку із перебуванням останнього на території держави-агресора.

На виконання вимог ч. 1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення та відповідно до ч. 1 ст. 135 КПК України особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою, та відповідно до ч. 8 ст. 135 КПК України повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою - сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

30 серпня 2023 року повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1,2 ст. 438 КК України, пам`ятку про процесуальні права та обов`язки підозрюваного та повістки про виклик на допит в якості підозрюваного на 13 вересня 2023 року, 14 вересня 2023 року та 15 вересня 2023 року опублікувано у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, зокрема, в офіційній газеті органів державної виконавчої влади України, «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора у рубриці «Повістки про виклик та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування».

13 вересня 2023 року, 14 вересня 2023 року та 15 вересня 2023 року ОСОБА_5 на допит в якості підозрюваного не з`явився та не повідомив поважних причин свого неприбуття.

Згідно з повідомленням ГВ КІБ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області, останній у складі збройних сил російської федерації, які окупували населений пункт Київської області, виїхав з території України на територію Російської Федерації, де й знаходиться до теперішнього часу.

Разом з тим, під час проведення досудового розслідування встановити місцезнаходження підозрюваного не вдалося.

Відповідно відомостей Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України останній у період з 01 січня 2020 по 03 жовтня 2023 перетин державного кордону України не здійснював.

18 вересня 2023 року підозрюваного ОСОБА_5 оголошено в розшук.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, копії яких надаються суду, а саме:

- показаннями потерпілих, свідків, протоколами впізнання за фотознімками з потерпілими та свідками, протоколами слідчих експериментів, повідомленнями про підозру, пам`яткою підозрюваного та повістками про виклик на слідчі дії, постановою про оголошення підозрюваного в розшук.

Таким чином, викладені обставини та матеріали кримінального провадження дають підстави підозрювати останнього у порушенні законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, поєднаному з умисним вбивством, вчинене за попередньої змови групою осіб, тобто у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1,2 ст. 438 КК України, що є особливо тяжкими злочинами.

Враховуючи викладене, а також те, що:

- ОСОБА_5 не має постійного місця проживання на території України та знаходиться за її межами, заявив, що не з`явиться для проведення слідчих та процесуальних дій, перебуває у злочинній змові з представниками іноземної держави - Російської Федерації та організацій цієї ж країни, яка здійснюється з дотриманням вимог конспірації та підготовки залучених до неї осіб, що передбачає обов`язок знищити докази такої діяльності за можливості їх розголошення, а тому беручи до уваги скоєння ним особливо тяжких злочинів, він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності;

- у ході досудового розслідування не встановлено та не допитано усіх осіб, яким відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, а тому ОСОБА_5 , перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на свідків;

- серед оточення ОСОБА_5 є невстановлені учасники злочину, яких він може повідомити про факт виявлення їх злочинної діяльності та обставини, які стали відомі йому в ході проведення досудового розслідування, що унеможливить притягнення до кримінальної відповідальності всіх винних осіб, а тому ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

- у зв`язку із продовженням агресії Російською Федерацією щодо України, в разі обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, він зможе продовжити вчинення злочинів, переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Приймаючи до уваги вказані обставини, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які вказують, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, зможе переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та інших невстановлених співучасників злочину у даному кримінальному провадженні, перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, запобігання вказаним ризикам неможливе у разі застосування більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою.

Враховуючи викладене, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, зважаючи на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні злочину, просить задовольнити клопотання.

У судовому засіданні прокурор підтримала подане клопотання та просила його задовольнити з зазначених у ньому підстав.

Заслухавши прокурора, дослідивши матеріали, на які посилається слідчий, обґрунтовуючи клопотання, слідчий суддя дійшов до наступного.

З доданих до клопотання матеріалів вбачається, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 438, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.

28 серпня 2023 року складено, однак не вручено повідомлення про підозру військовослужбовцю Збройних сил Російської Федерації ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1, 2 ст. 438 КК України, у зв`язку із перебуванням останнього на території держави-агресора.

30 серпня 2023 року повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1,2 ст. 438 КК України, пам`ятку про процесуальні права та обов`язки підозрюваного та повістки про виклик на допит в якості підозрюваного на 13 вересня 2023 року, 14 вересня 2023 року та 15 вересня 2023 року опублікувано у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, зокрема, в офіційній газеті органів державної виконавчої влади України, «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора у рубриці «Повістки про виклик та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування».

Відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Частиною 3 ст. 111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Відповідно до ч. 8 ст. 135 КПК України повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою - сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 у складі збройних сил Російської Федерації, які окупували населений пункт Київської області, виїхав з території України на територію Російської Федерації, де й знаходиться до теперішнього часу.

Встановити місцезнаходження підозрюваного не вдалося.

У зв`язку з цим, постановою старшого слідчого в ОВС слідчого управління ГУ СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_4 підозрюваного ОСОБА_5 оголошено в розшук.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також наявність ризиків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог ст. 188 КПК України прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися із клопотанням про дозвіл на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу.

Підозрюваний ОСОБА_5 переховується від органів досудового розслідування, що підтверджується матеріалами, доданими слідчим до клопотання.

Враховуючи викладене вище, клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 131, 132, 177, 188, 189 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Надати дозвіл на затримання ОСОБА_5 / ОСОБА_33 /, ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженця м. Новосибірськ, Сибірського федерального округу, рф, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина Російської Федерації, командира 4-го розвідувального взводу розвідувальної роти 37 ОМСБр 36-ї загальновійськової армії Східного військового округу ЗС РФ, в/ч № НОМЕР_3 , з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_5 / ОСОБА_33 / не пізніше тридцяти шести годин з моменту затримання має бути доставлений до Солом`янського районного суду м. Києва.

Ухвала діє протягом шести місяців з дня її постановлення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1