Справа № 496/479/24
Провадження № 1-кс/496/425/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 року Біляївський районний суд Одеської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біляївка клопотання представника власника майна ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000039 від 05.01.2024 року, за ознаками ч. 4 ст. 358 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах власника майна ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про скасування майна, яке було накладено ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 18 січня 2024 року на тимчасове посвідчення військовозобов`язаного на ім?я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видане ІНФОРМАЦІЯ_2 номер НОМЕР_1 від 01.06.2022 р. та довідку ВЛК на його ім?я видане ІНФОРМАЦІЯ_2 номер №12/146 від 01.06.2022 р.

Клопотання обґрунтовано тим, що співробітник СБУ ОСОБА_5 , який знаходився на чергуванні КПП «Маяки» та в ході фільтраційних заходів здійснив опитування ОСОБА_4 та виявив його документи, незаконно знаходився на транзитній зоні, також до клопотання не надано будь-якого доказу на підтвердження повноваження ОСОБА_5 , відсутнє законе обгартування такого діяння, як «фільтраційні заходи». Пояснення співробітника ОСОБА_6 протирічать собі з огляду на те, що спочатку він зазначає, що ОСОБА_4 мав на меті перетин державного кордону, а потім зазначає, що хотів перетнути транзитну зону по дорозі в м. Ізмаїл, тоді як перетин кордону дійсно вимагає пред`явлення документів, а пересування територією України, в тому числі, транзитної зони ні. Відсутні відомості про правовий статус інформаційної бази «Оберіг».

Як вбачається з рапорту від 14.01.2024 р. на ім`я начальника ОРУП №2 чергового Погребенного, 14.01.2024 р. о 09:35 надійшло повідомлення із служби 102 про те, що 14.01.2024 р. за адресою: Біляївський район, с.Маяки, вул. ПП затримано в т.ч. ОСОБА_4 з підробкою документів, а саме яких посвідчення військовозобов`язаного та довідки ВЛК можливо містять ознаки підробки. Будь-яких додаткових даних не зазначено. Відповідно до протоколу огляду від 14.01.2024 р., складеного дізнавачем ОСОБА_7 , з якого вбачається що експерт не залучався, та що співробітником СБУ вилучені Документи та вони мають ознаки підробки, нібито печатки не відповідають оригінальним, було встановлено що електронній базі «Оберіг» дана особа підлягає призову на військову службу. З приводу цього адвокат зазначив, що ОСОБА_5 так само як і дізнавач ОСОБА_7 , не є експертами, до матеріалів справи не долучено жодного доказу того що печатка не відповідає оригінальним та є сумніви з цього приводу.

Зазначив, що документи були вилучені 14.01.2024 р., тобто, клопотання про арешт майна повинно було бути подано до суду не пізніше 15.01.2024 р., однак в порушення процесуального законодавства, клопотання про арешт майна надійшло до суду лише 16.01.2024 р. В матеріалах справи міститься лише ксерокс роздруківки пошти з направленням від ОСОБА_8 на адресу суду 15.01.2024 р. без конкретизації чого саме, та це щось отримано судом 16.01.2024р. о 18:00, в той час як видно з протоколу авторозподілу, що справу розподілено 16.01.2024 р. о 16:42. Таким чином, обставини справи свідчать про пропуск органом слідства строку подання клопотання про арешт майна, з огляду на що клопотання не підлягає задоволенню, а майно підлягає негайному поверненню.

Адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав подане клопотання та просив задовольнити, зазначив про те, що тимчасове посвідчення військовозобов`язаного ОСОБА_4 отримував на початку війни, воно є дійсним, тому арешт необхідно скасувати.

Дізнавач СД Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області лейтенант поліції ОСОБА_9 в судове засідання не прибув, про дату та час судового засідання сповіщений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Ознайомившись із матеріалами клопотання про скасування арешту майна, вислухавши пояснення адвоката, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слід зазначити, що слідчий суддя при накладанні арешту на майно, керується положеннями ч. 3 ст. 132 КПК України, а саме застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК країни речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, слідчим суддею в ухвалі від 18 січня 2024 року встановлено, що вилучене майно відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, слідчий суддя керувався, доданими до клопотання про накладення арешту доказами.

Крім того, оскільки вилучене майно повинно бути дослідженим експертом, була необхідність у застосуванні такого обтяження, як: відчуження, користування та розпорядження.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, до реалізації мети та підстав такого арешту, а саме проведення експертного дослідження з метою встановлення складу кримінального правопорушення, за ч. 4 ст. 358 КК України, відомості про яке, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000039 від 05.01.2024 року, за ознаками ч. 4 ст. 358 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Як підставу та мету арешту вилученого посвідчення, дізнавачем визначено, що воно необхідно для збереження в якості речового доказу. Одночасно з цим, дізнавачем зазначено про існування можливих ознак підробки документів, а саме документи не відповідають оригінальним, а друк зроблений поверх печаток.

Тобто, враховуючи вищевказане, слідчий суддя приходить до висновку про те, що ухвалою суду від 18.01.2024 року арешт було накладено обґрунтовано, та на даний час не спростовано необхідності подальшого застосування арешту майна і потреба в ньому не відпала, оскільки з метою підтвердження виявлених ознак підробки, повинно бути поведено експертне дослідження.

Що стосується, тверджень захисника щодо незаконності перебування на транзитній зоні співробітника СБУ ОСОБА_5 , відсутності в додатках клопотання доказу на підтвердження повноваження ОСОБА_5 , відсутність такого законного діяння, як «фільтраційні заходи», суд зазначає, що вказаному вже була надана оцінка в ухвалі слідчого судді від 18.01.2024 року про накладання арешту на майно.

Залишаючи арештованим майно, слідчий суддя також виходить з того, що відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. TheUnitedKingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Слідчим суддею встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавлених осіб пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремих осіб, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

На підставі викладеного, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість існування такого обмеження, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, з метою забезпечення кримінального провадження, при цьому на даній стадії слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної особи або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним з яких є арешт майна, та впевнитись, що подальше існування такого заходу наразі є обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 98, 170-173 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання представника власника майна ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту накладеного ухвалою слідчого судді від 18 січня 2024 року на тимчасове посвідчення військовозобов`язаного на ім?я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видане ІНФОРМАЦІЯ_2 номер НОМЕР_1 від 01.06.2022 р., довідку ВЛК на ім?я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видане ІНФОРМАЦІЯ_2 номер №12/146 від 01.06.2022 р., упаковані до експертного сейф-пакету №WAR1937518, вилучені в ході огляду місця події за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Маяки, на пункті пропуску «Маяки-Удобне», 49 КМ траси Одеса-Рені, в рамках досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000039 від 05.01.2024 року, за ознаками ч. 4 ст. 358 КК України залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 05 лютого 2024 року о 11:00 годинні.

Слідчий суддя ОСОБА_1