Номер провадження: 11-кп/813/36/23
Справа № 496/552/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_9 про повторне дослідження доказів під час апеляційного оскарження вироку Біляївського районного суду Одеської області від 12 вересня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000035 від 30 червня 2017 року, відносно

ОСОБА_8 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Кремидівка Комінтернівського району Одеської області, громадянин України, з середньою освітою, не працює, не одружений, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Вироком Біляївського районного суду Одеської області від 12 вересня 2018 року ОСОБА_8 визнаний невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та виправданий за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Вирішено питання з процесуальними витратами на залучення експертів.

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції прокурор Іллічівської місцевої прокуратури ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі, звільнивши його від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з випробуванням строком на 1 рік.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, не оцінив докази у кримінальному провадженні з точки зору їх допустимості та достовірності.

Крім того, прокурор просила викликати та повторно допитати в якості свідків: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , допитати обвинуваченого ОСОБА_8 , дослідити письмові докази.

Відповідно до ч.1 ст.350 КПК України клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала. Відмова в задоволенні клопотання не перешкоджає його повторному заявленню з інших підстав.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_6 , який поклався на розсуд суду у вирішенні вказаного клопотання, думку обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти його задоволення, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України суд оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані в передбаченому КПК порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (частина 1 статті 84 КПК).

Обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, сформульовані законодавцем у частині 1 статті 91 КПК. Згідно з частиною 2 цієї статті, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно з частиною 3 статті 404 КПК, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції неповністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.1 ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо.

У тому випадку коли апеляційний суд вбачає, що доводи апеляційної скарги учасника кримінального провадження в частині неповноти судового розгляду (ст.410 КПК України) та/або невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження (ст.411 КПК України) виглядають обґрунтованими та потребують перевірки, остання здійснюється шляхом повторного дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, із дотриманням вимог ст.404 КПК України, що включає безпосереднє дослідження та оцінку доказів щодо таких обставин.

Ця позиція висловлена в постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 05 липня 2018 року (справа №164/1509/15?к).

Апеляційний суд зазначає про те, що прокурор ОСОБА_10 у своєму клопотання просила повторно дослідити усі докази у кримінальному провадженні, посилаючись на те, що свідки, під час їх допиту в суді першої інстанції давали неправдиві показання, що призвело до хибних висновків суду першої інстанції, які не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

При цьому прокурор взагалі не обґрунтувала та не вмотивувала своє клопотання, яке виклала в її апеляційній скарзі, в частині наявності конкретних обставин, передбачених ч.3 ст.404 КПК України, які б свідчили про неповноту дослідження судом доказів у кримінальному провадженні, або, що ці докази були досліджені судом з порушеннями.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, свідки були попереджені про кримінальну відповідальність, передбачену ст.384 КК України - за завідомо неправдиве показання.свідка

Згідно зі ст.95 КК України, показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

В свою чергу прокурор не надав апеляційному суду доказів про те, що свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , притягувалися до кримінальної відповідальності за ст.384 Кримінального кодексу України, за надання завідомо неправдивих показань у даному кримінальному провадженні.

Між тим, апеляційний суд зазначає, що незгода прокурора зі змістом показань свідків у даному кримінальному провадженню та висновками суду першої інстанції, зробленими на підставі досліджених доказів, не може бути безумовною підставою для повторного дослідження тих самих доказів за відсутності обставин, передбачених ч.3 ст.404 КПК України.

Враховуючи викладене, апеляційний суд не вбачає підстав для повторного дослідження доказів у кримінальному провадженні, оскільки клопотання прокурора фактично зводиться до незгоди із наданою судом першої інстанції оцінкою доказів, досліджених безпосередньо під час судового розгляду.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що прокурором не доведена необхідність у повторному дослідження доказів під час апеляційного оскарження вироку Біляївського районного суду Одеської області від 12 вересня 2018 року, а тому у заявленому клопотанні слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтями 23, 91-94, 350, 401, 404, 405, 419, 532 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_9 , викладеному в її апеляційній скарзі, про повторне дослідження доказів під час апеляційного розгляду кримінального провадження №0000035 від 30 червня 2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4