ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3358/23 Справа № 183/5862/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковська Дніпропетровської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 02.01.2020 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу в розмірі 850 грн., який сплачений 20.02.2020 р.,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Новомосковська Дніпропетровської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

- 16.04.2014 р. Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 186, 75 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.08.2014 р. вирок в частині призначення покарання скасований та призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2023 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, продовжена дія раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою по 09 листопада 2023 року включно без визначення розміру застави.

Ухвала суду першої інстанції обґрунтована продовженням існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та, враховуючи особи обвинувачених, дійшов висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну їх процесуальну поведінку.

В апеляцях:

- обвинувачений ОСОБА_5 вказує, що не згоден з оскарженим рішенням суду, оскільки вважає, що справа сфальсифікована прокурором ОСОБА_10 ..

Зазначає, що доказом його невинуватості є покази свідків, допитаних судом першої інстанції при судовому розгляді, відеозапис показів яких просить переглянути.

Звертає увагу на те, що під вартою перебуває більше 3х років. Суддя відмовляє йому в ознайомленні зі справою та відеоматеріалами.

- обвинувачений ОСОБА_6 вказує, що не згоден з оскарженим рішенням суду, оскільки вважає, що справа сфальсифікована прокурором ОСОБА_10 ..

Зазначає, що доказом його невинуватості є покази свідків, допитаних судом першої інстанції при судовому розгляді, відеозапис показів яких просить переглянути.

Прокурор в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 422-1 КПК України (в редакції Закону України № 1027-IX від 02.12.2020 р.) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без його участі.

Вислухавши захисників та обвинувачених, які кожен окремо та разом просили задовольнити подані апеляційні скарги, перевіривши матеріали та обговоривши доводи скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , суд першої інстанції в достатній мірі дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинувачених під вартою.

Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 під вартою, а також існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду та можливості обвинуваченого ОСОБА_11 інших кримінальних правопорушень.

З таким висновком погоджується й колегія суддів, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про особи обвинувачених, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.

Колегія суддів також зважає, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачуються у скоєнні особливо тяжкого злочину, тому колегія суддів вважає, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених, оскільки не відповідають ступеню тяжкості злочину, у якому вони обвинувачуються. Будучи обізнаними про ступінь тяжкості інкримінованих їм злочинів та покарання, яке загрожує їм у разі визнання винуватими, існує реальний ризик того, що обвинувачені можуть здійснити спроби переховування від суду, чим перешкоджатиме кримінальному провадженню.

Крім того, наразі докази, зібрані сторонами кримінального провадження, мають бути досліджені на більш пізніх етапах судового розгляду справи, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість визначених судом ризиків.

Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінуються останнім, та більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинувачених, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.

Оцінюючи вищевказані обставини, колегія суддів також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Посилання обвинувачених на докази їх невинуватості внаслідок фальсифікації прокурором справи відносно них не є слушними, оскільки вони зводяться до вирішення питань доведеності чи недоведеності їх вини в інкримінованому злочині, які вирішуються судом першої інстанції при ухваленні вироку, і в даному провадженні ці питання не розглядаються.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційні скарги захисників обвинувачених слід залишити без задоволення.

В той же час, тривалість перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою за його доводами хоча і має місце, проте колегія суддів враховує складність даного кримінального провадження, кількість обвинувачених, епізодів злочинної діяльності, наслідки цих злочинів, об`єм матеріалів, які досліджуються судом, а також поведінку учасників кримінального провадження, проте ця обставина у даному випадку не свідчить, що вона перешкодила чи могла перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Колегія суддів звертає увагу, що на даний час судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд триває, разом з цим, з огляду на положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід дотримуватись розумних строків розгляду цього провадження та вжити термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4