Справа № 466/2/24
Провадження № 1-кс/466/195/24
У Х В А Л А

16 січня 2024 року Шевченківський районний суд міста Львова

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

підозрюваного ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні , в режимі відео конференції, заяву підозрюваного ОСОБА_4 про відвід слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_6 від розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою,-

в с т а н о в и в :

16.01.2024 року підозрюваним ОСОБА_4 подано вищевказану заяву про відвід слідчого судді, яке згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями було передано на розгляд судді ОСОБА_1 .

В обґрунтування клопотання підозрюваний зазначив, що на розгляді слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_7 перебуває справа № 466/2/24 щодо розгляду клопотання слідчого СВ ВП № 1 Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_8 про продовження йому строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001813.

ОСОБА_4 вважає, що наявні обставини, які свідчать про упередженість слідчого судді ОСОБА_6 у розгляді вказаного клопотання, з огляду на наступне.

Так, з 2014 по 2019 інший підозрюваний у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_9 був народним депутатом, тому досудове розслідування належить до виключної підслідності НАБУ. Також, за версією слідства ймовірний злочин було скоєно в м. Київ. Усі підозрювані, більшість свідків проживають у м. Києві. Ймовірне місце закінчення злочину ( настання наслідків ) також у м. Київ. Отже, відсутні підстави для здійснення досудового розслідування СВ ВП № 1 ЛРУП № 1 ГУНП у Львівській області. Наведене свідчить про необхідність визначення іншої підслідності.

Однак, слідчий суддя свідомо проігнорував незаконну зміну підслідності кримінального провадження, проігнорував відсутність у нього повноважень на розгляд цього клопотання, крім того, необгрунтовано відмовив у задоволенні всіх клопотань його захисника з цього приводу, належним чином не дослідив всіх обставин щодо непідсудності йому справи.

Відтак, підозрюваний вважає, що існують обставини, передбачені ст.ст. 75, 76 КПК України, що виключають участь слідчого судді ОСОБА_6 у розгляді клопотання, у нього є об"єктивні сумніви в неупередженості суду.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник, адвокат ОСОБА_5 , в судовому засіданні заяву про відвід підтримали, надавши пояснення, аналогічні, що у заяві.

Прокурор в судовому засіданні просив у задоволенні заяви ОСОБА_4 відмовити за безпідставністю.

Заслухавши учасників процесу, розглянувши матеріали заяви про відвід, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 2 статті 344 КПК України питання про відвід вирішується судом згідно зі статтями 75-81 цього Кодексу.

Відповідно до статті 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов"язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Нормами ч. 5 ст. 80 КПК України визначено, що відвід повинен бути вмотивованим, тобто, має містити вказівку на підстави, що зумовлюють його наявність. Особа, що заявила відвід, повинна викласти відомі їй обставини, з якими вона пов`язує усунення судді від участі в судовому провадженні.

Відповідно до ст. 75 КПК України визначені обставини, які можуть бути підставою для відводу судді, і їх перелік є вичерпним. Суть цієї норми полягає в тому, що вона передбачає визначений законом перелік підстав, за наявності яких суддя не може брати участь в розгляді кримінального провадження.

Конвенція про захист прав людини та основних свобод (4 листопада 1950 р.), яку Україна ратифікувала 17 липня 1997 року, визначає основні права і свободи. Відповідно до ч.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Окрім того, відповідно до п. 12 Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень, у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від будь-яких зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіру до незалежної судової влади буде підірвано.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ наявність безсторонності має визначатися для дотримання п. 1 ст. 6 Конвенції за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечив суд відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім.

В заяві про відвід слідчому судді ОСОБА_6 підозрюваний фактично висловлює незгоду з прийнятими рішеннями під його головуванням , зокрема відмовою у задоволенні ряду клопотань, з якими ОСОБА_4 та його захисник звертались до слідчого судді в ході розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу.

Між тим, неупередженість є ключовою характеристикою судді, головною ознакою судової влади та основою судового процесу і вважається очевидним фактом. Презумпція неупередженості має значну вагу. Особа, яка заявляє про упередженість, повинна бути здатна довести реальну або очевидну відсутність неупередженості у судді. Але простої заяви недостатньо, необхідно навести достовірні докази. Особиста думка або незгода з рішеннями судді не є доказом упередженості.

Враховуючи наведене, вважаю, що заява підозрюваного ОСОБА_4 про відвід слідчого судді ОСОБА_6 задоволенню не підлягає. Будь-які підстави для відводу слідчому судді, передбачені ст. ст. 75, 76 КПК України, не встановлені.

Відповідно до ст.ст.75,76,77,80,81 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні заяви підозрюваного ОСОБА_4 про відвід слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_6 від розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено та оголошено 18 січня 2024 року.

Суддя ОСОБА_1