Дата документу 18.09.2023 Справа № 333/7089/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 333/7089/23 Слідчий суддя ОСОБА_1
Провадж. №11-сс/807/577/23 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 в режимі відеоконференції через підсистему відеоконференцзв`язку,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянула 18 вересня 2023 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали справи за апеляційною скаргою прокурора Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 серпня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Молочанська Токмацького району Запорізької області, громадянина України, працюючого на посаді інспектора взводу № 2 (забезпечення особистої безпеки) роти № 1 батальйону поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.3 ст.365 КК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, 22.08.2023 року слідчий другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжя) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_9 звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000257, відомості про яке внесені до ЄРДР 25.03.2022 року відносно ОСОБА_8 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом начальника Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 13.10.2017 № 496 о/с старшого сержанта поліції ОСОБА_8 призначено на посаду інспектора взводу № 2 (забезпечення особистої безпеки) роти № 1 батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Запорізькій області.

Відповідно до положень ч.1 ст.7 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015, інспектор взводу № 2 (забезпечення особистої безпеки) роти № 1 батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 під час виконання своїх завдань забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяють їх реалізації. Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду та працівників правоохоронних органів» від 23.12.1993, ОСОБА_8 , займаючи на час вчинення кримінального правопорушення зазначену посаду в правоохоронній системі, був представником влади - службовою особою правоохоронного органу, що мав владні повноваження та виконував службові обов`язки, визначені Законом України «Про Національну поліцію».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про Національну поліцію», Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сфері охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави (п.2 ч.1 ст.2 Закону України «Про Національну поліцію»).

Таким чином, ОСОБА_8 на момент вчинення кримінального правопорушення здійснював функції представника влади та, відповідно до примітки ч.1 ст.364 КК України, був службовою особою органу Національної поліції України.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про Національну поліцію», під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції, згідно до ч.2 ст.7 Закону України «Про Національну поліцію».

Згідно з ч.4 ст.7 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейським за будь-яких обставин заборонено сприяти, здійснювати, підбурювати або терпимо ставитися до будь-яких форм катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про Національну поліцію», поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

В свою чергу, відповідно до ст.18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Відповідно до ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Згідно з ст.29 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський захід - це дія або комплекс дій превентивного або примусового характеру, що обмежує певні права і свободи людини та застосовується поліцейськими відповідно до закону для забезпечення виконання покладених на поліцію повноважень.

Поліцейський захід застосовується виключно для виконання повноважень поліції. Обраний поліцейський захід має бути законним, необхідним, пропорційним та ефективним.

Обраний поліцейський захід є законним, якщо він визначений законом. Поліцейському заборонено застосовувати будь-які інші заходи, ніж визначені законами України. Обраний поліцейський захід є необхідним, якщо для виконання повноважень поліції неможливо застосувати інший захід або його застосування буде неефективним, а також якщо такий захід заподіє найменшу шкоду як адресату заходу, так і іншим особам.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення також застосовує в межах своєї компетенції поліцейські превентивні заходи та заходи примусу, визначені цим Законом.

Також, відповідно до ч.2 ст.31 Закону України «Про Національну поліцію», під час проведення превентивних поліцейських заходів поліція зобов`язана повідомити особі про причини застосування до неї превентивних заходів, а також довести до її відома нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються такі заходи.

Пунктами 1, 2 ч.1 ст.42 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція під час виконання повноважень, визначених цим Законом, уповноважена застосовувати такі заходи примусу як фізичний вплив (силу) та застосування спеціальних засобів.

Частиною 2 ст.42 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що фізичним впливом є застосування будь-якої фізичної сили, а також спеціальних прийомів боротьби з метою припинення протиправних дій правопорушників.

Згідно з ч.1 ст.43 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний заздалегідь попередити особу про застосування фізичної сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї і надати їй достатньо часу для виконання законної вимоги поліцейського, крім випадку, коли зволікання може спричинити посягання на життя і здоров`я особи чи та/або поліцейського або інші тяжкі наслідки, або в ситуації, що склалася, таке попередження є невиправданим або неможливим.

Відповідно до ч.3 ст.43 Закону України «Про Національну поліцію», вид та інтенсивність застосування заходів примусу визначаються з урахуванням конкретної ситуації, характеру правопорушення та індивідуальних особливостей особи, яка вчинила правопорушення.

Згідно з ч.1 ст.44 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може застосовувати фізичну силу, у тому числі спеціальні прийоми боротьби (рукопашного бою), для забезпечення особистої безпеки або/та безпеки інших осіб, припинення правопорушення, затримання особи, яка вчинила правопорушення, якщо застосування інших поліцейських заходів не забезпечує виконання поліцейським повноважень, покладених на нього законом.

Частиною 1 ст.45 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський для забезпечення публічної безпеки і порядку застосовує спеціальні засоби, визначені цим Законом.

Частиною 1 ст.62 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський під час виконання покладених на поліцію повноважень є представником держави.

Відповідно до ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно зі ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.28 Конституції України, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Згідно зі ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст.ст.3, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР, нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню. Кожен має право на свободу та особисту недоторканність.

Таким чином, ОСОБА_8 , будучи працівником правоохоронного органу, нехтуючи вищезазначеними нормами законодавства, а також діючи в порушення основних засад нормативно-правових актів, що регулюють службу в поліції та гарантують конституційні права та свободи громадян, умисно вчинив дії, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень та супроводжувалися погрозою застосування насильства, насильством відносно потерпілого, за відсутності ознак катування, поєднаного із спричиненням умисного тяжкого тілесного ушкодження, що потягло смерть потерпілого, за наступних обставин.

24 березня 2022 року інспектор взводу № 2 (забезпечення особистої безпеки) роти № 1 батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 , у період часу з 09 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв., ніс службу на блокпосту, розташованому по вулиці Ленській у місті Запоріжжі.

Під час несення служби у вказаному місці ОСОБА_8 24 березня 2022 року приблизно об 11 год. 30 хв. пройшов у лісосмугу, розташовану між автодорогою по вулиці Береговій та узбережжям річки Дніпро, де на відстані приблизно 127 м на південний схід від будинку 1 по вулиці Береговій в місті Запоріжжі зустрів раніше невідомих йому ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які в указаному місці шукали наркотичні засоби.

Близько 11 години 40 хвилин 24 березня 2022 року (більш точний час досудовим розслідуванням встановити не виявилось можливим), перебуваючи в указаному місці, шляхом перевищення влади та службових повноважень із застосуванням насильства та умисних дій, що ображають особисту гідність ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , явно виходячи за межі наданих йому повноважень, погрожуючи застосуванням насильства та вогнепальної зброї, усвідомлюючи протиправність своїх дій та перевищуючи владу, ОСОБА_8 наказав ОСОБА_10 та ОСОБА_11 стати перед ним на коліна та пред`явити для огляду вміст їх кишень, на що останні підкорилися та виконали його незаконні вимоги.

Після цього, продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_8 почав вимагати від ОСОБА_10 та ОСОБА_11 повідомити підстави їх перебування у лісосмузі по вулиці Береговій в місті Запоріжжі, а дізнавшись що останні там шукали наркотичні засоби, будучи представником влади - працівником правоохоронного органу, явно виходячи за межі наданих йому повноважень, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, не оголосивши попередження ОСОБА_10 про застосування до нього фізичної сили, усвідомлюючи, що останній не вчиняє жодних правопорушень та не чинить йому опору, грубо порушив ст.43 Закону України «Про Національну поліцію» та умисно наніс ОСОБА_10 один удар взутою ногою в голову, від якого потерпілий впав на землю, та продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_8 наніс ОСОБА_10 , який лежав на землі та не чинив опору, не менше 4 ударів ногами по тулубу, а також не менше 4 ударів кулаками в голову, спричинивши потерпілому фізичний біль та тілесні ушкодження у вигляді саден у лобовій ділянці праворуч, на правій щоці, підборідді, на зовнішній поверхні лівого ліктя, на передній поверхні правого коліна, на передній поверхні правої гомілки в нижній третині, які кваліфікуються як легкі, а також ушкодження у вигляді крововиливу у м`яких тканинах внутрішньої поверхні черевної стінки зліва, розриву брижі тонкого кишківника і її судин, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя та призвели до масивної крововтрати.

Після цього, ОСОБА_8 покинув місце вчинення злочину, залишивши потерпілого ОСОБА_10 , який на той момент не міг самостійно пересуватися внаслідок отриманих травм, на місці події, а ОСОБА_11 , на прохання потерпілого ОСОБА_10 , спільно із ОСОБА_12 , 24.03.2022 приблизно о 12 год. 30 хв., доставили ОСОБА_10 до місця його мешкання за адресою: АДРЕСА_3 , та, провівши останнього до будинку, залишили його там.

У подальшому, 24.03.2022 в період часу приблизно з 12 год. 30 хв. до 16 год. 00 хв. (більш точний час досудовим розслідуванням встановити не виявилось можливим), у будинку АДРЕСА_3 , настала смерть ОСОБА_10 , внаслідок масивної крововтрати, що утворилася від тілесних ушкоджень у вигляді крововиливу у м`яких тканинах внутрішньої поверхні черевної стінки зліва, розриву брижі тонкого кишківника і її судин, які були спричинені працівником правоохоронного органу ОСОБА_8 та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із його смертю.

Крім того, ОСОБА_8 , 24 березня 2022 року приблизно об 11 год. 30 хв., перебуваючи за вищевикладених обставин у лісосмузі, розташованої між автодорогою по вулиці Береговій та узбережжям річки Дніпро, на відстані приблизно 127 м на південний схід від будинку АДРЕСА_4 , дізнавшись, що ОСОБА_10 перебував у вказаній лісосмузі, з метою відшукання наркотичних засобів, для вживання, діючи умисно, маючи умисел на нанесення йому тяжких тілесних ушкоджень, наніс останньому один удар ногою в голову, від якого ОСОБА_10 упав на землю. Продовжуючи свої протиправні дії, направлені на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , який лежав на землі та не чинив опору, ОСОБА_8 наніс не менше 4 ударів взутими ногами по тулубу, а також не менше 4 ударів кулаками в голову, спричинивши ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді крововиливу у м`яких тканинах внутрішньої поверхні черевної стінки зліва, розриву брижі тонкого кишківника і її судин, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя, та призвели до масивної крововтрати, від якої 24.03.2022 в період часу приблизно з 12 год. 30 хв. до 16 год. 00 хв. (більш точний час досудовим розслідуванням встановити не виявилось можливим), у будинку АДРЕСА_3 , наст&та смерть ОСОБА_10 .

Під час досудового розслідування ОСОБА_8 повідомлено про підозру:

- за ч.3 ст.365 КК України як перевищення влади або службових повноважень, тобто умисно вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони супроводжувалися насильством, погрозою застосування насильства, за відсутності ознак катування, якщо вони спричинили тяжкі наслідки;

- за ч.2 ст.121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень доводиться зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Також, відносно ОСОБА_8 на думку слідчого, були встановлені ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 серпня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжя) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.3 ст.365 КК України.

Застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 20.10.2023 року включно із застосуванням електронного засобу контролю.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язки: не залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , цілодобово; не відлучатися за межі м. Запоріжжя без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження; повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання; прибувати до слідчого, прокурора, судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, у час, визначений вказаною посадовою особою за першою вимогою; утримуватися від спілкування зі свідками ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , потерпілою ОСОБА_14 ; носити електронний засіб контролю.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовуючи до вказаної особи запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, слідчий суддя врахував наявність у даному кримінальному провадженні обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих кримінальних правопорушень та дійшов висновку про необхідність застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, що на думку слідчого судді забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та зможе запобігти встановленим ризикам.

В апеляційній скарзі прокурор вказує, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню як незаконна.

В обґрунтування доводів зазначає, що слідчим суддею безпідставно та невмотивовано залишено без задоволення клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрано останньому запобіжний захід у виді домашнього арешту. При цьому слідчий суддя не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а саме те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає не лише особі підозрюваного, а і характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються, та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, зокрема ухиленню від суду та покарання, ризик чого є реальним та дійсним, не надає можливості вчинити інше кримінальне правопорушення, ризик чого є також реальним та дійсним.

Вчинення працівником поліції тяжких злочинів, пов`язаних із посяганням на охоронювані законом права громадян у тому числі конституційного права на життя, викликають суспільний інтерес та вимагають притягнення до кримінальної відповідальності винних осіб для забезпечення високих стандартів охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою клопотання слідчого задовольнити та обрати стосовноОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без можливості внесення застави.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити

Підозрюваний та його захисник висловили свої заперечення вимогам апеляційної скарги прокурора та просили ухвалу слідчого судді залишити без змін. При цьому підозрюваний зазначив, що не вчиняв кримінальних правопорушень.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

У відповідності до положень ч.1 ст.404 КПК України, судове рішення переглядається в межах апеляційної скарги.

Відповідаючи на доводи прокурора, судова колегія констатує, що слідчим суддею дотриманий порядок застосування запобіжного заходу, передбачений ст.194 КПК України, де зазначені підстави та обставини, які повинні враховуватися при вирішенні цього питання.

Так, відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Згідно вимог ч.1 ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

В оскаржуваній ухвалі слідчим суддею при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.194 КПК України, враховано наявність обґрунтованої підозри, перевірені обставини щодо існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також оцінено сукупність обставин, які враховуються при обранні обмежувальних свободу заходів, зокрема, можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам визначеним у клопотанні.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри, як підставу для застосування запобіжного заходу, апеляційний суд зважає на відсутність законодавчого визначення поняття «обґрунтованість підозри» та усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення.

Апеляційним судом встановлено, що слідчим суддею належним чином і в повній мірі дослідженні у сукупності наявні докази у провадженні, долучені до клопотання, які є достатньо вагомими на підтвердження обґрунтованості підозри й дають достатньо вагомі підстави зробити об`єктивний висновок, що ОСОБА_8 міг скоїти ці злочини.

При цьому колегія суддів зазначає, що у відповідності до положень ч.2 ст.94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України на наступних етапах досудового розслідування та судового розгляду.

З огляду на сукупність доданих до клопотання матеріалів, посилання підозрюваного на непричетність до скоєних кримінальних правопорушень та відсутність доказів щодо обставин висунутої підозри, судова колегія відхиляє.

Перевіряючи доведеність заявлених в клопотанні прокурора ризиків, слідчий суддя об`єктивно визнав доведеним та належним чином мотивував існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість незаконного впливу на свідків та потерпілу, однак зазначив, що його можна запобігти застосуванням іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Загалом із висновком слідчого судді про обраний ОСОБА_8 вид запобіжного заходу погоджується і суд апеляційної інстанції.

Апеляційний суд, з урахуванням даних щодо особи підозрюваного, який підозрюється у вчиненні тяжких злочинів в умовах воєнного стану, є працівником правоохоронного органу та може використати свої зв`язки з метою впливу на свідків та потерпілу у даному кримінальному провадженні, погоджується з можливістю існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливістю впливу на свідків та потерпілу, але при цьому погоджується і з тим, що під час розгляду клопотання, та під час апеляційного розгляду провадження, стороною обвинувачення не було доведено, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти заявленому ризику. Це дає підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, але не є достатнім для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До того ж зазначений ризик додатково нівелюється покладенням на ОСОБА_8 передбачених ч.5 ст.194 КПК України обов`язків, зокрема утримуватись від спілкування зі свідками ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та потерпілою ОСОБА_14 .

При цьому, тяжкість кримінальних правопорушень не можуть слугувати єдиною підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу, тим паче альтернативний запобіжний захід зі спливом часу та відсутності даних про порушення підозрюваним покладених на нього обов`язків, довів свою ефективність.

Під час розгляду апеляційної скарги прокурора, апеляційний суд також враховує дані про особу ОСОБА_8 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, має міцні соціальні зв`язки, має постійне місце проживання, за місцем роботи характеризується позитивно.

Одночасно судова колегія бере до уваги дотримання підозрюваним умов застосування запобіжного заходу.

Отже, сукупність наведених даних схиляє колегію суддів до висновку про наявність вагомих обставин, які істотно зменшують встановлені ризики, та з метою їх запобігання можливо застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою (про який клопотав слідчий), у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, що в достатній мірі буде гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваного.

На переконання колегії суддів, такий висновок відповідає меті забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Разом з цим, слідчий суддя дійшов висновку про недоведеність стороною обвинувачення існування іншого ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, слідчий суддя у своєму рішенні зазначив, що прокурором не доведено існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_8 буде переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Під час апеляційного розгляду прокурором також не було доведено наявності зазначеного ризику, що підозрюваний не з`являвся на виклики слідчого, намагався переховуватись, тобто органом досудового розслідування не надано жодних відомостей, які б підтверджували ці факти.

Запобіганню будь-яких ризиків, пов`язаних з прибуттям підозрюваного на вимогу слідчого, прокурора, суду слугує і застосування слідчим суддею до ОСОБА_8 обов`язок носіння електронного засобу контролю.

Колегія суддів наголошує, що відомостей про порушення ОСОБА_8 умов обраного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту чи ухилення від проведення слідчих, процесуальних дій після застосування відносно нього даного запобіжного заходу, при апеляційному розгляді прокурором не надано.

При цьому судова колегія зазначає, що сам по собі факт вчинення інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень та ймовірність призначення йому тяжкого покарання, за відсутності конкретних фактів його переховування від органу досудового розслідування, на що посилається прокурор в апеляційній скарзі, не свідчить про недостатність обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. Крім того, прокурор не надав апеляційному суду будь-яких об`єктивних даних про те, що підозрюваний після застосування запобіжного заходу порушував його умови. Навпаки, після застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту минув строк, умов вказаного запобіжного заходу не порушував і дотримувався покладених на нього обов`язків, прибув в судове засідання під час апеляційного перегляду провадження. Доказів протилежного суду апеляційної інстанції прокурором не надано.

Отже, посилання прокурора в апеляційній скарзі та при апеляційному розгляді на те, що ОСОБА_8 , перебуваючи під цілодобовим домашнім арештом може вдатися до негативної процесуальної поведінки, не заслуговують на увагу, оскільки ґрунтуються лише на припущеннях прокурора щодо можливості такої поведінки підозрюваного в майбутньому і нічим об`єктивно не підтверджені.

З огляду на доводи апеляційної скарги, що слідчим суддею не вивчено обставин щодо наявності усіх заявлених у клопотанні ризиків, то вивчення змісту оскаржуваного рішення, схиляє судову колегія до висновку про необґрунтованість таких тверджень апелянта.

Доводи прокурора в апеляційній скарзі про те, що існує ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливості вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при вирішенні питання обрання запобіжного заходу підозрюваному слідчим суддею досліджувались всі ризики, вказані слідчим у клопотанні - ризик переховування від органу досудового розслідування та суду, ризик впливу на свідків та потерпілу, при цьому ризик вчинення іншого кримінального правопорушення в клопотанні про застосування запобіжного заходу ОСОБА_8 не зазначений.

Також, апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що цілодобовий домашній арешт є занадто м`яким для підозрюваного, оскільки запобіжний захід у вигляді домашнього арешту також обмежує свободу особи та змушує підозрюваного відчувати на собі певний тягар заборон.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і цілодобовий домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Істотних порушень норм КПК України, які б тягнули за собою скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі викладеного, рішення слідчого судді є законним, оскільки ухвалене згідно з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та обґрунтованим, оскільки ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 серпня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_8 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4