Провадження № 1-кп/638/1098/24
УХВАЛА

Іменем України

29 січня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судових засідань- ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду в м.Харкові клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження №0003390 від 06 липня 2017 року, за ознаками складу кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 13 грудня 2023 призначено підготовче судове засідання за клопотанням прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження №0003390 від 06 липня 2017 року, за ознаками складу кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 через канцелярію суду подала клопотання, в якому просила розглянути клопотання без її участі, клопотання просила задовольнити.

Потерпіла в підготовче засідання не з`явилася, повідомлялася своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

Дослідивши клопотання прокурора, суд приходить до наступного.

Як вбачається з клопотання прокурора, СВ Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0003390 від 06 липня 2017 року, за ознаками складу кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, розпочатого за заявою ОСОБА_4 .

В ході досудового розслідування встановлено, що кримінальне правопорушення вчинене 05 липня 2017 року. Під час досудового розслідування не встановлено жодної особи, причетної до вчинення зазначеного кримінального правопорушення, жодній особі не повідомлено про підозру.

Відповідно до п. 1-1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої п. 3-1 ч. 1 цієї статті.

Відповідно до п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Згідно з ч. 4 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті, здійснюється судом за клопотанням прокурора.

Таким чином, вказані норми кримінального процесуального закону пов`язують можливість закриття кримінального провадження виключно із наявністю одночасно двох підстав: невстановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Положення ст. 49 КК України, вказують, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Відповідно до ч.2 ст.49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

За правовим висновком, викладеним у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 05 квітня 2021 року (справа № 328/1109/19, провадження № 51-5464кмо20), перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. Факт умисного вчинення особою будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства або суду, є обставиною, яка виключає благополучне закінчення строків давності і зупиняє диференційовані строки, визначені в ч. 1 ст. 49 КК України. У цьому випадку закон передбачає загальний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які ухиляються від слідства чи суду: 15 років з часу вчинення злочину, 5 років - з часу вчинення кримінального проступку.

Відповідно до усталеної судової практики під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК України слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо).

У зазначений п`ятнадцятирічний строк давності зараховується час, що минув з дня вчинення злочину і до дня ухилення особи від слідства або суду, час такого ухилення, а також час, що пройшов з дня з`явлення її із зізнанням або затримання, включаючи час проведення поновленого досудового розслідування та судового розгляду.

Юридичні наслідки ухилення особи від кримінального переслідування відображено в ч. 2 ст. 49 КК у редакції Закону України від 16 травня 2013 року № 245-VII (щодо узгодження термінології з КПК 2012 року) та Закону України від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII (щодо запровадження інституту кримінальних проступків).

Вказана норма у чинній редакції сформульована законодавцем так: «Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років, а з часу вчинення кримінального проступку п`ять років».

Слід зазначити, що до прийняття КК 2001 року наслідком ухилення особи від слідства або суду, що призвело до зупинення та/або відновлення перебігу давності, було передбачено заборону притягнення її до кримінальної відповідальності, якщо від часу вчинення злочину минуло 15 років і давність не була перервана вчиненням нового злочину (ст. 48 Кримінального кодексу України 1960 року (далі КК 1960 року)). Водночас правило про зупинення перебігу давності на період ухилення особи, котра намагається уникнути кримінального переслідування, є спільним для обох указаних кодексів.

Разом із цим, на відміну від положень КК 1960 року, буквальний нормативний зміст ч. 2 ст. 49 КК зводиться до того, що встановлення факту ухилення від кримінального переслідування є обставиною, яка унеможливлює застосування диференційованих строків, визначених у ч. 1 ст. 49 КК. Адже попри поєднання у ч. 2 ст. 49 КК приписів про зупинення та відновлення перебігу давності в разі ухилення особи від заходів кримінально-правового характеру конструкція третього речення цієї частини вказує на позитивний обов?язок держави звільнити ухилянта від кримінальної відповідальності, коли з часу вчинення злочину мине 15 років, а проступку 5 років (за умови, що давність застосовується до цих кримінальних правопорушень (частини 4, 5 ст. 49 КК), початок її перебігу не відтерміновано (ч. 6 ст. 49 КК) та особа не вчинила новий злочин відповідної тяжкості (ч. 3 ст. 49 КК)).

Саме на такий юридичний підхід було орієнтовано судову практику в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 5 квітня 2021 року (справа № 328/1109/19)

Факт ухилення особи від досудового розслідування чи суду унеможливлює застосування диференційованих строків давності, визначених у ч. 1 ст. 49 КК; у випадку встановлення такого факту особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності (або від покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК) після спливу з часу вчинення кримінального правопорушення 15 років, а кримінального проступку 5 років відповідно до ч. 2 ст. 49 цього Кодексу.

У зв`язку з тим, що у кримінальному провадженні №0003390 від 06 липня 2017 року, за ознаками складу кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України не встановлено особу, яка вчинила злочин, оскільки особа ухилилася від досудового розслідування, то варто застосовувати строки, встановлені ч.2 ст.49 КК України.

Оскільки, станом на 29 січня 2024 року не сплинули строки, визначені ч.2 ст.49 КК України, а саме 15 (п`ятнадцять років) з дня вчинення кримінального правопорушення, то справа не підлягає закриттю на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Керуючись ст.ст. 49 КК України, 284 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження №0003390 від 06 липня 2017 року, за ознаками складу кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1