ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/245/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строків тримання під вартою
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2023 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали провадження №11-сс/817/245/23 за апеляційною скаргою підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 вересня 2023 року про продовження щодо ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 вересня 2023 року задоволено клопотання слідчого погоджене прокурором про продовження строку тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , який продовжено до 12 жовтня 2023 року , без визначення розміру застави.

Не погоджуючись із рішенням слідчого судді, підозрюваний ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати щодо нього більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, а у випадку залишення йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просить визначити йому розмір застави.

Обгрунтовує скаргу тим, що прокурор у судовому засіданні не довів наявність ризиків, визначених ст.177 КПК України, які є лише припущеннями.

Посилається на відсутність в матеріалах справи реальних доказів того, що він може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотоворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, незаконно впливати на потерпілого, свідків інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні.

Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу з мотивів у ній викладених, прокурора, який щодо задоволення апеляційної скарги заперечив, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи, СУ ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені №0000286 від 25.11.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

27 травня 2023 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018), а саме: в організації та керуванні вчиненням незаконного придбання, зберігання, перевезення та пересилання з метою збуту, а також збуті особливо небезпечних наркотичних засобів, психотропних речовин та особливо небезпечних психотропних речовин в особливо великих розмірах у складі організованої групи.

Згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2023 року щодо ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого було продовжено.

Колегія суддів вважає обгрунтованим висновок слідчого судді про те, що наведені в клопотанні обставини та додані до нього документи, якими слідчий обґрунтовує свої доводи, підтверджують наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, приймаючи рішення про доцільність продовження щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти ризикам, доведеним слідчим і прокурором.

Дані, які містяться в матеріалах кримінального провадження та зазначені в клопотанні слідчого, зокрема: протоколі за результатами проведення негласної (слідчої) розшукової дії - контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки від 25.02.2023; протоколі за результатами проведення негласної (слідчої) розшукової дії- аудіо-, відеоконтролю особи від 01.03.2023; висновку експерта за результатами проведення експертизи матеріалів, речовин та виробів № СЕ-19/120-23/23-НЗПРАП від 17.02.2023; висновку експерта за результатами проведення експертизи матеріалів, речовин та виробів № СЕ-19/120-23/2271-НЗПРАП від 04.04.2023; висновку експерта за результатами проведення експертизи матеріалів, речовин та виробів № СЕ-19/120-23/2525-НЗПРАП від 10.04.2023; протоколах за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 04.02.2023, 20.02.2023, 06.04.2023; протоколі за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - спостереження за особою від 27.03.2023; протоколі огляду від 04.01.2023; протоколах за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - накладення арешту на кореспонденцію, її огляд та виїмка від 02.01.2023, 17.02.2023; інших матеріалах досудового розслідування, зазначення яких на даній стадії зашкодить досудовому розслідуванню, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра, яка разом з існуючими ризиками та конкретними обставинами справи, виключають собою можливість обрання відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання або продовження відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Погоджуючись з рішенням слідчого судді щодо обґрунтованості підозри, апеляційний суд враховує те, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» («Нечипорук і Йонкало проти України», no. 42310/04, §219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 Ковенції; 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

З огляду на те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна та який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, слідчий суддя прийшов до вірного висновку про те, що в даному кримінальному провадженні не зменшились та продовжують існувати ризики того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки, усвідомлюючи той факт, що у випадку визнання виннним йому загрожує реальне покарання у виді позбавлення волі він може переслідувати мету його уникнення; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_7 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, в тому числі пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів, що свідчить про стійкість його протиправної поведінки, у тому числі у Тернопільському міськрайонному суді на розгляді щодо нього перебувають кримінальні провадження про обвинувачення за ст. 185, 186, 345 КК України; також продовжують існуваи ризики того, що ОСОБА_7 перебуваючи на волі, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення з огляду на те, що на даний час не відшукані мобільні телефони, наркотичні засоби, психотропні речовини, грошові кошти одержані від їх реалізації, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, що може негативно вплинути на хід досудового розслідування та його результати, у тому числі унеможливить виконання завдань визначених ст. 2 КПК України; незаконно впливу на інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_7 , якому була відведена роль співорганізатора та керівника згідно тверджень органу досудового розслідування може незаконно впливати, у тому числі шляхом застосування погроз на інших підозрюваних з метою введення ними в оману органу досудового розслідування або суду, що спричинить складнощі для подальшого досудового розслідування та унеможливлення викриття інших спільників злочинної діяльності ОСОБА_7 .

При цьому, колегія суддів враховує те, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності ухилитися від суду, не виконати його процесуальні рішення, чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, що, на думку колегії суддів, доведено прокурором у судовому засіданні з огляду на обставини кримінального провадження та особу підозрюваного, тому відсутні підстави вважати, що наведені слідчим у клопотанні про продовження строку тримання під вартою ризики є необгрунтованими чи неконкретними.

Оцінюючи вищевказане, колегія суддів також зважає на практику ЄСПЛ, та те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає що доводи апелянта з приводу недоведення існування ризиків визначених ст.177 КПК України є необгрунтованими.

Перевіряючи доводи ОСОБА_7 щодо можливості зміни застосованого щодо нього запобіжного заходу на більш мякий колегія суддів виходить з того, що підвищена суспільна небезпека злочину, у скоєнні якого він підозрюється, його роль у ньому та підвищена суспільна небезпека його особи, в сукупності з обставинами, визначеними ст.178 КПК України не дають змоги запобігти настанню існуючитх ризиків та забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Окрім того, місцевий суд вірно врахував неможливість завершення досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали слідчого судді у звязку з необхідністю проведення ряду слідчих(процесуальних) дій.

Колегія судів погоджується з висновком слідчого судді про невизначення підозрюваному розміру застави у відповідності до вимог п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України з огляду на те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, в особливо великих розмірах.

Отже, підстав для задоволення апеляційної скарги підозрюваного ОСОБА_7 та скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

Постановила:

Апеляційну скаргу підозрюваного залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 вересня 2023 року про продовження щодо ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді