Провадження 1-кс/193/37/24
У Х В А Л А

іменем України

08 лютого 2024 року сел. Софіївка

Слідчий суддя Софіївського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника власника майна ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ відділення поліції № 9 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровської області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , яка здійснює повноваження у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000023 від 25.01.2024 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:

30 січня 2024 року до Софіївського районного суду Дніпропетровської області надійшло клопотання від слідчого СВ ВП № 9 Криворізького РУП ГУ НП в Дніпропетровській області ст. лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000023 від 25.01.2024 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, зокрема просив накласти арешт з забороною будь-кому, буд-яким чином розпоряджатися та використовувати автомобілем «Мазда 5», р.н. НОМЕР_1 , що перебуває у власності ОСОБА_6 .

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що 25.05.2024 о 10:50 год. на автодорозі, сполученням Нова Зоря Мар`ївка-2, біля с. Макорти Криворізького (Софіївського) району Дніпропетровської області, водій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовець ЗСУ ВЧ НОМЕР_2 , керуючи автомобілем «Мазда 5», р.н. НОМЕР_1 , не впорався з керуванням та здійснив зіткнення передньою частиною свого автомобіля з передньою частиною автомобіля «ВАЗ 2101», н/з НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інспектора ДУ «Софіївська ВК №45», у якому перебувало 4 пасажирів, працівники названої виправної колонії, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Внаслідок ДТП постраждали пасажири автомобіля «ВАЗ 2101», н/з НОМЕР_3 , ОСОБА_12 (діагноз установлюється) та ОСОБА_13 (попередній діагноз перелом правої руки).

Відомості, щодо вказаної події внесено до ЄРДР за № 0000023 від 25.01.2024 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

В ході проведення 25.01.2024 огляду місця дорожньо-транспортної пригоди були виявлені та вилучені легкові автомобілі «Мазда 5», р.н. НОМЕР_1 , 2011 р.в. та «ВАЗ 2101», н/з НОМЕР_3 , 1970 р.в.

Посилаючись на те, що названі автомобілі приймали участь у вищевказаній дорожньо-транспортній пригоді, мають значення речових доказів, оскільки були предметами або знаряддями вчинення кримінального правопорушення і могли зберегти на собі сліди вчиненого кримінального правопорушення або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, з метою схоронності, запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вказаного майна, для проведення необхідних експертих досліджень, слідчий вважає за необхідне накласти арешт на зазначені транспортні засоби.

Слідчий на судовий розгляд справи не з`явилася, просила відкласти розгляд справи на іншу дату у зв`язку з її відрядженням до м. Дніпра. Між тим, з огляду на те, що слідчий з названих причин вже у друге не з`явилася до суду, суд з урахуванням думки представника власника майна, зважаючи на обмежені строки розгляду такої категорії справ, що встановлені законодавцем, розглянув таке клопотання слідчого без її участі. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття слідчого не перешкоджає розгляду такого клопотання.

Представник власника майна - адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання слідчого про арешт автомобіля. Вказав, що слідчим не доведено чітко мету такого арешту, критерії для якого зазначені у ч. 2 ст. 170 КПК України, серед яких така мета як можливість подальшого проведення усіх необхідних слідчих дій відсутня. Наголосив, що слідчим не надано необхідних документів та не висловлено у клопотанні жодних аргументів, які б вказували про існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що необхідно було застосовувати заходи забезпечення кримінального провадження. У постанові про визнання речовим доказом, мається посилання, що воно здійснюється у кримінальному провадженні №0000023, що внесене до ЄРДР 29.01.2024, тоді як у клопотанні про арешт майна, зазначено, що воно внесене до ЄРДР саме 25.01.2024, крім того вважає, з вказаним клопотанням до суду звернулася не належна посадова особа слідчого органу, оскільки всі додані до клопотання процесуальні документи, у тому числі витяг з ЄРДР, вказують на те, що повноваження на проведення досудового розслідування здійснює слідчий СВ ОСОБА_14 , тоді як з клопотання про арешт майна видно, що воно підписане старшим слідчим ОСОБА_15 . І наостанок, вказаний автомобіль відноситься до тимчасово вилученого майна, а відтак згідно ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання про його арешт повинно бути подане до суду не пізніше наступного робочого дня після вилучення. З огляду на те, що належний ОСОБА_6 автомобіль «Мазда 5», р.н. НОМЕР_1 , було вилучено 25.01.2024, то клопотання про його арешт повинно було бути поданим не пізніше 26.01.2024, а не 30.01.2024, як видно зі штампу суду, що вказує на необхідність його негайного повернення. Отже, посилаючись на викладене, просив у задоволенні клопотання слідчого про арешт автомобіля відмовити і зобов`язати слідчого повернути вилучене майно його власнику - ОСОБА_6 .

Заслухавши пояснення представника власника майна, перевіривши додані до клопотання матеріали кримінального провадження, включаючи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, у рамках якого було подано клопотання, вважаю, що клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

В судовому засіданні встановлено, що 25.05.2024 о 10:50 год. на автодорозі, сполученням Нова Зоря Мар`ївка-2, біля с. Макорти Криворізького (Софіївського) району Дніпропетровської області, водій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовець ЗСУ ВЧ НОМЕР_2 , керуючи автомобілем «Мазда 5», р.н. НОМЕР_1 , не впорався з керуванням та здійснив зіткнення передньою частиною свого автомобіля з передньою частиною автомобіля «ВАЗ 2101», н/з НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інспектора ДУ «Софіївська ВК №45», у якому перебувало 4 пасажирів, працівники названої виправної колонії, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Внаслідок ДТП постраждали пасажири автомобіля «ВАЗ 2101», н/з НОМЕР_3 , ОСОБА_12 (діагноз установлюється) та ОСОБА_13 (попередній діагноз перелом правої руки).

Відомості про дане кримінальне правопорушення внесено 25.01.2024 слідчим до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000023 за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

В ході проведення 25.01.2024 огляду місця події ДТП були виявлені і вилучені легкові автомобілі «Мазда 5», р.н. НОМЕР_1 , 2011 р.в. та «ВАЗ 2101», н/з НОМЕР_3 , 1970 р.в.

25.01.2024 постановою слідчого ВП № 9 КПУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_16 всі вище перелічені транспортні засоби визнано речовими доказами та визначено місце їх зберігання, зокрема територію майданчика для зберігання транспортних засобів ВП № 9 Криворізького РУП ГУ НП в Дніпропетровській області, що розташований по вулиці Карпенка, 10А в смт. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області.

«Мазда 5», р.н. НОМЕР_1 , 2011 р.в, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_4 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Виходячи зі змісту вимог ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним з таких заходів забезпечення, згідно п. 7 ч. 2 вказаної статті, є арешт майна.

Доказами у кримінальному провадженні, відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України, є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Так, майно, яке є речовим доказом та відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, п. п. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", п. п. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, діяльність, яка перевіряється під час досудового розслідування пов`язана з встановлення обставин дорожньо-транспортної пригоди, яка призвела до отримання двома пасажирами одного з транспортних засобів тяжких травм.

Отже, транспортні засоби, внаслідок зіткнення яких сталася дорожньо-транспортна пригода з постраждалими, вилучені 25.01.2024 під час проведеного огляду місця ДТП, відповідають критеріям речових доказів, оскільки зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення і можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Водночас ці обставини мають бути перевірені шляхом проведення їх дослідження в сукупності з отриманими іншими відомостями під час проведення слідчих дій, зокрема судових експертиз.

Насамперед, загальновідомим серед правників, які здійснюють свою діяльність у сфері кримінального права, що для встановлення істини у справах про ДТП з постраждалими ряду, необхідно провести ряд основних інженерно-транспортних експертиз, зокрема про дослідження технічного стану транспортного засобу, дослідження обставин та механізму ДТП, а також транспортно-трасологічного дослідження, об`єктом дослідження яких є транспортні засоби, які приймали участь у ДТП.

Для об`єктивного виконання цих експертних досліджень методика їх проведення регламентує надання експертам для дослідження відповідних об`єктів, у даному випадку автомобіля «Мазда 5», р.н. НОМЕР_1 , у стані, який він мав на момент вилучення після ДТП.

Зазначені обставини мають суттєве значення для кримінального провадження. Без їх отримання неможливо всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, встановити всіх осіб, причетних до вчинення вказаного кримінального правопорушення, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних процесуальних рішень.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов переконання, що на цьому, початковому етапі досудового розслідування, неможливо повернути ОСОБА_6 належний йому автомобіль, оскільки слідству ще належить провести з ним низку слідчих дій, зокрема таких що згадувалися вище.

Таким чином, арешт на це майно з підстав передбачених п.1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна. Завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про арешт майна.

Такий висновок узгоджується з практикою застосування ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону. Досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи. На стадії досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні виправдана потреба у тимчасовому втручанні в права та інтереси власника та володільця майна, шляхом накладення арешту, заборони користування та розпорядження, з метою запобігання його зникнення, знищення, пошкодження, зміни. Держава гарантує право громадянина на забезпеченням проведення ефективного досудового розслідування. Таким чином, тимчасове обмеження Конституційних прав власника/володільця має незначний строковий характер, відтак основоположні суспільні інтереси, переважають принцип мирного володіння майном.

На переконання слідчого судді повернення автомобіля, який є причетний до скоєння ДТП з постраждалими, його власнику не може гарантувати його схоронності.

У зв`язку з цим, слідчий суддя дійшов висновку, що необхідність накладення арешту на речові докази є виправданою, більш суспільно значимою та превалює над принципом вільного володіння майном.

Слід зауважити, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження. Слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження, заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є арешт майна.

Правомірним є арешт за умови одночасного існування критеріїв правомірності цього втручання (зокрема, законності, суспільного інтересу та справедливого балансу).

Оцінюючи встановлені в судовому засіданні обставини, завдання арешту майна, як виду заходу забезпечення кримінального провадження, наслідки, які матиме накладення арешту на вилучений транспортний засіб, з метою забезпечення його схоронності, як речового доказу, вважаю за необхідне накласти на нього арешт, заборонивши будь-кому, будь-яким чином відчужувати, розпоряджатися та користуватися ним, оскільки в іншому випадку є загроза його знищення, розпорядження та відчуження, а також ремонтування та користування, внаслідок чого можуть бути втрачені істотні ознаки та властивості цього майна, що зашкодить повноті розслідування.

За таких обставин клопотання слідчого підлягає задоволенню у повному обсязі.

Водночас, за встановлених слідчим суддею обставин, не заслуговують на увагу доводи представника власника майна про недоведеність слідчим мети такого арешту, визначеної ч. 2 ст. 170 КПК України та в цілому застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Слідчий суддя під час розгляду клопотань слідчого про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема під час розгляду клопотання про арешт майна, має право уточнювати відомості, які відображені у процесуальних документах, якщо є певні розбіжності щодо цих саме даних у інших документах матеріалів кримінального провадження. Відтак, слідчим з витягу ЄРДР, клопотання про арешт майна, протоколів допиту свідків, встановлено, що відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України внесені до ЄРДР №0000023 саме 25.01.2024, а не 29.01.2024, як помилково слідчою зазначено у постанові про визнання речовим доказом. Те саме стосується і точної назви посади слідчого ОСОБА_4 . Допущення слідчою у своєму клопотанні про арешт майна чи постанові про визнання речовими доказами у справі таких очевидних описок, самі по собі не можуть бути підставами, як для повернення цього клопотання прокурору у порядку ч. 3 ст. 172 КПК України, так і взагалі для відмови у його задоволенні слідчим суддею.

Слід зауважити, що клопотання слідчого про арешт майна подано до Софіївського районного суду засобами поштового зв`язку ще 26.01.2024, тобто у спосіб і у строки встановлені ч. 1 ст. 116, ч. 5 ст. 171 КПК України, а тому незважаючи на те, що таке клопотання фактично надійшло до суду лише 30.01.2024, наслідки, які передбачені ч. 5 ст. 171 КПК України, у вигляді обов`язкового повернення тимчасового вилученого майна, на застосуванні яких наполягав представник власника майна, не настали.

Керуючись ст. 98,170-173 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого СВ відділення поліції № 9 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровської області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 про арешт майна, - задовольнити.

Накласти у кримінальному провадженні за № 0000023 від 25.01.2024 за ознаками злочину, передбаченого за ч. 1 ст. 286 КК України, арешт на транспортний засіб - легковий автомобіль «Mazda 5», р/н НОМЕР_1 , Vin: НОМЕР_4 , який належить на праві власності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який тимчасово вилучений в ході огляду місця ДТП, що мало місце 25.01.2024, шляхом заборони будь-кому, будь-яким чином розпоряджатись та використовувати його до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні та/або скасування арешту, окрім слідчого та прокурора для забезпечення збереження вказаного речового доказу та подальшого вирішення питання по суті, залишивши транспортний засіб на майданчику для зберігання транспортних засобів ВП №9 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області за адресою: вул. Карпенко, 10 А, сел. Софіївка, Криворізький район Дніпропетровська область.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Роз`яснити, що згідно до п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

У зв`язку з неявкою усіх учасників судового провадження, фіксація оголошення повного тексту цієї ухвали 12.02.2024 звукозаписувальними технічними пристроями не здійснювалася.

Слідчий суддя ОСОБА_1