печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю особи, яка подала скаргу - адвоката ОСОБА_3 ,

прокурора - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за скаргою адвоката ОСОБА_3 , яка подана в інтересах ОСОБА_5 , на бездіяльність прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 , яка полягає у неповерненні тимчасового вилученого майна, під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001211, -

В С Т А Н О В И В :

23.06.2023 у провадження Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга скаргою адвоката ОСОБА_3 , яка подана в інтересах ОСОБА_5 , на бездіяльність прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 , яка полягає у неповерненні тимчасового вилученого майна, під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001211.

В обґрунтування доводів та вимог скарги зазначено, що в рамках досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженню на підставі ухвал слідчого судді проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , дебуло вилучено майно, належне ОСОБА_5 .

Проте адвокат вказує, що вилучене майно не має відношення до кримінального правопорушення та на яке в подальшому арешт накладено не було, а відтак вилучене майно підлягає поверненню його законному володільцю.

В судовому засіданні особа, яка подала скаргу - адвокат підтримав вимоги та просив задовольнити.

Прокурор щодо вимог скарги заперечував та просив відмовити у задоволенні скарги.

Вивчивши скаргу, заслухавши позицію учасників розгляду, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

За своїм змістом подана скарга направлена на повернення вилученого майна у ході проведеного обшуку, через призму оскарження бездіяльності прокурора/слідчого.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України розслідується кримінальне провадження № 0001211 за фактами вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 361 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що на території різних областей України діє за попередньою змовою група осіб, яка використовуючи спеціальні апаратно-програмні комплекси та GSM-шлюзи систематично здійснює несанкціоноване втручання в роботу автоматизованих систем українських операторів мобільного зв`язку, блокування каналів зв`язку між обраними абонентами та базовими станціями провайдерів телекомунікацій шляхом автоматичної генерації великої кількості телефонних з`єднань (т.зв. «телефонний флуд»), а також надають неправдиву інформацію операторам мобільного зв`язку щодо IMEI та номерів сім-карток і як наслідок, здійснюється виток інформації на сторонні сервера, що знаходяться за межами території України.

24.04.2023ухвалою слідчого судді № 757/16013/23-к було надано дозвіл на проведення обшуку в приміщеннях будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_2 , що згідно інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, на праві спільної часткової приватної власності належить ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ТОВ «Валтекс- Маркетинг плюс», ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , КП фірмі «Валтекс» та в якому здійснює діяльність ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою відшукання та вилучення паперових документів, що свідчать про несанкціоноване втручання в роботу автоматизованих систем, квитанції, видаткові і податкові накладні, рахунки, договори з додатками до них, документи, щодо придбання/продажу, оренди обладнання, яке може бути використано для несанкціонованого втручання в роботу автоматизованих систем, підробки та витоку інформації, комп`ютерної техніки, системних блоків, ноутбуків, серверів, планшетів, жорстких дисків, клавіатур, сім-карток, стартових пакетів до сім-карток, мобільних телефонів, тримачів сім-карт, флеш-карток, банківських карток, електронних носіїв інформації, апаратно-програмних комплексів, GSM-шлюзів, штампів, печаток, інших технічних засобів, направлених на несанкціонований доступ до автоматичних систем, блокнотів з рукописними записами, чорнових записів, які містять або можуть містити дані про здійснення злочинної діяльності, а також інших речей, предметів та документів, які містять на собі сліди кримінальних правопорушень та є речовими доказами у провадженні, а також відбитків рук та інших біологічних зразків.

24.04.2023ухвалою слідчого судді № 757/16066/23-к було надано дозвіл на проведення обшуку в приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що згідно інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, на праві спільної часткової приватної власності належить ОСОБА_6 та ОСОБА_15 та в якому проживає ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою відшукання та вилучення паперових документів, що свідчать про несанкціоноване втручання в роботу автоматизованих систем, квитанції, видаткові і податкові накладні, рахунки, договори з додатками до них, документи, щодо придбання/продажу, оренди обладнання, яке може бути використано для несанкціонованого втручання в роботу автоматизованих систем, підробки та витоку інформації, комп`ютерної техніки, системних блоків, ноутбуків, серверів, планшетів, жорстких дисків, клавіатур, сім-карток, стартових пакетів до сім-карток, мобільних телефонів, тримачів сім-карт, флеш-карток, банківських карток, електронних носіїв інформації, апаратно-програмних комплексів, GSM-шлюзів, штампів, печаток, інших технічних засобів, направлених на несанкціонований доступ до автоматичних систем, блокнотів з рукописними записами, чорнових записів, які містять або можуть містити дані про здійснення злочинної діяльності, а також інших речей, предметів та документів, які містять на собі сліди кримінальних правопорушень та є речовими доказами у провадженні, а також відбитків рук та інших біологічних зразків.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

На підставі вказаних ухвал слідчого судді 24.04.2023 року по вказаному кримінальному провадженню проведено обшуки за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , дебуло вилучено майно, належне ОСОБА_5 .

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 5 статті 9 КПК України, передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Згідно зі ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржено неповернення тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

Враховуючи вказані норми кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя приходить до висновку, що вилучене майно, відповідно до протоколів обшуку, на поверненні якого наполягає адвокат, підпадає під критерії, визначені ухвалами слідчих суддів Печерського районного суду м. Києва від 24.04.2023.

Відтак, вилучене майно, не є тимчасово вилученим майном, а тому не може застосовуватися порядок, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 169 КПК України, та процедура за ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу.

На підставі викладеного, враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про безпідставність вимог скарги, а відтак у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 100, 169-170, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , яка подана в інтересах ОСОБА_5 , на бездіяльність прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 , яка полягає у неповерненні тимчасового вилученого майна, під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001211.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1