Провадження 1-кп/557/149/2023
Справа 557/1879/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року смт Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області в складі:

судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

номер кримінального провадження 0000200 від 30 липня 2023 року,

про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Гоща Рівненської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, працюючого водієм МВ «Транс-Буд», одруженого, із середньою освітою, раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

малолітнього потерпілого ОСОБА_6 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_8 ,

психолога ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду зазначене кримінальне провадження,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 30 липня 2023 року о 15 годині, керуючи трактором Т-25, р.н.з. НОМЕР_1 , з саморобним причіпом кустарного виробництва, належним ОСОБА_10 , без відповідних реєстраційних документів на транспортний засіб та не маючи права керувати даним транспортним засобом, оскільки не отримував у встановленому законом порядку посвідчення тракториста-машиніста відповідної категорії, рухаючись на вул. О.Гуменюка у с. Витків Рівненського району Рівненської області, в порушення підпунктів а) та б) пункту 2.1, підпункту б) пункту 2.3, підпункту а) пункту 21.11 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - Правила дорожнього руху), перевозив пасажира у причепі та під час подальшого руху, проявив неуважність до дорожнього руху, внаслідок чого допустив падіння пасажира з причепа.

У результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди малолітній пасажир ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому потиличної кістки зліва, забою головного мозку, перелому тіла ключиці зліва, забою лівого гомілково-ступневого суглобу, поверхневої травми верхньої та нижньої кінцівок-осадніння, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя.

Порушення ОСОБА_3 вимог підпункту б) пункту 2.3 Правил дорожнього руху, згідно якого, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, а також підпункту а) пункту 21.11 Правил дорожнього руху, згідно якого, забороняється перевозити пасажирів на напівпричепі - знаходяться у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням суспільно-небезпечних наслідків.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердив обставини, встановлені органом досудового розслідування, та пояснив, що дійсно перевозив на причепі двох дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , коли причеп на ямі підкинуло, то ОСОБА_13 не втримався та випав з причепа на проїзну частину і втратив свідомість. Після чого обвинувачений невідкладно викликав карету швидкої допомоги та уподальшому оплачував лікування ОСОБА_13 . ОСОБА_3 критично ставиться до вчиного, розуміє свою провину та щиро розкаюється у вчиненому. При призначенні покарання просив врахувати те, що на даний час офіційно працює водієм, одружився, чекає на народження дитини, а тому є єдиним годувальником у сім`ї. Щодо цивільного позову прокурора, то такий визнає в повному обсязі та готовий відшкодувати понесені витрати на лікування.

Окрім визнання своєї вини самим обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, його винуватість стверджується наступними дослідженими в судовому засіданні доказами.

Показаннями малолітнього потерпілого ОСОБА_6 , у яких останній ствердив, що влітку цього року, разом з другом ОСОБА_14 , попросилися на причеп до ОСОБА_3 , який їхав за зерном. Коли вже поверталися назад, то ОСОБА_6 випав з причепа та втратив свідомість, а тому не пам`ятає, що було далі. На даний час, як зазначив потерпілий, у них з обвинуваченим чудові відносин, будь-яких претензій його родина до нього немає та на суворому покаранні для нього він не наполягає.

Висновком судово-медичного експерта №76 від 19 вересня 2023 року за результатами проведеної судово-медичної експертизи малолітнього ОСОБА_6 , згідно з яким відмічені лікарями відповідно до наданих медичних документів у малолітнього ОСОБА_6 тілесні ушкодження: перелом потиличної кістки зліва, забій головного мозку, перелом тіла ключиці зліва, забій лівого гомілково-ступневого суглобу; поверхнева травма верхньої та нижньої кінцівок-осадніння, які оцінюються в сукупності як за єдиним механізмом виникнення в результаті дорожньо-транспортної пригоди і кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження по критерію небезпеки для життя, згідно п. 2.1.3. «б», «в» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року №6. Як зазначено у висновку, дані тілесні ушкодження виникли від дії тупих предметів, чи внаслідок співударяння об такі і цілком могли виникнути при дорожньо-транспортній пригоді, як зазначено в постанові (арк. пр. 30-31).

Зазначені докази винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, є такими, що доповнюють одне одного, належними допустимими та достатніми, оскільки, у відповідності до ст.ст. 84-86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані у порядку, встановленому Конституцією та КПК України.

Таким чином, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, вважає, що діяння у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 мало місце, дії обвинуваченого містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і становлять - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Вина ОСОБА_3 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення повністю доведена і він підлягає покаранню за його вчинення.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого суд у відповідності до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 66 КК України визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку, обставин, що обтяжують покарання, - судом не встановлено.

При призначенні покарання ОСОБА_3 , суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, кількість порушених обвинуваченим пунктів Правил дорожнього руху України і, незважаючи на необережну форму вини, враховує наслідки вчиненого діяння - спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому.

Також судом враховується оцінка скоєному та ставлення до скоєного обвинуваченим, дані про його особу, зокрема те, що останній раніше до кримінальної відповідальності не притягувався (арк. пр. 64-65), виключно позитивно характеризується за місцем проживання та місцем роботи (арк. спр. 20, 46), на обліку у лікарів - нарколога та психіатра не перебуває (арк. пр. 63), а також його молодий вік та наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого і відсутність обставин, що таке покарання обтяжують, вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Водночас, з огляду на викладене, а також ставлення обвинуваченого до вчиненого, його каяття, готовність понести відповідальність, позицію сторони потерпілого, яку висловив законний представник малолітнього, вказавши на те, що перебуває в гарних стосунках з обвинуваченим та претензій до нього не має, тому просить не призначати йому суворе покарання та не позбавляти його права керування, враховуючи те, що обвинувачений в стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину не перебував, досудову доповідь представника органу пробації відносно особи обвинуваченого, згідно якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як низький, а ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній та виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а також позицію прокурора, який просив застосувати до обвинуваченого ст. 75 КК України та не застосовувати додаткову міру покарання, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України і не застосовувати додаткову міру покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Не убачаючи доцільності у застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами, суд, окрім зазначеного вище, враховує також те, що обвинувачений одружений (арк. спр. 63) та його дружина перебуває на обліку по вагітності (арк. спр. 19), окрім того останній працює водієм та проживає у сільській місцевості, а тому позбавлення права керування утруднить повсякденне життя його сім`ї та позбавить таку засобів до існування. Суд приймає до уваги також і поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, що полягала у наданні допомоги потерпілому та забезпеченні доставки останнього до медичного закладу.

Таким чином, оцінивши в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведене, суд приходить висновку про доцільність, в даному конкретному випадку, призначення обвинуваченому лише основного покарання без застосування додаткового у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Крім того, до початку судового розгляду, в рамках даного кримінального провадження прокурором в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України до обвинуваченого пред`явлено позов про стягнення витрат, які понесені лікувальним закладом на лікування потерпілого від злочину в сумі 8233,33 грн, третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача зазначено - комунальне підприємство «Рівненська обласна дитяча лікарня» Рівненської обласної ради.

Ухвалою суду від 27 жовтня 2023 року цивільний позов прийнято до розгляду в даному кримінальному провадженні.

У судовому засіданні прокурор підтримав позов та просив його задовольнити повністю.

Цивільний відповідач ОСОБА_3 позов визнав повністю.

Суд, заслухавши думку учасників справи щодо цивільного позову у судовому засіданні, дослідивши докази, прийшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно положень ч.ч. 3, 5 ст. 128 КПК України цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором. Цивільний позов може бути поданий прокурором у випадках, встановлених законом, також в інтересах громадян, які через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність неспроможні самостійно захистити свої права. Прокурор, який пред`являє цивільний позов у кримінальному провадженні, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді, передбачених частиною четвертою статті 25 Закону України «Про прокуратуру». Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Про те, що прокурор наділений правом звертатись з позовом про стягнення витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину вказує й чинна Постанова Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат».

Враховуючи те, що фінансування лікарень здійснюється за рахунок бюджетних коштів, тим самим кримінальним правопорушенням спричинено шкоду державним інтересам, при цьому державний орган не звернувся самостійно до суду з цивільним позовом у розумні строки, суд дійшов висновку про наявність у прокурора підстави для звернення до суду з цим позов.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до ч. 3 ст. 1206 ЦК України, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України.

Як убачається із листа комунального підприємства «Рівненська обласна дитяча лікарня» від 13 жовтня 2023 року №1207/0109/23, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував на стаціонарному лікуванні в центрі реабілітації та відновного лікування комунального підприємства «Рівненська обласна дитяча лікарня» з 30 липня 2023 року по 04 серпня 2023 року і загальна вартість лікування становить 8233,33 грн, які Національною службою здоров`я України, оплачено (арк. пр. 33-34).

Оскільки суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_3 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, є підстави для стягнення з винної особи на користь державного бюджету витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину.

Речові докази по справі та процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався, підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого до набрання вироком законної сили немає з огляду на відсутність таких клопотань в учасників кримінального провадження та враховуючи, що відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок іспитового строку ОСОБА_3 обраховувати з дня проголошення вироку - з 20 грудня 2023 року.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Комунальне підприємство «Рівненська обласна дитяча лікарня» Рівненської обласної ради до ОСОБА_3 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь державного бюджету України витрати, понесені комунальним підприємством «Рівненська обласна дитяча лікарня» Рівненської обласної ради, в розмірі 8233 (вісім тисяч двісті тридцять три) гривні 33 копійки.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Рівненського апеляційного суду через Гощанський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1