Справа № 638/8170/23
Провадження №1-кп/638/1493/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2023 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова кримінальне провадження №0001535 від 16.06.2023 року стосовно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста м.Сніжне Донецької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працевлаштованого, осіб на утриманні немає, не є особою з інвалідністю, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

11.11.2003 року Боровським районним судом Харківської області за ст. 15 ч. 3 ст. 185, 71 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений 25.11.2005 року за постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01.11.2005 року у зв`язку зі зміною законодавства;

07.11.2008 року Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя Донецької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільнений 22.07.2011 року за відбуттям строку покарання;

15.11.2012 року Старобільським районним судом Луганської області за ч. 2 ст. 263 КК України до 200 годин громадських робіт. Звільнений 30.04.2013 року за відбуттям покарання;

28.03.2013 року Старобільським райсудом Луганської області за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу в 850 грн. Ухвалою від 27.08.2013 року Старобільського районного суду Луганської області не сплачений штраф замінений на 50 годин громадських робіт. Звільнений 15.10.2013 року за відбуттям покарання;

01.08.2013 року Старобільським райсудом Луганської області за ч. 2 ст. 185, ст. 395 КК України до покарання у вигляді 3 місяців арешту; 04.10.2013 року вироком Апеляційного суду Луганської області скасований вирок Старобільського райсуду й постановлений новий вирок, яким його засуджено за ч. 2 ст.185, ст. 395 КК України до покарання у вигляді 3 місяців арешту та штрафу в 850 грн.;

27.11.2013 року Старобільським районним судом Луганської області за ч.2 ст.185, 70 КК України до 5 місяців арешту та штрафу у розмірі 850 грн., звільнений 18.04.2014 року за відбуттям покарання;

07.07.2014 року Старобільським райсудом Луганської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років обмеження волі;

20.11.2014 року Старобільським райсудом Луганської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки;

26.02.2015 року Старобільським райсудом Луганської області за ч. 2 ст.121 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі,

20.03.2015 року Старобільським районним судом Луганської області за ч.1 ст.263, ч.4 ст.70 КК України до 8 років позбавлення волі, звільнений 02.09.2022 року за відбуттям строку покарання,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.2 ст.15 ч.4 ст.185, ч.4 ст.185 КК України, -

встановив:

26 травня 2023 року приблизно о 06 годині 00 хвилин ОСОБА_6 , перебуваючи з дозволу господаря у будинку АДРЕСА_2 , діючи в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповідним Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ (зі змінами), з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення за рахунок інших осіб, маючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, попередньо знаючи, що в кухонній кімнаті знаходиться мультиварка А-PLUS MC-1468, що належить потерпілому ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, повторно, таємно, з поверхні кухонної гарнітури в кухонній кімнаті будинку за вищевказаною адресою, викрав мультиварку А-PLUS MC-1468, яка належить ОСОБА_7 , вартість якої становить 832,80 грн., після чого ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник, тим самим обернувши викрадене майно на свою користь і у подальшому розпорядившись ним на власний розсуд, заподіявши потерпілому майнову шкоду на вказану суму.

Крім того, 14 червня 2023 року приблизно об 11 годині 00 хвилин ОСОБА_6 , перебуваючи з дозволу господаря у будинку АДРЕСА_2 , діючи в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповідним Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ (зі змінами), з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення за рахунок інших осіб, маючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, попередньо знаючи, що в кухонній кімнаті знаходиться мікрохвильова піч SAMSUNG MW 71ER, яка належить потерпілому ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, повторно, таємно, з поверхні кухонної гарнітури в кухонній кімнаті будинку за вищевказаною адресою, викрав мікрохвильову піч SAMSUNG MW 71ER, яка належить ОСОБА_7 , вартість якої становить 819,80 грн., та намагався зникнути з місця вчинення злочину, але не довів свій злочинний намір до кінця з причин, що не залежали від його волі, так як його дії були припинені ОСОБА_8 , яка мешкає по сусідству.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, щиро покаявся у скоєних злочинах та щодо обставин вчинення кримінального правопорушення пояснив як зазначено вище, що під час дії воєнного стану з викрав з будинку знайомого мультиварку та мікрохвильову піч, зазначені у обвинувальному акті. Просив суворо його не карати.

Винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинах ніким не оспорюється. Інші докази згідно ч.3 ст.349 КПК України було визнано недоцільним досліджувати в судовому засіданні щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає доведеною винність ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану, а також у закінченому замаху на крадіжку, тобто замах на таємне викрадення чужого майна, вчинений повторно, в умовах воєнного стану та кваліфікує його дії за ч.4 ст.185 та ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів, які відповідно до ст.12 КК України є тяжкими злочинами, відомості про особу винного, наявність обставини, яка пом`якшує та обставини, яка обтяжує покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 , є щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_6 , є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення, у тому числі, корисливих злочинів, останній раз судимий 20.03.2015 року Старобільським районним судом Луганської області, звільнений за відбуттям строку покарання 02.09.2022 року, неодружений, не працевлаштований, осіб на утриманні не має, не є інвалідом, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на обліку у лікаря-нарколога та на диспансерному обліку у лікаря-психіатра КНП «Борівської ЦЛ БСР» не перебуває, згідно досудової доповіді Ізюмського районного сектору №2 філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюються як дуже високий.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обвинуваченому суд призначає покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Отже, з урахуванням вказаних обставин, відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , даних досудової доповіді, того, що він щиро розкаявся у вчинених кримінальних правопорушеннях, наявність обставини, що пом`якшує та обтяжує його покарання, та з урахуванням дуже високих ризиків вчинення ним повторного кримінального правопорушення та дуже високого ризику небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, того, що він, маючи непогашені судимості за вчинення умисних тяжких злочинів, засуджувався до реальної міри покарання, проте такі заходи не призвели до бажаних результатів, оскільки останній знову вдався до протиправної поведінки та вчинив тяжкий умисний злочин після нетривалого часу після відбуття попереднього покарання, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень можливе лише з призначенням покарання за інкримінованими статтями у виді позбавлення волі, але в нижніх межах санкції. Водночас, суд з урахуванням встановлених обставин не вбачає підстав для застосування положень статті 75 КК України. Суд дійшов висновку, що призначення такого покарання буде необхідним, достатнім та дієвим заходом для виправлення обвинуваченого та запобігання нових кримінальних правопорушень, таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року, «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

При цьому також суд враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченому суд керується також положенням п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23.10.2003 року, згідно якого суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні не затримувався та під вартою не тримався, відносно нього також не застосовано інший запобіжний захід.

Оскільки суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально, з метою виконання вироку, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам обвинуваченого ухилитися від суду, ризик чого значно підвищується в умовах введеного в Україні воєнного стану, обвинуваченому ОСОБА_6 слід застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Процесуальні витрати, які пов`язані із залученням експертів під час здійснення досудового розслідування підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не подавався.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,-

ухвалив:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.4 ст.185, ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання:

-за ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України у виді 5 років позбавлення волі;

-за ч.4 ст.185 КК України у виді 6 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

Строк покарання обчислювати з моменту фактичного затримання та взяття під варту.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили обрати у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків прибувати до суду за першою вимогою; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або перебування, місця навчання, роботи.

Визначити двомісячний термін дії обов`язків.

Речовий доказ мультиварку А-PLUS MC-1468 та картонну коробку від неї, мікрохвильову піч SAMSUNG MW 71ER залишити ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1