ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №953/6050/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1849/23 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 111 КК України
УХВАЛА

Іменем України

29 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 09 листопада 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , -

встановила:

Вказаною ухвалою у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченій відмовлено; клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_7 - задоволено.

Строк тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, продовжено на шістдесят днів, тобто до 07 січня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції, зважаючи на тяжкість злочину, який інкримінується ОСОБА_7 , суспільну небезпечність та покарання, яке загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою, дані про особу обвинуваченої, суд дійшов висновку, що ризики, передбачені п.п. 1,3 ч.1 ст.177 КПК України, які стали підставою для обрання та продовження строку запобіжного заходу, доведені прокурором, не зникли та продовжують існувати, та виправдовують тримання особи під вартою.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції захисник в апеляційній скарзі просить визнати поважною причину пропуску та поновити строк на оскарження ухвали Харківського районного суду Харківської області від 09 листопада 2023 року; скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 у повному обсязі.; змінити ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, у вигляді цілодобового домашнього арешту, за адресою: квартира АДРЕСА_1 , або альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, у мінімальному розмірі, визначеному КПК України.

Доводи щодо поновлення строку на апеляційне оскарження мотивовані тим, що повний текст ухвали Харківського районного суду Харківської області складено 14 листопада 2023 року, на адресу захиснику копію направлено 17 листопада 2023 року, поза межами процесуального строку на її оскарження.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам КПК України та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду, та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Захисник зазначала, що судді безпідставно дійшли до висновку про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Захисник вважала, що подія кримінального правопорушення не доведена, оскільки у матеріалах кримінального провадження відсутні прямі, достатні та належні докази, які б окремо або у своїй сукупності підтверджували факт скоєння ОСОБА_7 інкримінованого їй кримінального правопорушення; наявність доказів, які доводять непричетність до інкримінованого правопорушення, а також наявність у сторони захисту зауважень щодо порядку отримання доказів, у зв`язку з чим деякі із них у судовому порядку мають бути визнані недопустимими.

Суд не оцінив в сукупності всі обставини, надані сторонами кримінального провадження, у тому числі: відомості про вік та стан здоров`я ОСОБА_7 , яка у 2020 році перенесла оперативне втручання на серці та має ряд супутніх захворювань, та потребує постійного нагляду кардіолога і прийому відповідного медикаментозного лікування, що неможливо в умовах перебування в слідчому ізоляторі; відомості про наявність постійного місця проживання ОСОБА_7 має постійне місце проживання та зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 . Одночасно, ОСОБА_8 , власник нерухомого майна, ОСОБА_7 та її родині передбачено в тривале постійне користування житлову квартиру АДРЕСА_1 . Відомості про постійне місце роботи, репутацію; відомості про наявність утриманців та сталих соціальних зв`язків.

Крім цього, ОСОБА_7 раніше не була судима, з моменту затримання нею сумлінно дотримувалися умови перебування в слідчому ізоляторі.

Усі вищевикладені обставини можуть свідчити про те, що інший альтернативний запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, такий яку домашній арешт, застава, в повній мірі забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченої та забезпечить її конституційне право на збереження життя і здоров`я, та справедливий суд.

Колегія суддів доводи захисника щодо поважності причин пропуску строку на оскарження ухвали Харківського районного суду Харківської області від 09 листопада 2023 року знаходить обґрунтованими та вважає за можливе задовольнити клопотання захисника обвинуваченої про поновлення строку на оскарження ухвали, поновивши цей строк.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи захисника та обвинуваченої, які підтримали вимоги апеляційної скарги, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_7 була заслухана думка прокурора, обвинувачених та їх захисників з цього приводу, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, постановленим з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства та погоджується з висновками щодо продовження існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченій переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відносить до особливо тяжких злочинів та за яке передбачене покарання на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацію майна.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Доводи апеляційної скарги щодо не доведеності ризиків та не підтвердження їх існування спростовані матеріалами кримінального провадження та не свідчать про прийняття слідчим суддею необґрунтованого рішення.

Доводи захисника про не доведеність події кримінального правопорушення, відсутність прямих, достатніх та належних доказів, які б підтверджували факт скоєння ОСОБА_7 інкримінованого їй кримінального правопорушення, а також недопустимість деяких доказів колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та на даному етапі апеляційний суд позбавлений можливості досліджувати ці обставини відповідно до положень ч. 2 ст. 422-1 КПК України.

Посилання сторони захисту на те, що обвинувачена має міцні соціальні зв`язки, наявність у неї утриманців, наявність альтернативного житла, розташованого не за місцем проживання свідків, репутацію за місцем роботи, - самі по собі не спростовують висновків суду першої інстанції щодо доцільності продовження тримання її під вартою, не зменшують існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, зазначених в оскаржуваній ухвалі. Крім того, ці обставини існували на час вчинення інкримінованого обвинуваченій злочину, і не стали стримуючим фактором для ОСОБА_7 від противоправних дій.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника щодо наявності у ОСОБА_7 низки хронічних хвороб та необхідності отримання нею курсу медичного лікування, то апеляційний суд до них ставиться критично з огляду на те, що суду апеляційної інстанції не надано медичного висновку, згідно з яким утримання ОСОБА_7 в умовах слідчого ізолятора неможливе.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні в матеріалах провадження відомості та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченої.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Клопотання захисника про поновлення строку на оскарження ухвали задовольнити та поновити строк на оскарження ухвали Харківського районного суду Харківської області від 09 листопада 2023 року.

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 09 листопада 2023 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає, але може бути оскаржена у касаційному порядку в частині поновлення процесуального строку.

Головуючий -

Судді: