Справа № 761/3015/24
Провадження № 1-кс/761/2598/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року слідча суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0003663 від 06.09.2023

ВСТАНОВИЛА

В провадження слідчої судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , надійшло клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0003663 від 06.09.2023.

Клопотання мотивоване тим, у провадженні слідчого відділу Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003663 від 06.09.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 358 КК України.

Прокурор у клопотанні зазначає, що під час розслідування встановлено факт заволодіння шляхом обману нежитловим приміщенням площею 277 м. кв. по АДРЕСА_1 а саме, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , використовуючи завідомо підроблений договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, за реєстровим № 1485, посвідчений ніби-то 25.06.2009 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 , укладений між ТОВ «ІВК» та ОСОБА_4 , 20.04.2023 у Департаменті з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), м. Київ зареєстрував право власності на нежитлові приміщенням площею 277 м. кв. по вул. Райдужній, 25 у м. Києві за собою, заволодівши тим самим правом власності на неї.

В подальшому, 18.07.2023 у приватного нотаріуса ОСОБА_6 . ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 розділив дане приміщення на три окремих приміщення під №1, №2, та №3. Після чого у приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_7 07.08.2023 уклав фіктивний договір іпотеки з ОСОБА_8 , предметом якої виступають приміщення АДРЕСА_2 .

Встановлено, що реальним власником нежитлового приміщення площею 277 м. кв. по АДРЕСА_1 є ТОВ «ІВК».

Також отримано інформацію, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 спільно з дружиною ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дане приміщення по АДРЕСА_1 здають в оренду протягом тривалого часу.

В подальшому під час розслідування було надано запит до Київського державного нотаріального архіву і було встановлено, що вказане нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 було оформлене на підставі підроблених документів, оскільки договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, за реєстровим № 1485, посвідчений ніби-то 25.06.2009 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 не оформлювався.

Органом досудового розслідування у кримінальному провадженні, зібрано матеріали, які вказують на вчинення кримінальних правопорушень, а також набуття ОСОБА_4 права власності на вказане нежитлове приміщення, внаслідок вчинення кримінальних правопорушень.

15.01.2024 постановою слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_11 в порядку ст. 98 КПК України нежитлові приміщення 1, приміщення АДРЕСА_3 визнані в якості речового доказу у кримінальному провадженні.

Прокурор у клопотанні вказує, що метою арешту майна є збереження речового доказу у кримінальному провадженні № 0003663.

У судове засідання прокурор не з`явився будучи належним чином повідомлений, в той же час, на адресу суду направив заяву, з додатками, у якій просив клопотання задовольнити та здійснювати розгляд без його участі, а також зазначив, що у клопотанні наявна технічна помилка в частині посилання на правову кваліфікацію кримінального правопрушення, а саме зазначено ч.3 ст. 190 КК України, замість ч.4 ст. 190 КК України.

З метою досягнення дієвості кримінального провадження, заходу забезпечення провадження у вигляді арешту майна, з огляду на клопотання прокурора, слідча суддя вважає за можливе розгляд клопотання провести без повідомлення власників майна, з урахуванням положень ст. 2 ст. 172 КПК України.

Дослідивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, документи, що надійшли на адресу суду, слідча суддя приходить до наступного висновку.

Слідчою суддею встановлено, що у провадженні слідчого відділу Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003663 від 06.09.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 358 КК України.

15.01.2024 постановою слідчого СВ Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_11 , нежитлові приміщення 1, по вул. Райдужній, 25 в м. Києві реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000; приміщення 2 по АДРЕСА_1 реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000, визнано речовими доказами.

15.01.2024 постановою слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_11 , призначено оціночно-будівельну експертизу вказаного приміщення.

Як на мету накладення арешту прокурор посилається на необхідність збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.

Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови.

Згідно ч 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Крім того, при вирішенні клопотання прокурора, слідчий суддя враховує, що закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно застосувати зазначений вид заходу забезпечення кримінального провадження з метою досягнення дієвості цього провадження та уникнення негативних наслідків.

За викладених обставин та відповідних норм кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя приходить до переконання, що матеріалами клопотання обґрунтовано та в судовому засіданні встановлено необхідність застосування на даній стадії досудового розслідування, такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, забезпечення збереження речових доказів, слідчий суддя приходить до висновку, що у випадку його незастосування, це може призвести до наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню, а тому це є необхідною умовою досягнення дієвості даного кримінального провадження.

Разом з цим, зважаючи на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя виходить з того, що критерії розумності та співрозмірності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Дослідивши матеріали клопотання, слідчою суддею не встановлено негативних наслідків та обмежень застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження про який просить прокурор.

Так, приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, фактичні обставини кримінального провадження, слідча суддя приходить до висновку, що наявні достатні підстави для часткового задоволення клопотання та накладення арешту шляхом встановлення заборони розпорядження та із забороною проводити будівельні роботи та здійснювати реконструкцію вказаного нерухомого майна, в іншій частині клопотання залишити без задоволення.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 170-173, 309, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідча суддя

УХВАЛИЛА

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, а саме:

- нежитлові приміщення АДРЕСА_4 реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000,

- приміщення 2 по АДРЕСА_1 реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000, із забороною розпорядження та із забороною проводити будівельні роботи та здійснювати реконструкцію вказаного нерухомого майна.

В іншій частині клопотання залишити без задоволення.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення до Київського апеляційного суду.

Слідча суддя Антоніна КВАША