Дата документу 13.12.2023
Справа № 334/4693/23
Провадження № 1-кп/334/584/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Ленінського районного суду м. Запоріжжя кримінальне провадження №0001033 від 23.06.2022 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.1 ст.263, ч.1 ст.309 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В проваджені Ленінського районного суду м. Запоріжжя знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , за обвинуваченням у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.1 ст.263, ч.1 ст.309 КК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про застосування примусового приводу до свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 які неодноразово в судові засідання не з`являються.

Захисник ОСОБА_5 проти клопотання прокурора не заперечував.

Обвинувачений ОСОБА_4 проти клопотання прокурора не заперечував.

Суд, заслухавши доводи прокурора, думку обвинуваченого, захисника, вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 139 та ст. 327 КПК України, якщо свідок, який був у встановлений цим Кодексом порядку викликаний, не з`явився без поважних причин або не повідомив про причини свого неприбуття, до свідка може бути застосовано привід.

Згідно ст. 140 КПК України, привід полягає у примусовому супроводженні особи, до якої він застосовується, особою, яка виконує ухвалу про здійснення приводу, до місця її виклику в зазначений в ухвалі час.

Неявка свідків в судове засідання без поважних причин робить неможливим розгляд кримінального провадження, тому суд вважає за необхідне застосувати до свідка примусовий привід через органи поліції, для забезпечення розгляду даного кримінального провадження.

Також в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заявив письмове клопотання про зміну розміру застави, яка була обрана йому слідчим суддею, як альтернативний запобіжний захід. Клопотання обґрунтовує тим, що сума застави у розмірі 198 480 гривень є для нього, його близьких та родичів непомірним у зв`язку із військовим станом в Україні, він має хворобливий стан здоров`я, який потребує коштів на лікування. Просить зменшити розмір застави до 20 розмірів неоподатковуваних прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Захисник ОСОБА_5 клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 підтримав, зазначив, що дійсно оскільки ОСОБА_4 наразі офіційно не працевлаштований, в країні зараз тяжкий економічний стан, розмір застави, який визначений слідчим суддею є непомірним для обвинуваченого.

Прокурор ОСОБА_3 проти клопотання обвинуваченого заперечував, зазначив, що вважає визначений в ухвалі слідчого судді розмір застави належним та допустимим.

Суд, заслухавши пояснення обвинуваченого, думку захисника та прокурора, вважає, що клопотання підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до приписів п. 9 ч. 2 ст. 131, п. 3 ч. 1 ст. 176, ч. 3, 4 ст. 183 КПК України застава виступає самостійним (основним) або альтернативним запобіжним заходом (заходом забезпечення кримінального провадження).

Під заставою як видом запобіжного заходу розуміється внесення на спеціальний рахунок, визначений у порядку, затвердженому законом, підозрюваним, обвинуваченим або іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) коштів з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків (ч. 1 ст. 182 КПК України).

В силу вимог ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

У ч. 5 цієї статті визначено мінімальні і максимальні розміри застави, які дають можливість досягти мети запобіжного заходу без обмеження права на свободу та особисту недоторканність. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень, що сприяє виконанню завдань кримінального провадження.

Отже, кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та нівелювання ризиків кримінального провадження не самою заставою як видом запобіжного заходу, а заставою у відповідному розмірі, який визначається з урахуванням різних критеріїв, закріплених у ч. 5 ст. 182 та ст. 178 КПК України.

Відповідно, розмір застави впливає на рівень таких гарантій і має бути пропорційним обставинам кримінального провадження, встановленим ризикам кримінального провадження, обов`язкам підозрюваного і стадії кримінального провадження.

За таких умов зменшення або збільшення розміру застави може вважитися зміною запобіжного заходу (застави у відповідному розмірі) на запобіжний захід того самого виду (заставу), однак більшої або меншої суворості.

Судом встановлено, що інкриміновані ОСОБА_4 кримінальні правопорушення відносяться до категорії тяжких злочинів та кримінального проступку.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у таких межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб .

Позиція Європейського суду стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру, цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року. У цій справі, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції, заявник стверджував, що сума застави у його справі була необґрунтовано високою та не враховувала конкретні обставини й умови його особистого життя. Суд підтвердив, що відповідно до вказаної статті Конвенції внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Також, щоб розмір застави можна було вважати таким, який здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, слідчий суддя повинен, врахувавши положення ст. 177, 178 КПК України, та раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю вчиненого злочину. При цьому судді слід мати на увазі, що, виходячи з практики ЄСПЛ, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Суд враховує, що на даний час ОСОБА_4 перебуває під вартою з 20 квітня 2023 року, тобто досить тривалий час, офіційно не працевлаштований, тому не має змоги внести заставу у сумі 198 480 гривень, яка є непомірною для нього та для його близьких, зважаючи на дію військового стану в країні, що зумовлює тяжкий економічний стан.

З урахуванням викладеного, суд вважає можливим зменшити розмір застави, визначений ухвалою слідчого судді від 20 лютого 2023 року, і визначити обвинуваченому ОСОБА_4 розмір застави, який вважає достатнім для забезпечення виконання ним обов`язків передбачених КПК України у розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 80 520 гривень 00 коп.

Керуючись ст.ст. 139, 140, 178,182, 327, 371, 372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про примусовий привід свідків -задовольнити.

Застосувати до свідків:

- ОСОБА_6 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- ОСОБА_7 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

- ОСОБА_8 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 ,

- ОСОБА_9 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 ,

примусовий привід у судове засідання, яке відбудеться о 14 годину 00 хвилин 17 січня 2024 року в приміщенні Ленінського районного суду м. Запоріжжя.

Виконання ухвали про привід свідків покласти на Запорізький РУП ГУНП в Запорізькій області.

Копію ухвали направити прокурору Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_3 для здійснення контролю.

Про виконання приводу або неможливості виконання із зазначенням причин інформувати головуючого до засідання письмово.

Клопотання обвинуваченого про зміну розміру застави- задовольнити частково.

Зменшити розмір застави, визначений обвинуваченому ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20.04.2023 року з 198 480 гривень 00 коп. (сто дев`яносто вісім тисяч чотириста вісімдесят гривень 00 коп.) до 80 520 гривень 00 коп. (вісімдесяти тисяч п`ятсот двадцять гривень 00 коп.).

У решті клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1