Справа № 488/406/21
Номер провадження № 1-кп/488/95/23

У Х В А Л А

21.11.2023 року

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисників обвинувачених: ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів з використанням системи «EasyCon»),

обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві клопотання прокурора відносно обвинувачених за ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України ОСОБА_6 та за ч. 3 ст. 307 КК України ОСОБА_4 про продовження строку домашнього арешту,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , оскільки наявні ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, а щодо обвинуваченого ОСОБА_6 - також ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст.177 КПК України.

Сторона захисту проти клопотання прокурора заперечувала та просила змінити запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на особисте зобов`язання.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 послались на те, що ОСОБА_4 працевлаштований неофіційно, працює на фірмі, яка розташована в місті Ірпінь, за характером його роботи йому необхідно виїжджати до інших міст. Окрім того, з 15.10.2023 року він зареєстрований як ФОП і планує працювати на себе.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 своє клопотання мотивували тим, що характер роботи ОСОБА_6 потребує виїзди за місто у нічний час, ризики, заявлені прокурором в обгрунтування клопотання, не підтверджені, а сукупний строк тримання особи під домашнім арештом, за думкою захисника, у відповідності до вимог ч.6 ст.181 КПК України, не може перевищувати шести місяців.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає за доцільне продовжити запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , виходячи із наступного:

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні у тому числі особливо тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307 КК України, за що законом передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від 9 до 12 років з конфіскацією майна, а також у вчиненні нетяжкого злочину, пов`язаного з незаконним придбанням, зберіганням, перевезенням наркотичних засобів без мети збуту, вчинених за попередньою змовою групою осіб - за ч.2 ст.309 КК України. Інкриміновані злочини, пов`язані з незаконним збутом наркотичних засобів та психотропних речовин, скоєні обвинуваченим в складі організованої злочинної групи, повторно.

Отже, усвідомлюючи тяжкість інкримінованих злочинів та розуміючи невідворотність покарання, яке може бути призначене ОСОБА_6 у разі визнання його винним за наведеним обвинуваченням, останній може вдатись до втечі.

Враховуючи, що за версією обвинувачення ОСОБА_6 є одним з керівників організованої групи, тобто лідером по відношенню до осіб - виконавців, та враховуючи, що свідки обвинувачення, серед яких, як вказує сторона обвинувачення, є особи, які придбавали наркотичні засоби, та самі обвинувачені ще не допитані судом, то є слушними доводи прокурора про можливість незаконного впливу ОСОБА_6 на інших обвинувачених, а також впливу на свідків, з метою схиляння останніх до надання показів на його користь.

Також, суд вважає обгрунтованими заявлені прокурором ризики щодо можливості вчинення ОСОБА_6 інших злочинів чи продовження злочинної діяльності, приймаючи до уваги вид та багатоепізодність протиправних дій, що ставляться йому в провину.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні багатоепізодного особливо-тяжкого кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним придбанням, зберіганням, перевезенням наркотичних засобів та психотропних речовин з метою збуту, а також у незаконному збуті психотропних речовин, вчинених повторно, організованою групою (6 епізодів злочинної діяльності за ч.3 ст.307 КК України), за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад 10 років.

Тяжкість покарання, що може бути призначене ОСОБА_4 у разі доведеності висунутого обвинувачення, істотно впливає на оцінку ризиків переховування від суду, на що скеровує і усталена практика ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ від 20.05.2020 р. у справі Москаленко проти України, від 26.07.2001 р. у справі Ілійков проти Болгарії).

Приймаючи до уваги вид та багатоепізодність протиправних дій, що ставляться в провину ОСОБА_4 - є слушними доводи прокурора щодо наявності ризику продовження ним злочинної діяльності.

Окрім того, тяжкість висунутого обвинувачення та дана стадія кримінального провадження, у якій ще не проведено допит інших обвинувачених та свідків судом, свідчать про можливість прийняття ОСОБА_4 заходів впливу на інших обвинувачених, а також на свідків, з метою надання ними показів на свою користь.

Оцінивши на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів всі обставини в сукупності, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав вважати, що передбачені п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України й наведені в клопотанні ризики об`єктивно існують.

Поміж іншого, суд звертає увагу на мотив та спосіб вчинення кримінальних правопорушень обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , які мають високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретних осіб, а і для суспільства в цілому, наявністю реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, а також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

За наведених обставин, приймаючи до уваги доведеність заявлених ризиків, суд приходить до висновку, що більш м`які запобіжні заходи, ніж домашній арешт у певний період доби, не зможуть запобігти заявленим ризикам.

З огляду на наведене, доводи сторони захисту, у тому числі з приводу характеру праці обвинувачених, на переконання суду, не можуть свідчити про відсутність ризиків здійснення останніми вищевказаних дій у випадку застосування до них інших більш м`яких запобіжних заходів.

Продовжуючи запобіжний захід у у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , суд вважає таку міру виправданою, оскільки цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (рішення ЄСПЛ у справі «Лабіта проти Італії»).

Враховуючи, що норма ч.6 ст.181 КПК України, щодо неможливості перевищення сукупного строку тримання особи під домашнім арештом більше шести місяців, стосується виключно стадії досудового розслідування, а ч.2 ст.331 КПК України щодо вирішення питання судом при застосуванні запобіжного у відповідності до глави 18 цього Кодексу, стосується виключно порядку розгляду названого клопотання, а не стадії кримінального провадження, суд вважає помилковими доводи захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 щодо неможливості продовження міри запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченого з названих підстав.

Підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який відносно обвинувачених суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись керуючись ст. 181, 183, 194, 196, 331 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора задовольнити.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжити дію запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби та заборонити обвинуваченому у період часу з 22 години вечора до 6 години ранку залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на строк два місяці - до 20.01.2024 року включно.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 продовжити дію запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби та заборонити обвинуваченому у період часу з 22 години вечора до 6 години ранку залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , на строк два місяці - до 20.01.2024 року включно.

Зобов`язати ОСОБА_6 та ОСОБА_4 :

за першою вимогою прибувати до Корабельного районного суду м.Миколаєва;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

утримуватися від спілкування з іншими обвинуваченими та свідками по справі.

Копію ухвали відносно ОСОБА_6 направити для виконання начальнику ВП №1 МРУП ГУНП в Миколаївській області, відносно ОСОБА_4 - начальнику ВП №2 МРУП ГУНП в Миколаївській області.

У клопотанні обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та їх захисників адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_7 про зміну відносно обвинувачених запобіжного заходу на особисте зобов`язання - відмовити за необгрунтованістю.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1