ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №629/5050/23 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Апеляційне провадження № 11-сс/818/1247/23 Доповідач ОСОБА_2
Категорія: тримання під вартою
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харків апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 01 вересня 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора Лозівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_7 та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000321 від 11 квітня 2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч.4 ст.185 КК України, до 30 жовтня 2023 року, -

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

В провадженні Лозівського міськрайонного суду Харківської області перебувало на розгляді клопотання прокурора Лозівської окружної прокуратури Харківської області у кримінальному провадженні №0000321 від 11 квітня 2023 рокуза обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.2 ст.190, ч.4 ст.185 КК України

07.07.2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

07.07.2023 року ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області підозрюваному ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 04.09.2023.

18.08.2023 року обвинувальний акт з додатками відносно ОСОБА_6 направлено до Лозівського міськрайонного суду Харківської області.

Лозівським міськрайонним судом направлено подання до Харківського апеляційного суду щодо визначення підсудності даного кримінального провадження, яке на даний час не розглянуто.

Строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 закінчується 04.09.2023 року, однак питання щодо зміни підсудності за поданням Лозівського міськрайонного суду Харківської області на час розгляду клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою не було вирішено.

Ухвалою слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 01 вересня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, до 30.10.2023 року та визначено розмір застави в розмірі сорока прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 107 360 гривень, які необхідно внести до сплину терміну тримання під вартою на відповідний рахунок ТУ ДСА України у Харківській області.

При внесенні визначеної суми застави вирішено ОСОБА_6 з-під варти звільнити з покладенням на нього обов`язків: прибувати до слідчого, прокурора, чи суду за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 01 вересня 2023 року щодо нього, ухвалити нову ухвалу, якою призначити йому більш м`який запобіжний захід.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що судом при обранні йому запобіжного заходу не враховано, що існують пом`якшуючі обставини, а саме щире каяття, а обставини, які обтяжують покарання не було встановлено.

Позиції інших учасників судового провадження

Захисник в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, причин своєї неявки суду не повідомив.

Прокурор до початку судового розгляду подав до апеляційного суду заяву в якій просить провести судовий розгляд без його участі та просить відмовити у задоволені апеляційної скарги.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливим проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності прокурора у кримінальному провадженні, підозрюваного та захисника, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

На підставі ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про можливість проведення розгляду без участі сторін та без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Мотиви суду

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того, стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику суду.

Згідно ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід у виді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.177, 178 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Згідно з вимогами ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

В силу ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Частиною 5 статті 199 КПК України, передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст.199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані.

Як убачається з наданих матеріалів та встановлено судом, ОСОБА_6 на даний час обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.4 ст.185 КК України, за одне з яких законом України про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, а також як встановлено, ОСОБА_6 раніше судимий вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19.06.2023 року за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді 150 годин громадських робіт, вирок законної сили не набрав.

Підставами для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 прокурор вказував, що останній обґрунтовано обвинувачується y вчиненні нетяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, за яке законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 3 років, та у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за яке Законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, офіційно не працевлаштований, тобто не має законних джерел для існування, а тому, знаходячись на волі, усвідомлюючи можливість отримання реального покарання у виді позбавлення волі на тривалий термін, може переховуватись від слідства та суду; обвинуваченому відомі анкетні дані, місце мешкання свідків та потерпілого, оскільки підозрюваний має право ознайомлюватись з матеріалами кримінального провадження, може робити копії відповідних документів та йому надано для ознайомлення матеріали кримінального провадження в тому числі і протоколи допитів свідків, а тому з метою уникнення кримінального покарання, перебуваючи на свободі, ОСОБА_6 може впливати на свідків та потерпілого, застосовуючи фізичне або психологічне насильство, схиляючи їх надати необхідні йому покази; обвинувачений ОСОБА_6 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, шляхом не з?явлення за викликом до слідчого, прокурора, суду та необґрунтовано затягувати строк досудового слідства; ОСОБА_6 , вчинивши низку умисних в тому числі тяжких злочинів з корисливого мотиву, не маючи офіційних джерел доходів, перебуваючи на свободі, може продовжити свою злочинну діяльність, пов?язану із вчиненням злочинів майнового характеру, тобто вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зміст оскаржуваного рішення підтверджує, що слідчий суддя дослідив доводи клопотання щодо обставин, які продовжують існувати та які з урахуванням особливостей даного кримінального провадження, об`єму висунутого вже обвинувачення, обґрунтовано дійшов висновку про наявність обставин, які виправдовують подальше тримання ОСОБА_6 під вартою.

Судова колегія приймає до уваги наявність обставин, які дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 може здійснити дії, передбачені п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Надаючи оцінку продовження існування ризику переховування ОСОБА_6 від органів досудового розслідування або суду, колегія суддів зазначає, що ЄСПЛ в своїх рішеннях «Панченко проти Росії» та «Бекчиєв проти Молдови» неодноразово зазначав, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Судом першої інстанції також правильно взято до уваги й самі фактичні обставини (фабули злочину) згідно обвинувачення, а саме те, що ОСОБА_6 в тому числі обвинувачується у вчиненні таємного викрадення чужого майна, (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку як інкримінованого злочину, так й самої особи обвинуваченого.

Колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним, та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій є об`єктивні підстави вважати, що продовжують існувати ризики того, що обвинувачений може вдатися до втечі, переховуватись від правоохоронних органів та суду.

Крім того, колегія суддів зазначає, що при встановленні наявності ризику впливу на свідків, потерпілих слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, статті 95, 224 КПК).

Таким чином, ризик впливу на потерпілих та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Колегія судів погоджується з висновком слідчого судді про продовження існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення та продовження вчинення правопорушень оскільки обвинувачений офіційно не працевлаштований, тобто офіційного джерела заробітку не має скоїв злочин проти власності, що в сукупності свідчить про наявність даного ризику.

Зазначене вказує на неможливість в даному конкретному випадку застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого виду запобіжного заходу.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на даний час застосування до ОСОБА_6 іншого не пов`язаного з триманням під вартою запобіжного заходу не зможе запобігти наявним ризикам та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, у тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Разом з тим, наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, враховуючи обсяг обвинувачення та самі обставини інкримінованого злочину, не є підставою для змінення обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, не спростовує правильності прийнятого судом рішення, жодним чином не впливає на його висновки.

Окрім цього, на переконання колегії суддів, приймаючи рішення про визначення ОСОБА_6 застави у розмірі 40 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, слідчий суддя належним чином оцінивши ризики, які визнав доведеними, тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_6 , характер злочинів, ступінь порушення цінностей у кримінальному провадженні, суспільну значимість протиправних дій, майнових стан обвинуваченого та дійшов обґрунтованого висновку про те, що вказаний розмір застави буде відповідною альтернативою запобіжному заходу у виді тримання під вартою.

За таких обставин, проаналізувавши доводи сторін, колегія судів приходить до висновку, що враховуючи тяжкість обвинувачення, специфіку і фактичні обставини вчинення злочину, наявна необхідність у збереженні обвинуваченому міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначеним строку у межах 60 днів. Також відсутні підстави, які б спростовували тих вагомих ризиків, які обґрунтовують подальше його тримання під вартою, а також те, що менш суворі запобіжні заходи не будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні і зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виключити ризики, пов`язані із звільненням його з під варти.

За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.407,419, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 01 вересня 2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4