Житомирський апеляційний суд
Справа №274/5818/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.15, ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000952 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 жовтня 2023 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 КК України,

в с т а н о в и в:

зазначеним вироком ОСОБА_8 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України - у виді позбавлення волі на строк 9 років;

- за ч.1 ст.263 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим обвинуваченому ОСОБА_8 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

Зараховано ОСОБА_8 у строк покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 20.06.2023 до 04.10.2023 з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 14340 грн. процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів при проведенні Житомирським НДЕКЦ МВС України восьми судових експертиз зброї та вибухово-технічної експертизи.

Скасовано арешти накладені ухвалами слідчих суддів Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23.06.2023, 23.06.2023, 03.07.2023.

Питання про речові докази вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, у невстановлений досудовим слідством час, у невстановленому досудовим слідством місці та невстановленим досудовим слідством способом ОСОБА_8 незаконно придбав гранату марки DM51, яка є бойовим припасом, споряджену підривачем невстановленого типу, та незаконно зберігав її у невстановленому досудовим слідством місці до 20 червня 2023 року.

20 червня 2023 року близько 15 години ОСОБА_8 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився у приміщенні магазину, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , де у нього виник словесний конфлікт із продавцем магазину ОСОБА_7 . Під час вказаного конфлікту у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на умисне вбивство ОСОБА_7 , після чого він вийшов з приміщення магазину, пішов до невстановленого місця зберігання гранати марки DM51, взяв її та, тримаючи її при собі, повернувся до приміщення магазину, де залишалася продавець ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_7 , розуміючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їхні суспільно небезпечні наслідки, ОСОБА_8 підняв ліву руку, в кисті якої тримав раніше придбаний вибуховий пристрій, який є ручною оборонно-наступальною протипіхотною гранатою DM51, що належить до боєприпасів, та, привівши її в бойову готовність, витягнув руку і розжав пальці, внаслідок чого відбувся вибух. Однак ОСОБА_8 не зміг довести свій злочинний намір до кінця з причин, що не залежали від його волі, так як після вибуху вказаної гранати, ОСОБА_7 вижила, при цьому отримавши тілесні ушкодження у вигляді ран, вогнепального осколкового поранення черевної порожнини з пошкодженням печінки та брижі тонкої кишки, зачеревної гематоми, внутрішньої черевної кровотечі, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Крім того, ОСОБА_8 у невстановлений досудовим слідством час, у невстановленому досудовим слідством місці та невстановленим досудовим слідством способом незаконно придбав 7 (сім) бойових 7,62 мм гвинтівкових патронів з кулею «ЛПС» зі сталевим осердям, 4 (чотири) бойових 7,62 мм гвинтівкових патрони з модернізованою трасуючою кулею «Т-64М» зразка 1974 року; 11 (одинадцять) бойових 5,45 мм проміжних патронів, з яких 4 (чотири) з бронебійною кулею, 6 (шість) з трасуючою кулею «Т» зразка 1974 р., 1 (один) з кулею підвищеної пробивної здатності «ПП», 81 (вісімдесят один) бойовий 5,45 мм проміжний патрон з кулею «ПС» зразка 1974 р. зі сталевим осердям, 1 (один) бойовий 7,62 мм проміжний патрон зразка 1943 року з кулею «ПС» зі сталевим осердям, 63 (шістдесят три) бойових 7,62 мм гвинтівкових патрони з кулею «ЛПС» зі сталевим осердям, 32 (тридцять два) бойових 7,62 мм гвинтівкових патрони з бронебійно-запалювальною кулею «Б-32» зразка 1954 року, які є боєприпасами до вогнепальної стрілецької зброї, та перевіз їх до місця свого проживання, а саме до будинку АДРЕСА_2 , де залишив їх незаконно зберігати до 20 червня 2023 року.

20 червня 2023 року у період часу з 18 год. 21 хв. до 20 год. 16 хв. працівниками поліції в кімнатах житлового будинку АДРЕСА_2 під час проведення обшуку виявлено та вилучено вказані вище боєприпаси до вогнепальної стрілецької зброї, які ОСОБА_8 придбав та зберігав без передбаченого законом дозволу.

Обвинувачений ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок. Вважає вирок суду першої інстанції незаконним та несправедливим, винесеним з порушенням норм Конституції України. Зазначає, що події, що відбулися 20.06.2023 року були нещасним випадком, в результаті якого він і сам зазнав тілесних ушкоджень.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_8 просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання, яке є суворим, та своїм рішенням призначити йому покарання за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі, однак співрозмірним його діянням, та його особі. Звертає увагу, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи №203 від 23.06.2023 у нього виявлені тілесні ушкодження у вигляді травматичного відриву лівої китиці та множинних ран голови, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Зазначає, що станом на 03.11.2023 року відповідно довідки до акта огляду медико - соціальною експертною комісією за №634043, він є інвалідом III групи. Звертає увагу і на невірне застосування судом норм ч.2 ст.68 КК України при призначенні покарання за вчинення замаху на злочин. Вважає, що призначаючи покарання суд першої інстанції неналежним чином врахував тяжкість вчиненого злочину, те що злочин не завершений, а також, те що він є особою похилого віку. Звертає увагу, що судом у вироку зазначено, що початок строку відбування покарання обчислено з 05.10.2023, однак ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23.06.2023 року, йому було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Прокурор Бердичівської окружної прокуратури ОСОБА_10 в запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого, просить апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 жовтня 2023 року без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника в підтримку доповненої апеляційної скарги, які просили лише пом`якшити покарання, позицію прокурора щодо безпідставності апеляційної скарги обвинуваченого, пояснення потерпілої, яка просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

З урахування доповнень до апеляційної скарги внесених обвинуваченим, який з висновками суду першої інстанції щодо фактичних обставин вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, про доведеність вини та кваліфікацію його дій, погоджується і ніким з можливих учасників процесу ці питання також не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.

При цьому, санкція ч.1 ст.115 КК України, за якою ОСОБА_8 притягується до кримінальної відповідальності, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років. В свою чергу, санкція ч.1 ст.263 КК України передбачає позбавлення волі на строк від 3 до 7 років.

Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Апеляційний суд звертає увагу, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Як передбачено ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 дотримався вище наведених вимог закону та правильно керувався не лише ступенем тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, але й даними про особу обвинуваченого, обставинами, що обтяжують покарання (вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння), та відсутністю обставин, що пом`якшують покарання, таким чином, керувався не лише принципами законності, але й принципом індивідуалізації та справедливості покарання.

Так, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 прийняв до належної уваги ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які у відповідності до норм ст.12 КК України, є особливо тяжким та тяжким, фактичні обставини їх вчинення, наслідки та суспільну небезпечність правопорушень, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого.

В даному випадку, належно враховано і те, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше не судимий, має похилий вік, проживав зі співмешканкою (колишньою дружиною), за місцем проживання характеризується посередньо, у сім`ї конфліктний, з сусідами знаходиться у добрих відносинах, скарг на поведінку не надходило, має психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності.

Згідно вироку, судом першої інстанції обґрунтовано визнано обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , згідно ст.67 КК України, - вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст.66 КК України, судом не встановлено. З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 в суді першої інстанції свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України не визнав, в апеляційній інстанції свою винуватість в цьому кримінальному правопорушенні не заперечував однак, щирого жалю з приводу вчиненого та явного осуду своїх вчинків не виявив. Будь-яких спроб щодо відшкодування шкоди заподіяної потерпілій не здійснював, з відповідними вибаченнями до потерпілої не звертався. З урахуванням цього, апеляційний суд також не встановив будь-яких обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст.66 КК України.

Як вважає апеляційний суд в даному випадку, судом першої інстанції правильно враховано конкретні обставини провадження вчинення злочинних дій обвинуваченим у стані алкогольного сп`яніння, у громадському місці, з використанням вибухового пристрою, тобто характер та ступень суспільної небезпеки дій, як і явну суспільну небезпеку самого обвинуваченого, наслідки дій останнього, особу обвинуваченого, у тому числі, й всі характеризуючі дані, тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень, думку потерпілої ОСОБА_7 , ставлення обвинуваченого до вчиненого, у зв`язку з чим апеляційний суд переконаний, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, із застосуванням ч.1 ст.70 КК України, при призначенні остаточного покарання у виді позбавлення волі на відповідний строк.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що судом першої інстанції призначено покарання обвинуваченому ОСОБА_11 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років, тобто, за закінчений замах на вбивство. Апеляційні суд, в свою чергу, звертає увагу, що санкція ч.1 ст.115 КК України, за якою ОСОБА_8 притягується до кримінальної відповідальності, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, а тому, визначення судом першої інстанції покарання останньому за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України у розмірі 9-ти років позбавлення волі, є відповідним вимогам ч.2 ст.68 КК України. Апеляційні посилання в цій частині є безпідставними.

Саме такий захід примусу внесе відповідні корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, нейтралізує негативні настанови та змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини.

Разом з цим, жодних обґрунтованих підстав для застосування в даному випадку положень ст.ст.75, 69 КК України, за результатами апеляційного розгляду кримінального провадження, апеляційним судом не встановлено.

При цьому, обвинуваченим не наведено в апеляційній скарзі та в суді апеляційної інстанції жодних переконливих обставин чи доказів цьому, які не були враховані судом першої інстанції при призначенні йому покарання та могли б свідчити про беззаперечну явну суворість або несправедливість призначеного покарання.

Посилання останнього на його вік, хвороби та інвалідність ІІІ групи, апеляційний суд враховує, однак ці обставини явно не є беззаперечними, в розумінні обставин пом`якшуючих покарання, принаймні з огляду на тяжкість скоєних злочинних дій, фактичних обставин подій та їх наслідків. Крім того, зазначені обставини були предметом перевірки суду першої інстанції, з наданням належної оцінки.

Підстави вважати, що призначене ОСОБА_8 покарання за видом чи розміром не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень, особі обвинуваченого, та є явно несправедливим через суворість (ст.414 КПК України) відсутні.

Крім того, апеляційний суд відхиляє за безпідставністю апеляційні посилання обвинуваченого щодо невірного обрахування початку строку відбуття ним призначеного покарання, а саме неврахування ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23.06.2023 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Так, у відповідності до оскаржуваного вироку, судом першої інстанції відповідно до вимог ст.72 КК України, зараховано ОСОБА_8 у строк покарання у виді позбавлення волі строк попереднього його ув`язнення з 20.06.2023 до 04.10.2023 з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Отже, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни з мотивів викладених в апеляційній скарзі не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 жовтня 2023 року відносно ОСОБА_8 без змін.

На ухвалу апеляційного суду, яка набирає законної сили негайно після її проголошення, учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії рішення.

Судді :