Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

09.01.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарки судових засідань - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 11-кп/4806/700/23, за апеляційною скаргою, яку подав захисник обвинуваченого ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 листопада 2023 року, задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні за №0000988, внесеному 26.08.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бурвінково, Харківської області, громадянина України, неодруженого, який має на утриманні двох дітей,

та обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч. 3 ст. 357 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Слов`янськ, Донецької області, громадянина України, неодруженого, який має на утриманні двох дітей.

Цією ухвалою щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 12 січня 2024 року включно.

В ухвалі суду вказується на те, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження за №0000988, відомості про кримінальне правопорушення у якому 26.08.2022 внесені до ЄРДР, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч. 3 ст. 357 КК України. У вказаному провадженні прокурор подав клопотання про продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_5 під вартою на строк до 60 діб. У клопотанні прокурор посилається на те, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_5 органом досудового розслідування обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень за обставин, викладених у обвинувальному акті. У клопотанні прокурор вказує і на те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких злочинів, та на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Так, обвинувачені, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке їм загрожує, можуть переховуватися від суду, впливати на свідків та потерпілих, вчинити інше кримінальне правопорушення. У клопотанні прокурор також зазначає, що обвинувачені вчинили одне кримінальне правопорушення із застосуванням насильства до потерпілого, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам. В обґрунтування доводів прокурор також посилається на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.09.2023, відповідно до якої щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, до 16 листопада 2023 року включно. Просить клопотання задовольнити.

Судом встановлено, що стороною обвинувачення доведено наявність обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 та ОСОБА_5 інкримінованих їм діянь. Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 та ОСОБА_5 кримінальних правопорушень та наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: існує ймовірність того, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, переховуватимуться від суду, можуть незаконно впливати на свідків та потерпілих, вчинити інше кримінальне правопорушення. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, судом не встановлено; суду не надано достатньо доказів на підтвердження тих обставин, які би свідчили про наявність необґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченими злочинів та наявність підстав вважати, що вищенаведені ризики не існують. На переконання суду, запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_5 обирався та продовжувався з урахуванням даних щодо осіб обвинувачених у вчиненні тяжких злочинів, які не мають міцних соціальних зв`язків, а також суду не надано будь-яких даних щодо наявності у них хронічних захворювань, які б перешкоджали триманню їх під вартою, обвинувачені є мешканцями іншого регіону України та вчинили злочини далеко за межами їх місця проживання. Приймаючи рішення про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд взяв до уваги тяжкість вищевказаних злочинів, а також те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, у зв`язку з якими відносно обвинувачених обрано запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою не зменшились, не відпали і продовжують існувати, а менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити належне виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків. З огляду на наведене, щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвала суду оскаржується в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 .

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , вказує на те, що ухвала суду є необґрунтованою, незаконною, просить її скасувати. Апелянт вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на існування яких прокурор вказує у клопотанні, не існують, наявність таких стороною обвинувачення не доведено належними та допустимими доказами. Суд не врахував те, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання в Україні, до затримання працював, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має житло у якому постійно проживає із сім`єю, за місцем проживання позитивно характеризується. Звертає увагу на те, що обвинувачений ВІЛ-інфікований, тому утримання ОСОБА_5 під вартою та неналежність умов тримання під вартою загрожує його життю та життю інших осіб. На переконання апелянта, прокурор не обґрунтував необхідність продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Просить оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову, якою обвинуваченому ОСОБА_5 обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Апеляційна скарга розглядається у відсутності сторони захисту та сторони обвинувачення, неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів контрольного провадження вбачається, що вказані сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги не подавали. Разом із тим, береться до уваги і те, що сторона захисту не заявляла клопотання про розгляд апеляційної скарги за участі обвинуваченого ОСОБА_5 і апеляційним судом не визнавалась обов`язковість явки обвинуваченого в судове засідання.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали контрольного провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_6 , задоволенню не підлягає.

Ухвала суду в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не оскаржується, а тому відповідно до положень ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядається.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення відносно обвинуваченого ОСОБА_5 відхиляються з таких підстав.

Так, відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається у порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_5 колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

Так, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що обставини, які були підставою для обрання та неодноразового продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінились, наведені прокурором ризики не відпали, не зменшились і продовжують існувати.

Разом із тим, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтовано взяв до уваги тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 , у разі визнання його винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, те, що вчинені діяння відносяться до категорії тяжких злочинів та кримінальних проступків, дані про особу обвинуваченого (не працюючий, не одружений), а також відсутність обставин, які б перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою та необхідність проведення судом необхідних процедурних (процесуальних) дій, у тому числі й допиту ряду свідків та дослідження доказів.

Тому, колегія суддів, з огляду на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких ОСОБА_5 обвинувачується і за які йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, а також наведених вище обставин, у тому числі і даних про особу обвинуваченого, доходить висновку про те, що є обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих чи свідків у кримінальному провадженні, вчиняти інші кримінальні правопорушення, що в свою чергу свідчить і про обґрунтованість висновку суду першої інстанції і в цій частині.

Колегія суддів також вважає, що продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідним із метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченого, у зв`язку з чим, обґрунтованим і належним чином умотивованим, вважає і висновок суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а також дієвості кримінального провадження.

З огляду на наведене вище, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно продовжив обвинуваченому ОСОБА_5 строк тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на які посилається у клопотанні прокурор, відсутні, стороною обвинувачення існування таких не підтверджено належними та допустимими доказами, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеними вище судженнями.

Із цих підстав, як такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений ОСОБА_5 має постійне місце проживання в Україні, до затримання працював, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має житло у якому постійно проживає із сім`єю, за місцем проживання позитивно характеризується.

При цьому, колегія суддів вважає, що обраний ОСОБА_5 запобіжний захід, у тому числі й із урахуванням його тривалості, відповідає характеру та тяжкості інкримінованих ОСОБА_5 діянь, а також тяжкості можливого покарання та виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого.

У зв`язку з цим, апеляційний суд не бере до уваги і доводи апеляційної скарги про застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зокрема цілодобового домашнього арешту, оскільки існують обґрунтовані підстави вважати, що у разі застосування щодо обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, у тому числі і цілодобового домашнього арешту, він не буде належним чином виконувати покладені на нього як обвинуваченого процесуальні обов`язки, у тому числі з метою уникнення кримінальної відповідальності може ухилятися від суду, незаконно впливати на потерпілих чи свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Разом із тим, колегія суддів звертає увагу на те, що стороною захисту не надано доказів, зокрема висновків лікарів тощо, які б свідчили про наявність у ОСОБА_5 таких захворювань, які б унеможливлювали тримання його під вартою, у зв`язку з чим не беруться до уваги і доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений ВІЛ-інфікований, тому утримання ОСОБА_5 під вартою та неналежність умов тримання під вартою загрожує його життю та життю інших осіб.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, незаконно впливати на потерпілих чи свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення чи порушувати процесуальні обов`язки іншим чином, однак, обставини, за яких він обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, їх кількість та тяжкість, а також інші наведені вище обставини, у тому числі і дані про його особу, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Крім того, колегія суддів вважає, що, ухвалюючи судове рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом взято до уваги і положення ст. ст. 182, 183 КПК України, та обґрунтовано не визначено розмір застави, оскільки одне з кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , пов`язане із застосуванням насильства щодо потерпілого.

Тому, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, не може бути задоволена, а ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі в апеляційній скарзі не вказується.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 листопада 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні за №0000988, внесеному 26.08.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань та продовжено щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, ОСОБА_7 та обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч. 3 ст. 357 КК України, ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 12 січня 2024 року включно, - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: