Номер провадження: 11-кп/813/2603/23
Справа № 522/4976/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , та захисника ОСОБА_11 , яка діє в інтересах ОСОБА_12 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у об`єднаному кримінальному провадженні №0000301, внесеному до ЄРДР 16.03.2019 року, та №0000699, внесеному до ЄРДР 28.09.2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 1 ст. 263 КК України,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою клопотання прокурора задоволено, продовжений запобіжних захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_12 із утриманням їх в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» стром на 60 днів, тобто до 19.01.2024 року включно, без визначенням розміру застави.

Мотивуючи своє рішення, в частині продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції послався на те, що існують ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка їх подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 не погодилась із оскаржуваною ухвалою суду, вказує що вона є незаконною з наступних підстав:

- ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, стороною обвинувачення зовсім необґрунтовані та не підтвердженні будь-якими належними да допустимими доказами;

- ОСОБА_10 перебуває під вартою вже більше 3,5 років;

- судом не була розглянута можливість застосування інших альтернативних запобіжних зхаходів;

- обвинувачений має дружину та двох дітей, є єдиним годувальником своєї родини, має постійне місце проживання, де позитивно характеризується, працює за наймом;

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту за місце його фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 та покласти на нього обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 не погодилась із оскаржуваною ухвалою суду, вказує що вона є незаконною, необґрунтованою та порушує права обвинуваченого на життя та здоров`я з наступних підстав:

- причетність ОСОБА_12 до скоєння інкримінованих злочинів не доведена та спростовується допитом обвинувачених та свідків;

- прокурором не доведено наявність реальних ризиків того, що ОСОБА_12 може в подальшому зникнути чи вдатися до спроб переховування від органів досудового слідства чи суду, також прокурором не надано жодних доказів наміру впливу на свідків, експертів чи інших учасників кримінального провадження;

- органом обвинувачення не надано доказів неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу;

- судом не враховано, що повноцінне лікування ОСОБА_12 в медичній частині слідчого ізолятора не надається в обсязі, що забезпечує покращення стану його здоров`я, відтак відсутність медичної допомоги, неможливість проведення реабілітації погіршує його стан здоров`я та самопочуття;

- просить звернути увагу, що обвинувачений ОСОБА_12 вже майже чотири роки знаходься в слідчому ізоляторі, де набув тяжке захворювання, яке потребує негайного професійного лікування задля збереження життя.

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та змінити запобіжний захід у відношенні ОСОБА_12 на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

Позиції учасників судового розгляду.

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі ставив питання щодо розгляду апеляційної скарги за участю обвинуваченого ОСОБА_10 у зв`язку з чим, апеляційним судом було призначено судове засідання в режимі відеоконференції, однак проведення судового засідання у режимі відеоконференції не вдалося, оскільки вийти на зв`язок із ДУ «Одеський слідчий ізолятор» не вдалось можливим.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, розгляд справи вважав за можливе проводити у відсутності обвинуваченого.

Захисник ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ОСОБА_12 , також підтримала доводи своєї апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 та представник потерпілого ОСОБА_9 заперечували проти задоволення апеляційних скарг та просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Враховуючи положення ст.422-1 КПК колегія суддів, вважає за можливе, апеляційний розгляд провести за відсутності обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Мотиви апеляційного суду.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що на розгляді у Приморському районному суді м. Одеси знаходиться об`єднане кримінальне провадження №0000301, внесене до ЄРДР 16.03.2019 року та №0000699, внесене до ЄРДР 28.09.2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 ч.4 ст. 187 КК України, ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 1 ст. 263 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

За таких обставин доводи захисника ОСОБА_11 , що причетність ОСОБА_12 до скоєння інкримінованих злочинів не доведена та спростовується допитом обвинувачених та свідків, є передчасними і потребують перевірки під час розгляду кримінального провадження по суті.

Задовольняючи клопотання, суд першої інстанції з огляду на обставини, передбачені ст. 178 КПК України, погодився з доводами прокурора, що ризики, які були враховані при прийнятті попередніх рішень суду щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою зокрема обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , на даний час не зникли та продовжують існувати.

Переглядаючи оскаржену ухвалу суду в межах поданих апеляційних скарг захисників, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним із існуючими ризиками станом на час судового розгляду, відповідає особі обвинувачених і зможе забезпечити, на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, належне виконання ними процесуальних обов`язків.

Доводи апеляційної скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_11 про те, що сторона обвинувачення не довела, що продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки є припущенням прокурора, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_10 та ОСОБА_12 обвинувачуються у вчиненні ряду злочинів, найбільш тяжкий із яких відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення його передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років із конфіскацією майна.

При цьому, апеляційний суд враховує, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Колегія суддів зазначає, що судом було взято до уваги особу обвинувачених, які є громадянами іншої держави, не працевлаштовані, не одружені, не мають реєстрації на території України, що свідчить про відсутність у них міцних соціальних зав`язків, що у своїй сукупності свідчить про існування ризику переховування від суду.

Апеляційний суд приймає до уваги, що у суді першої інстанції було допитано свідків та потерпілих, втім зауважує, що відповідно до ч.14 ст.352, ч.2 ст.353 КПК України свідок чи потерпілі можуть бути допитані повторно в тому самому або наступному судовому засіданні за їх клопотанням, за клопотанням сторони кримінального провадження або за ініціативою суду, зокрема, якщо під час судового розгляду з`ясувалося, що потерпілий чи свідок може надати показання стосовно обставин, щодо яких вони не допитувались.

Разом з тим, вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції відносно наявності ризику незаконного впливу на свідків, потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання їх показань, яка передбачена ст.ст. 23, 224 КПК України.

Також існує ризик можливого вчинення обвинуваченими іншого злочину, оскільки ОСОБА_10 та ОСОБА_12 офіційно не працевлаштовані, тобто не мають постійного прибутку та стабільного джерела доходу, має місце ризик, що обвинувачені, перебуваючи на волі, можуть вдатися до спроб вчинення інших злочинів.

На переконання апеляційного суду, досліджені під час судового засідання та встановлені судом першої інстанції ризики свідчать, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, може негативно відобразитися на здійсненні швидкого та ефективного судового розгляду, якого можливо досягнути лише за умов нівелювання ризиків кримінального провадження. За встановлених обставин, необхідним є саме тримання під вартою, оскільки з урахуванням індивідуальних обставин обвинувачених, застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім стримуючим фактором від реалізації встановлених ризиків і створить можливості для вчинення ним позапроцесуальних дій з метою перешкоджання кримінальному провадженню.

Колегія суддів приймає до уваги посилання захисника ОСОБА_7 відносно того, що ОСОБА_10 має дружину та двох дітей, є єдиним годувальником своєї родини, має постійне місце проживання, де позитивно характеризується, працює за наймом,а також посилання захисника ОСОБА_8 , що обвинувачений ОСОБА_12 раніше не судимий, має договір оренди житлового примішення, укладеного в його інтересах цивільною дружиною ОСОБА_17 , однак зауважує, що такі обставини не свідчать про зменшення або відсутність вищезазначених ризиків, при цьому, у світлі інкримінованих обставин справи, зазначене не є настільки переконливими обставинами, що могли б знизити встановлені ризики до маловірогідних чи до їх виключення.

Щодо доводів захисника про те, що ОСОБА_12 хворіє на туберкульоз та повноцінне лікування в медичній частині слідчого ізолятора не надається в обсязі, що забезпечує покращення стану його здоров`я, апеляційний суд зазначає про таке.

Надання медичної допомоги, особам взятим під варту здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 10.02.2012 №239/5/104, відповідно до якого, у разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку, та керівництво СІЗО забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

Таким чином, лікування обвинуваченого у разі наявності у нього медичних захворювань можливо в умовах ДУ «Одеській слідчий ізолятор» та не може слугувати підставою неможливості застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, також обставин та характеру інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_12 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

За таких обставин, зазначені в апеляційній скарзі доводи і підстави, з яких захисники просять скасувати ухвалу не знайшли свого підтвердження в апеляційній інстанції, а тому ухвала суду є законною та обґрунтованою.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали при апеляційному розгляді не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.

Водночас, апеляційний суд знаходить слушними зауваження захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_11 щодо тривалого судового розгляду кримінального провадження, під час якого обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_12 постійно перебуває під вартою, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути особливу увагу районного суду на положення ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 та приписи ст.ст. 28 та 318 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст.28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Водночас ч.1 ст.318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що об`єднане кримінальне провадження №0000301, внесене до ЄРДР 16.03.2019 року, та №0000699, внесене до ЄРДР 28.09.2018 року, знаходиться на розгляді суду першої інстанції досить тривалий час, протягом якого ОСОБА_10 та ОСОБА_12 утримуються під вартою, про що наголошувалось в апеляційній скарзі, проте судовий розгляд на теперішній час не завершений та остаточне рішення не прийнято.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч.4 ст.28 та ч.1 ст.318 КПК України тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 24, 28, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , та захисника ОСОБА_11 , яка діє в інтересах ОСОБА_12 ,- залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у об`єднаному кримінальному провадженні №0000301, внесеному до ЄРДР 16.03.2019 року, та №0000699, внесеному до ЄРДР 28.09.2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч. 1 ст. 263 КК України, - залишити без змін.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків у розгляді даного кримінального провадження, передбачених ст. 28 КПК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4