Справа № 450/6011/23 Провадження № 1-кп/450/554/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2023 року Пустомитівський районний суд Львівської області у складі

головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити клопотання прокурора Пустомитівської окружної прокуратури в межах кримінального провадження, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000601 від 03.10.2023, про продовження строку тримання під вартою без визначення розміру застави щодо:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Горбачі, Львівського району, Львівської області, українця, громадянина України, не одруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу ст. 89 КК України не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,-

сторони кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_5

в с т а н о в и в:

Пустомитівським районним судом Львівської області розглядається кримінальне провадження за ч.2 ст. 121 КК України, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000601 від 03.10.2023 про обвинувачення ОСОБА_3 .

В підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів. В обгрунтування заявленого клопотання покликаєтьсяна те, що на розгляді Пустомитівського районного суду перебуває кримінальне провадження №0000601 від 03.10.2023 за ознаками кримінального правовпорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України відносно ОСОБА_3 . Ухвалою слідчого судді Пустомитівського районного суду підозрюваному ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляд тримання під вартою без визначення застави строком 60 діб та який в подальшому 28.11.2023 продовжено до 03.01.2024. Судовий розгляд вищевказаного кримінального провадження через його складність завершити до закінчення строку дії запобіжного заходу не можливо, виникла необхідність у продовженні строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави. Наявні ризики, передбачені п.п. 1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, не зменшилися. Зокрема, ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду) обгрунтовується тим, що обвинувачений ОСОБА_3 може ухилятися від органу досудового розслідування та суду, оскільки кримінальне правопорушення, яке інкримінується останньому, є особливо тяжким, передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від семи до п`ятнадцяти років. Будучи обізнаним про покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_3 для уникнення відповідальності останній може переховуватися від суду. Обвинуваченому нічого не перешкоджає залишити Львівську область, або й навіть територію України, з метою переховування від суду. З 24.02.2022 на території України введено воєнний стан у зв`язку із повномасштабним вторгненням Російської Федерації, при цьому частина областей України, продовжує перебувати під тимчасовою окупацією, а відтак обвинувачений з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення вказаного кримінального правопорушення, не маючи постійного місця проживання та міцних соціальних зв`язків може направитись на тимчасово непідконтрольної території України, де його розшук за таким умов буде неможливим. Крім того, подія кримінального правопорушення мала місце 30.09.2023 приблизно о 23:00 год. та після цього підозрюваний ОСОБА_3 залишив місце вчинення вказаного кримінального правопорушення не повідомивши правоохоронні органи про кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується. Перебуваючи на волі, матиме можливість безперешкодно впливати на свідків та потерпілу у кримінальному провадженні, в межах даного кримінального провадження, шляхом підкупу, примусу, погроз, з метою зміни або відмови їх надавати покази працівникам правоохоронних органів та/або суду. Вказані вище дії може вчинити як сам обвинуваченим ОСОБА_3 , а також будучи на волі і може залучити для цього інших осіб. Враховуючи характер вчиненого обвинуваченим ОСОБА_3 , кримінального правопорушення та тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винним, є всі підстави вважати, що підозрюваний може полишити місце свого проживання і переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконними засобами через залякування та вмовляння впливати на свідків та потерпілого, які володіють інформацією щодо обставин вчинення ним зазначеного кримінального правопорушення, з метою запобігання вказаним ризикам, об`єктивно необхідним є продовження застосування щодо ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, тож тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_3 у разі визнання його винним, є достатніми та співрозмірними для продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; вік та стан здоров`я ОСОБА_3 дозволяють йому перебувати в слідчому ізоляторі під час досудового розслідування, що є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Загибель потерпілого є підставою для не визначення розміру застави у кримінальному провадженні.

Захисник заперечив щодо застосування до свого підзахисного тримання під вартою без визначення розміру застави, та просив обрати міру запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_3 не заперечив щодо задоволення клопотання прокурора.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

В силу ст.ст. 131, 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження та застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність відповідних ризиків, передбачених частиною 1 даної статті. Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, суд при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу повинен врахувати всі обставини, які можуть вплинути на вид обраного запобіжного заходу.

У ч. 1 ст. 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Відповідно до ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований в т.ч. до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Ухвалою слідчого судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 28.11.2023 застосовано до підозрюваного ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 03.01.2024 без визначення розміру застави.

Розглядаючи заявлене клопотання, суд послідовно враховує положення ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, а також частини 2 ст. 29 Конституції України.

Відповідно до пункту 3 статті 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

Однак, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загальногромадянських прав та інтересів потерпілих. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Вирішуючи питання щодо доцільності застосування обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує, що така доцільність ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Водночас суд виходить із необхідності уникнення ризиків, визначених статтею 177 КПК України, які стали підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні шляхом їх переконання чи схиляння їх до зміни даних ними показань на стадії досудового розслідування, оскільки останні судом не допитувалися.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, визначених статтею 177 КПК України, для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено. Відтак, суд доходить переконання, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження.

При розгляді клопотання прокурора судом не встановлено обставин, які б виключали перебування обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою, запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає не лише особі обвинуваченого, а й характеру та тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, такий виключає можливість перешкоджання інтересам правосуддя, зокрема, ухиленню його від суду, тобто підстави для застосування запобіжного заходу виді тримання під вартою не відпали.

Враховуючи вищенаведене та ризики визначені ст. 177 КПК України, зважаючи на те, що судовий розгляд неможливо завершити до закінчення строку тримання під вартою, суд приходить до висновку, що слід застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Крім того, на переконання суду, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не здатен забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Даних про те, що обвинувачений ОСОБА_3 за станом здоров`я чи з інших причин не може утримуватися під вартою судом не встановлено.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки вчинено кримінальне правопорушення, що спричинило смерть людини, суд вважає за необхідне при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначати ОСОБА_3 розмір застави.

Таким чином, перевіривши обґрунтованість підстав для застосування запобіжного заходу, виконуючи функцію суворого судового контролю за застосуванням запобіжних заходів, вислухавши думку учасників судового провадження щодо клопотання прокурора, суд прийшов до висновку про доцільність застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_3 у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 176, 177, 178, 183, 184, 193, 194, 371, 372 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

клопотання прокурора Пустомитівської окружної прокуратури в межах кримінального провадження, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000601 від 03.10.2023за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, про продовження строку тримання під вартою без визначення розміру застави щодо ОСОБА_3 задоволити.

Застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Горбачі, Львівського району, Львівської області, українця, громадянина України, не одруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу ст. 89 КК України не судимого, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали про застосування щодо ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити до 26 лютого 2024 року включно.

Ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку її дії.

Дана ухвала підлягає негайному виконанню з моменту її оголошення.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому та скерувати начальнику Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)» для відома та виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом 7 днів.

Повний текст ухвали оголошено 29.12.2023 о 08 год. 00 хв.

СуддяОСОБА_1