Справа № 444/2127/19
Провадження № 1-кп/444/12/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2024 року Жовківський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

номер кримінального провадження 0000594, внесеного 24.06.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

про обвинувачення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, раніше не судимого, з середньою освітою, , не одруженого, непрацюючого паспортні дані: НОМЕР_1 , виданий 02.12.2009 року Жовківським РВ ГУМВС України у Львівській області; ІПН - судом не встановлено

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_9 , ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника обвинуваченого ОСОБА_11

представника потерпілих ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовква Львівської області зазначене кримінальне провадження, -

В С Т А Н О В И В:

обвинувачений ОСОБА_8 23.06.2019 року близько 21.00 год. знаходячись в приміщенні палатки, розміщеної на території господарства по АДРЕСА_1 , в ході конфлікту з ОСОБА_13 , що виник раптово, з необережності, не передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, не маючи умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень та заподіяння смерті ОСОБА_13 схопив своїми руками за одяг останнього та тримаючи руками за одяг, штовхнув на землю, де внаслідок поштовху ОСОБА_13 сів на сідниці та головою вдарився до дерев`яної лавки, розміщеної позаду нього. Після чого, продовжуючи свої неправомірні дії. ОСОБА_8 своєю правою рукою, стиснутою в кулак наніс ОСОБА_13 один удар в ділянку голови зліва. Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_13 спричинено тяжкі тілесні ушкодження у вигляді тупої закритої черепно-мозкової травми у вигляді: згортків крові під твердою мозковою оболонкою, в проекції правих лобно-тімяно-скронево-потиличних часток по конвексикальній поверхні, загальним об`ємом біля 55 мл, крововиливів в м`які мозкові оболонки в правій тімяно- скроневій частках, розміром 7,5x5 см. в правій потиличній частках, розміром 5x3 см та в речовину головного мозку в правій тімяно-скроневій частках, відповідно до крововиливу в м`які мозкові оболонки, на ділянці розміром біля 5x3,5 см, крововиливів в м`які тканини голови в ті.мяно-лобно-скроневих ділянках справа, синців в лівій орбітальній ділянці та на правій щоці. Внаслідок вказаних тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_13 помер закладі охорони здоров`я, тобто обвинувачений ОСОБА_8 вчинив вбивство ОСОБА_13 з необережності.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 свою винуватість у вчиненні вбивства ОСОБА_13 через необережність визнав повністю та суду повідомив, що 23 червня 2019 року, близько 21 години, знаходився в приміщенні палатки, розміщеної на території господарства по АДРЕСА_1 де в нього виник конфлікт з потерпілим. Під час якого він наніс удар останньому в обличчя від чого той впав. Внаслідок чого конфлікт фактично припиився. Через деякий час ОСОБА_13 підняла дружина, яка прийшла та вони

пішли.

Окрім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї винуватості у вбивстві через необережність при викладених вище обставинах, його винуватість підтверджується наступними доказами:

- показаннями свідка ОСОБА_14 даними в судовому засіданні про те, що 23 червня 2019 року, близько 21 години, знаходився в приміщенні палатки, розміщеної на території господарства по АДРЕСА_2 , куди з ОСОБА_8 прийшов на пиво. У нього виник конфлікт з ОСОБА_15 почалась шарпанина. Коли сутичка закінчилась він бачив як ОСОБА_16 сидів на лавці, а ОСОБА_8 в той час стояв з боку від потерпілого. Чи наносив ОСОБА_17 удари він не бачив.

- показаннями свідка ОСОБА_18 даними в судовому засіданні про те, що 23 червня 2019 року, часу не пам`ятає знаходився в приміщенні палатки, розміщеної на території господарства по АДРЕСА_2 , у ОСОБА_14 був конфлікт з ОСОБА_15 . У суперечку вліз ОСОБА_16 , а саме вдарив ОСОБА_14 в спину, через що ОСОБА_19 відштовхнув ОСОБА_20 і вдарив його кулаком в обличчя, від чого останній впав на землю. Після чого дружина ОСОБА_20 вивела його на вулицю. Більше про обставини події йому нічого не відомо;

- показаннями свідка ОСОБА_21 даними в судовому засіданні про те, що 23 червня 2019 року, коли стався конфлікт вона була на подвір`ї в ОСОБА_22 , сиділи на гойдалці, порд стояв ОСОБА_23 . Біля палатки відпочивали хлопці. Коли прийшов ОСОБА_19 почався крик, вони пішли до палатки подивитись в чому справа, почалась шарпанина. ОСОБА_16 сказав всім розійтися, а ОСОБА_19 вдарив його в груди і почалась штовханина. Після чого ОСОБА_19 ще раз вдарив ОСОБА_20 в груди від чого останній впав до лавки і лавка впала. Після цього ОСОБА_19 пішов за палатку і всі розійшлися. Вони почали мити обличчя ОСОБА_24 від крові. Після цього ніхто ОСОБА_20 не бив.

- показаннями свідка ОСОБА_25 даними в судовому засіданні про те, що 23 червня 2019 року знаходився в приміщенні палатки, розміщеної на території господарства по АДРЕСА_2 , відпочив з хлопцями, а саме ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 . Між ОСОБА_29 та ОСОБА_30 виник конфлікт. ОСОБА_16 прийшов їх розбороняти і почав бити ОСОБА_31 . На такі дії ОСОБА_32 . ОСОБА_19 відсунув його і вдарив в обличчя рукою, але ОСОБА_16 і надалі був агресивний, тоді ОСОБА_19 потягнув його за спину і положив ОСОБА_20 на землю після чого його ніхто не рухав. Зазначив, що ОСОБА_19 не приймав участі у бійках, не зловживав спиртними напоями, у той день теж не був п`яним, на відміну від потерпілого ОСОБА_20 , який був на підпитку.

- показаннями та роз`ясненнями в судовому засіданні судово-медичного експерта ОСОБА_33 , яка підтвердила висновки викладені у повторній експертизі № 11/2023р. від 22.11.2022р.

З поданих стороною обвинувачення та досліджених в судовому засіданні письмових доказів вбачається:

На підтвердження обвинувачення суду подано також наступні письмові докази:

Протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 24.06.2019р.

Протокол огляду місця події від 24.06.2019р. та фототаблиця до нього.

Протокол медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`янінння ОСОБА_8 від 24.06.2019р.

Протокол огляду предметів від 25.06.2019р.

Постанова невизнання речей такими, що мають значення речового доказу від 25.06.2019р.

Протокол огляду предметів від 25.06.2019р.

Довідка КНП Жовківської РДА "Жовківська центральна районна лікарня", з якої вбачається, що ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_2 доставлений бригадою ШМД в КНП Жовківська ЦРЛ в ВАЛІТ 24.06.19р. з діагнозом забій головного мозку. Гематома.

Лікарське свідоцтво про смерть № 64/19 від 27.06.2019р. ОСОБА_13 .

Протокол проведення слідчого експерименту від 02.07.2019р. з участю свідка ОСОБА_34 та відеозйомка, яка скопійована на CD-R диск.

Протокол проведення слідчого експерименту від 02.07.2019р. з участю підозрюваного ОСОБА_8 та понятих та відеозйомка, яка скопійована на CD-R диск.

Висновок експерта № 2436/2019-т від 27.06.2019р., відповідно до якого при судово-токсикологічній експертизі крові, згортків крові з трупа ОСОБА_35 ,1966 року народження не виявлено: етилового, метилового, пропілового, бутилового і амілового спиртів.

Висновок експерта № 1736/2019 від 23.07.2019р. за підсумками проведення судово-медичної експертизи шматочків внутрішніх органів від Трупа ОСОБА_13 ,1966 року народження, зроблено підсумки: Розлиті крововиливи в м`яких тканинах голови, з обох боків та вогнищеві крововиливи в твердій мозковій оболонці, вогнищеві, зливні крововиливи в речовині головного мозку з вираженими реактивними змінами. Ознаки трансформації в цироз в печінці, жировий гепатоз.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи трупа гр. ОСОБА_13 № 64/2019 від 26.07.2019 року відповідно до якого: при судово-медичній експертизі трупа гр. ОСОБА_13 виявлено тупу закриту черепно-мозкову травму у вигляді: згортків крові під твердою мозковою оболонкою, в проекції правих лобно-тім`яно-скронево-потиличних часток по конвекситальній поверхні, загальним об`ємом біля 55 мл, крововиливів в м`які мозкові оболонки в правій тім`яно-скроневій частках, розміром 7,5x5см, в правій потиличній частці розміром 5x3см та в речовину головного мозку в правій тім`яно-скроневій частках відповідно до крововиливу в м`які мозкові оболонки, на ділянці розміром біля 5х3,5 см, крововиливів в м`які тканини голови в тім`яно-лобно-скроневих ділянках справа; синців лівій орбітальній ділянці та на правій щоці. Вказана тупа закрита черепно-мозкова травма утворилась прижиттєво, біля 3-х діб до настання смерті від контакту з тупими предметами, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент її спричинення та перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Крім цього було виявлено синці в лівій надключичній ділянці з переходом на верхню поверхню плечового поясу зліва, на зовнішній поверхні лівого плеча у всіх третинах, синці та крапкові

рани по передній поверхні ділянки лівого ліктьового суглобу та на зовнішній поверхні

правого плеча у верхній третині, синець на передньо-внутрішній поверхні лівого стегна у

верхній та середній третинах, садна на передній поверхні лівої гомілки у всіх третинах, котрі

утворились прижиттєво. Синці та крапкові рани на їх фоні могли виникнути внаслідок

медичних маніпуляцій - ін`єкцій. Решта тілесних ушкоджень утворилось прижиттєво, біля 3-

5-и діб до настання смерті від контакту з тупими предметами, мають ознаки легких тілесних

ушкоджень та у причинному зв`язку з настанням смерті не перебувають. 2. Враховуючи

кількість тілесних ушкоджень, їх характер та локалізацію на різних анатомічних ділянках

тіла, слід вважати, що вони не могли утворитись при одноразовому падінні на площину. 4.

Причиною смерті гр. ОСОБА_13 , 1966 р.н. є тупа закрита черепно-

мозкова травма у вигляді крововиливів під оболонки та у речовину головного мозку і м`які

тканини голови, котра ускладнилась набряком, набухання речовини головного мозку і

підтверджується результатами судово-медичної експертизи його трупа та даними додаткових

методів дослідження. Згідно із записами медичної карти стаціонарного хворого смерть

настала ІНФОРМАЦІЯ_3 о 20:20 год., що й відповідає розвитку трупних змін на момент

розтину його тіла.

За підсумками експертизи № 11/2023 від 16.01.2023р. Згідно "Висновку експерта" № 64/2019 при судово-медичній експертизі трупа гр. ОСОБА_13 було виявлено тупу закриту черепно-мозкову травму у вигляді згортків під твердою мозковою оболонкою, в проекції правих лобно-тім`яно-скронево-потиличних часток по конвекситальній поверхні, крововиливів в м`які мозкові оболонки в правій тім`яно- скроневій частках, в правій потиличній частці та в речовину головного мозку в правій тім`яно- скроневій частках відповідно до крововиливу в м`які мозкові оболонки, крововиливів в м`які тканини голови в тім`яно-лобно-скроневих ділянках справа; синці в лівій орбітальній ділянці,на правій щоці, в лівій надключичній ділянці з переходом на верхню поверхню плечового пояса зліва, на зовнішній поверхні лівого плеча, на передньо-внутрішній поверхні лівого стегна, садна на передній поверхні лівої гомілки. Вказані тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів і при ударі до таких, зокрема, синець в лівій орбітальній ділянці міг утворитись при ударі кулаком в обличчя зліва з подальшим падінням потерпілого та ударом головою до тупого твердого предмета, яким могла бути лавка або стіл від чого могла утворитись вищезазначена закрита черепно-мозкова травма, як вказано в обставин викладених в ухвалі суду.

2. Тупа закрита черепно-мозкова травма у вигляді згортків під твердою мозковою оболонкою, в проекції правих лобно-тім`яно-скронево-потиличних часток по конвекситальній поверхні, крововиливів в м`які мозкові оболонки в правій тім`яно-скроневій частках, в правій потиличній частці та в речовину головного мозку в правій тім`яно-скроневій частках відповідно до крововиливу в м`які мозкові оболонки, крововиливів в м`які тканини голови в тім`яно-лобно-скроневих ділянках справа має ознаки тяжкого тілесного ушкодження; синці та садна - мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

4. Тупа закрита черепно-мозкова травма у вигляді крововиливів під оболонки у речовину головного мозку і м`які тканини голови, яка ускладнилась набряком-набуханням головного мозку і стала причиною смерті гр. ОСОБА_13 утворилась від контакту з тупим твердим предметом, яким могла бути лавка або стіл, як зазначено в обставинах справи.

Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000093 від 14.09.2021 р., згідно якого до ЄРДР внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.121 КК України, по факту спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень ОСОБА_13 .

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Органами досудового слідства дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.121 КК України, а саме ОСОБА_8 ставиться у вину вчинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, зокрема, ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що він 23 червня 2019 року, близько 21 години, знаходячись в приміщенні палатки, розміщеної на території господарства по АДРЕСА_2 , маючи умисел на спричинення умисних тілесних ушкоджень невизначеної тяжкості, підійшов до ОСОБА_13 зліва, умисно, схопив своїми руками за одяг останнього та тримаючи руками за одяг, штовхнув на землю, де внаслідок поштовху ОСОБА_13 сів на сідниці та головою вдарився до дерев`яної лавки, розміщеної позаду нього. Після чого, продовжуючи свої неправомірні дії. ОСОБА_8 своєю правою рукою, стиснутою в кулак наніс ОСОБА_13 один удар в ділянку голови зліва, чим спричинив потерпілому ОСОБА_13 тяжкі тілесні ушкодження у вигляді тупої закритої черепно-мозкової травми у вигляді: згортків крові під твердою мозковою оболонкою, в проекції правих лобно-тімяно-скронево-потиличних часток по конвексикальній поверхні, загальним об`ємом біля 55 мл, крововиливів в м`які мозкові оболонки в правій тімяно- скроневій частках, розміром 7,5x5 см. в правій потиличній частках, розміром 5x3 см та в речовину головного мозку в правій тімяно-скроневій частках, відповідно до крововиливу в м`які мозкові оболонки, на ділянці розміром біля 5x3,5 см, крововиливів в м`які тканини голови в ті.мяно-лобно-скроневих ділянках справа, синців в лівій орбітальній ділянці та на правій щоці. Внаслідок вказаних тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_13 помер закладі охорони здоров`я.

В п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» роз`яснено, що мотивування у вироку висновків щодо кваліфікації злочину полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність. Додержуючись вимог КПК України, суд повинен навести у вироку мотиви зміни в суді пред`явленого підсудному обвинувачення. При наявності підстав для застосування закону про менш тяжкий злочин ніж той, за яким було пред`явлено обвинувачення, суду належить обгрунтувати у вироку висновок про перекваліфікацію дій підсудного на закон, що передбачає відповідальність за менш тяжкий злочин, не виправдовуючи підсудного за тим обвинуваченням, яке йому було пред`явлено.

В свою чергу, з контексту п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» випливає, що суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, витлумачивши відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України усі сумніви на користь обвинуваченого, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_8 органом досудового слідства за ч.2 ст.121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, кваліфіковано неправильно оскільки орган котрий проводив досудове розслідування за наявних для цього об`єктивних підстав не вжив всіх необхідних заходів для з`ясування та встановлення істини у кримінальній справі, не здобувши усіх можливих доказів та давши неправильну оцінку, як показанням свідків так і висновкам, проведених експертиз, прийшов до неправильного висновку про кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.2 ст.121 КК України, а відтак суд приходить до висновку про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 з ч.2 ст.121 КК України на ч.1 ст.119 КК України, а саме на вбивство, вчинене через необережність, оскільки як встановлено з досліджуваних у судовому засіданні доказів обвинувачений ОСОБА_8 , проявив кримінальну протиправну недбалість та вчинив вбивство через необережність, а саме: не передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був та міг їх передбачати, наніс удари кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_13 , внаслідок чого останній зробив крок назад та впав на землю, спиною до землі, вдарившись, тім`яно - потиличною ділянкою голови до лавки або стола, та внаслідок падіння отримав згідно висновку експерта № 64/2019 від 26.07.2019 року тупу закриту черепно-мозкову травму у вигляді: згортків крові під твердою мозковою оболонкою, в проекції правих лобно-тім`яно-скронево-потиличних часток по конвекситальній поверхні, загальним об`ємом біля 55 мл, крововиливів в м`які мозкові оболонки в правій тім`яно-скроневій частках, розміром 7,5x5см, в правій потиличній частці розміром 5x3см та в речовину головного мозку в правій тім`яно-скроневій частках відповідно до крововиливу в м`які мозкові оболонки, на ділянці розміром біля 5х3,5 см, крововиливів в м`які тканини голови в тім`яно-лобно-скроневих ділянках справа; синців лівій орбітальній ділянці та на правій щоці. Вказана тупа закрита черепно-мозкова травма утворилась прижиттєво, біля 3-х діб до настання смерті від контакту з тупими предметами, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент її спричинення та перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням смерті, внаслідок чого, ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_4 помер.

Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» у випадках, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання тяжких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати за ст. 119 чи ст. 128 КК України. Не можна, зокрема, розглядати як умисне вбивство випадки, коли смерть потерпілого настала від ушкодження, одержаного при падінні від поштовху чи удару, якщо винний не бажав або свідомо не припускав настання таких наслідків. Такі дії, залежно від змісту суб`єктивної сторони злочину, можуть кваліфікуватись як убивство через необережність чи як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Відповідальність за ч.2 ст.121 КК України може наставати у тому разі, коли тяжкий характер ушкодження охоплювався наміром винного і коли цей наслідок ним передбачався.

Вбивство з необережності, виходячи із законодавчого його визначення, полягає у ненавмисному заподіянні смерті особі і передбачає необережну форму вини: злочинну самовпевненість або злочинну недбалість.

Треба також зазначити, що кваліфікація за ч. 2 ст.121 КК України прийнятна лише у випадку, якщо тяжкий характер ушкодження охоплювався умислом винного і якщо винний передбачав цей наслідок. Злочин не може бути кваліфікований за ч. 2 ст.121 КК України, якщо смерть потерпілого сталася в результаті необережного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження.

Для відмежування умисного тяжкого тілесного ушкодження, внаслідок якого настала смерть потерпілого, від умисного вбивства та вбивства через необережність, потрібно ретельно досліджувати всі обставини, які мають значення для встановлення спрямованості умислу винного, враховуючи попередню поведінку винного і потерпілого, їх взаємовідносини, спосіб і знаряддя злочину, характер і локалізацію поранень, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

При відмежуванні тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, від вбивства через необережність, треба також звертати увагу на психічне ставлення винного до суспільно небезпечних наслідків, які настають в результаті його суспільно небезпечних діянь. При кваліфікації діяння за ч. 2 ст. 121 КК України, винний до заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження ставиться умисно, а до настання смерті потерпілого від такого ушкодження - необережно. При цьому винний усвідомлює можливість настання смерті потерпілого в результаті заподіяння йому тяжких тілесних ушкоджень. У разі ж вбивства через необережність, таке усвідомлення відсутнє - винний не усвідомлює можливості настання смерті потерпілого. Отже, вчинене діяння слід кваліфікувати як вбивство через необережність.

Так, визнавши себе винним у тому, що наніс декілька ударів кулаком правої руки в обличчя потерпілого, обвинувачений ОСОБА_8 стверджував, що не мав умислу на заподіяння йому тяжких тілесних ушкоджень або смерті. Ці доводи обвинуваченого не спростовані матеріалами справи і не суперечать висновку судово-медичної експертизи, згідно з яким смерть потерпілого настала від тупої закритої черепно-мозкової травми у вигляді крововиливів під оболонки, речовину головного мозку і м`які тканини голови, яка ускладнилась набряком-набуханням головного мозку і стала причиною смерті гр. ОСОБА_13 утворилась від контакту з тупим твердим предметом, яким могла бути лавка або стіл.

Зокрема, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 з самого початку судового слідства давав послідовні показання , вказані показання ніким та нічим не спростовано.

Свідки допитані в судовому засіданні також зазначили, що будь-яких погроз позбавити життя, заподіяти тяжкі тілесні ушкодження потерпілому обвинувачений ОСОБА_8 не висловлював та тілесних ушкоджень, окрім декількох ударів, не заподіював і то завдав такі з метою зупинення агресії потерпілого ОСОБА_13 по відношенню до ОСОБА_14 .

Під час проведення слідчого експерименту, обвинувачений ОСОБА_8 давав аналогічні показання та на місці події показав, як наніс удари потерпілому, де саме останній упав, та об що міг ударитися головою, що підтверджується відповідним протоколом.

Допитаний в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_36 в судовому засіданні підтверлила письмові висновки експерта № 11/2023 від 22.11.2022р., а саме те, що тупа закрита черепно-мозкова травма у вигляді крововиливів під оболонки у речовину головного мозку і м`які тканини голови, яка ускладнилась набряком-набуханням головного мозку і стала причиною смерті гр. ОСОБА_13 утворилась від контакту з тупим твердим предметом, яким могла бути лавка або стіл.

Наведені висновки судово-медичних експертиз та роз`яснення в судовому засіданні експерта належним чином аргументовані, ґрунтуються на ретельному дослідженні матеріалів кримінальної справи, а тому суд вважає їх такими, що відповідають вимогам КПК України.

Таким чином, тілесні ушкодження у вигляді тупої закритої черепно-мозкова травми у вигляді крововиливів під оболонки, речовину головного мозку і м`які тканини голови, яка ускладнилась набряком-набуханням головного мозку і стала причиною смерті гр. ОСОБА_13 були не безпосереднім наслідком заподіяних обвинуваченим ударів в обличчя потерпілого, а результатом падіння останнього і удару головою до тупого твердого предмету, яким могла бути лавка або стіл, що обвинувачений хоч і не передбачав, але повинен був і міг передбачати.

Аналізуючи сукупність приведених доказів суд вважає, що по справі відсутні будь-які об`єктивні дані, які б свідчили про наявність умислу і наміру у обвинуваченого ОСОБА_8 заподіяти потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Згідно з п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За змістом кримінально-процесуального закону до предмета показань свідка належать обставини, що мають пряме чи опосередковане відношення до події кримінального правопорушення, форми вини, наслідків кримінального правопорушення, даних, що належать до показань інших свідків, експертів, їх висновків, понятих і інших учасників процесу, відомості про факти, що характеризують особу підозрюваного, обвинуваченого та взаємовідносини свідка з ними і з потерпілим. Знання характеру цих взаємовідносин (нормальні, дружні, родинні, ворожі, неприязні, відсутні будь-які відносини, оскільки бачив (чув) вперше, тощо) дозволить дати правильну оцінку відповідних показань, висновків і процесуальних дій указаних осіб.

Свідки в судовому засіданні дали послідовні показання про те, що конфлікт був спровокований саме потерпілим по справі, який намагався з`ясувати з обвинуваченим відносини. Ці показання не викликають сумнів в їх достовірності, оскільки вони узгоджуються між собою й іншими матеріалами справи та оцінені судом в сукупності з іншими доказами.

Характер, хронологія і послідовність дій обвинуваченого ОСОБА_8 , а також об`єктивна спроможність дорослої осудної людини оцінювати життєву ситуацію, на думку суду, дає підстави вважати, що ОСОБА_8 дійсно вчинив злочин необережно, зі злочинною недбалістю, а його ставлення до своїх дій відповідає суб`єктивній стороні складу злочину, передбаченого у ч.1 ст.119 КК України.

При цьому суд враховує, що сам ОСОБА_8 категорично і послідовно заперечував умисел на заподіяння потерпілому ОСОБА_13 тяжких тілесних ушкоджень від ударів в обличчя. Крім того, з висновку судово-медичної експертизи вбачається, що синці в лівій надключичній ділянці з переходом на верхню поверхню плечового поясу зліва, на зовнішній поверхні лівого плеча у всіх третинах, синці та крапкові рани по передній поверхні ділянки лівого ліктьового суглобу та на зовнішній поверхні правого плеча у верхній третині, синець на передньо-внутрішній поверхні лівого стегна у верхній та середній третинах, садна на передній поверхні лівої гомілки у всіх третинах, котрі утворились прижиттєво. Синці та крапкові рани на їх фоні могли виникнути внаслідок

медичних маніпуляцій - ін`єкцій. Решта тілесних ушкоджень утворилось прижиттєво, біля 3-

5-и діб до настання смерті від контакту з тупими предметами, мають ознаки легких тілесних

ушкоджень та у причинному зв`язку з настанням смерті не перебувають. Враховуючи

кількість тілесних ушкоджень, їх характер та локалізацію на різних анатомічних ділянках

тіла, слід вважати, що вони не могли утворитись при одноразовому падінні на площину.

Що ж стосується заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого, то судом беззаперечно встановлено, що ці тілесні ушкодження настали від його падіння після ударів в обличчя та удару головою об твердий тупий предмет, яким могла бути лавка або стіл.

Окрім цього, суд бере до уваги, що до моменту вчинення злочину між обвинуваченим і потерпілим не було будь-яких відносин, які б спонукали до вчинення щодо останнього умисних протиправних дій. Крім того, судом встановлено, що потерпілий дійсно вчинював протиправні дії на місці вчинення злочину щодо ОСОБА_14 з яким ОСОБА_8 прийшов разом і змушений був діяти, виходячи з обстановки, що склалася, не маючи змоги оцінити її належним чином та передбачити наслідки, які можуть настати від тих дій, які він в подальшому вчинив відносно потерпілого, завдавши удар в обличчя потерпілого. Насильство, яке ним було застосоване, спрямовувалось не на заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, а на припинення його дій, а саме нанесення ударів в спину ОСОБА_14 , а тому наслідків, які від цього наступили, обвинувачений не передбачав, хоча повинен був та міг їх передбачати.

А тому, суд не бере до уваги доводи сторони обвинувачення про те, що в даному випадку, в діях обвинуваченого щодо вчиненого діяння є прямий або непрямий умисел, оскільки така форма характерна для тих випадків, коли винна особа передбачає, що суспільно-небезпечні наслідки можуть настати від його конкретної дії, яка вчинена у даний момент, у певній обстановці і за певних обставин. Вчиняючи злочин з непрямим умислом, винний може сподіватися, що через випадковий збіг обставин вказані наслідки можуть не настати. При прямому умислі винна особа усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачає його суспільно-небезпечні наслідки.

Обираючи в даному випадку правильну кримінально-правову кваліфікацію діям обвинуваченого, слід звернути увагу на те, що за умови доведеності інших обставин, його умислом не охоплювалось заподіяння саме умисного тяжкого тілесного ушкодження, оскільки ОСОБА_8 , завдаючи удари кулаком руки в голову ОСОБА_13 , не міг передбачити саме такого розвитку події: невдалого падіння потерпілого з висоти власного росту, удару саме головою до твердого предмету. Іншими словами: не кожен удар кулаком в лице призводить до вільного падіння з висоти власного росту, і не кожне таке падіння призводить до травм черепа та забою головного мозку.

Тобто, між діями особи, яка вдарила потерпілого, та наслідками, які настали, відсутній причинний зв`язок, який повинен наставати.

Відтак, тяжкі тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_13 і від яких настала його смерть, не були спричинені безпосередніми насильницькими діями ОСОБА_8 , а стали наслідком того, що ОСОБА_13 від удару кулаком руки в голову непередбачено впав та вдарився головою до тупого твердого предмету, яким могла бути лавка або стіл.

Окрім цього, сила та напрям завданих обвинуваченим ОСОБА_8 ударів рукою в обличчя, без застосування будь-якого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесного ушкодження, не дає суду підстав дійти висновку, що умисел обвинуваченого був спрямований на заподіяння потерпілому тяжкого тілесного ушкодження. Це виключає кваліфікацію його дій за ч.2 ст.121 КК України.

Кваліфікація дій за даних обставин як вбивство через необережність також слідує із судової практики, зокрема у справі № 750/3256/17 викладеній у постанові від 15 серпня 2019 року: "За нормативним визначенням умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК України). Кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 121 КК України настає за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість) або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії залежно від наслідків слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати за ст. 119 КК України чи ст. 128 КК України.

Отже, розмежування умисного протиправного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень іншій людині, що спричинило її смерть (ч. 2 ст. 121 КК України), і вбивство, вчинене через необережність (ч. 1 ст. 119 КК України), здійснюється як за об`єктивною, так і за суб`єктивною сторонами цих злочинів.

З приводу зазначеного Верховний Суд неодноразово висловлював свою позицію (див. провадження №№ 51-6829 км 18, 51-649 км 18, 51-2941 км 18).

Відповідно до ч. 6 ст. 368 КПК України «обираючи при ухваленні вироку норму закону України про кримінальну відповідальність, яка підлягатиме застосуванню до суспільно небезпечних діянь, суд зобов`язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені в його ухвалах, у випадках, передбачених частиною другою статті 455...». Частиною другою ст. 455 КПК України передбачено, що «якщо Верховний Суд України встановить, що судове рішення у справі, яка переглядається з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 445 цього Кодексу, є незаконним, він скасовує його повністю чи частково, змінює його і ухвалює нове судове рішення або направляє справу на новий розгляд до суду касаційної інстанції...».

Відповідно ж до ч. 1 ст. 458 КПК України «висновки Верховного Суду України, викладені у його ухвалах, у випадках, передбачених у частині другій статті 455..., є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності відповідну норму закону, та для всіх судів України».

Згідно з ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Отже, перевіркою матеріалів справи не здобуто доказів які б свідчили, що ОСОБА_8 , завдаючи удари ОСОБА_13 в обличчя, мав умисел заподіяти останньому тяжке тілесне ушкодження, а тому суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч.1 ст.119 КК України як вбивство через необережність.

За вказаних суд обставин вважає, що органами досудового розслідування невірно кваліфіковані дії обвинуваченого ОСОБА_8 по вказаному факту за ч. 2 ст. 121 КК України і такі підлягають перекваліфікації на ч. 1 ст. 119 КК України, оскільки ним було вчинено вбивство через необережність.

Оцінюючи здобуті у справі та безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі, зокрема ними встановлюється подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення та інші обставини які підлягають доказуванню відповідно до ст. 91 КПК України та становлять предмет доказування. Вказані докази передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством. При цьому досліджені докази є узгодженими між собою та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають, а їх сукупність та взаємозв`язок є достатнім для прийняття відповідного процесуального рішення.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними у пунктах 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинене кримінальне правопорушення, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових кримінальних правопорушень.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

На підставі вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання за вчинене кримінальне правопорушення відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який класифікується як тяжкий злочин, та особливості й обставини його вчинення; особу винного, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, повністю усвідомив тяжкість злочину, осудив свої дії, визнав вину, примирився з потерпілою, відшкодував шкоду, щиро розкаявся.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, у відповідності до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, у відповідності до ст. 67 КК України, є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

На підставі викладеного, суд вважає, що перевиховання та виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, а тому йому необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст.119 КК України у виді позбавлення волі та застосувати статтю 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, є гуманним, справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому, досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Визначене покарання, на думку суду, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09 червня 2005 року; «Фрізен проти Росії» від 24 березня 2005 року; «Ісмайлова проти Росії» від 29 листопада 2007 року).

Під час кримінального провадження потерпілими ОСОБА_34 та ОСОБА_37 заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди в сумі 500000 грн. 00 коп.

Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 потерпіла ОСОБА_34 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

27.07.2023р. потерпіла та цивільний позивач ОСОБА_37 подала на адресу суду заяву про повернення без розгляду заявлений нею та її покійною матір`ю - потерпілою ОСОБА_38 . Зазначила , що обвинувачений ОСОБА_8 відшкодував завдану шкоду.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Суд вважає, що заява позивача про залишення позову без розгляду не суперечить закону і не порушує права сторін, законних інтересів і свобод, може бути прийнята судом.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні обирався у вигляді домашнього арешту, однак строк дії такого закінчився.

Речові докази відсутні.

Витрати на проведення експертиз у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 124, 128, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_39 , ОСОБА_40 до ОСОБА_8 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - залишити без розгляду.

Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку після його проголошення підлягає врученню учасникам судового провадження. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1