Справа № 314/2926/23
Провадження № 1-кп/314/174/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2024 року м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000048 від 13.03.2023 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці м. Запоріжжя, громадянки України, яка має середньо-спеціальну освіту, не працює, не заміжня, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 раніше не судимj],

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 127 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Конвенції проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність видів поводження і покарання, прийнятої резолюцією 39/46 Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1984 року, термін «катування» означає будь-яку дію, якою будь-якій особі навмисне заподіюються сильний біль або страждання, фізичне чи моральне, щоб отримати від неї відомості чи визнання, покарати її за дії, які вчинила вона чи у вчиненні яких вона підозрюється.

Відповідно до ст. 7 Міжнародного пакту про громадські і політичні права від 16.12.1966 року нікого не може бути піддано катуванню чи жорсткому, нелюдському або принижуючому гідність поводженню чи покаранню.

Крім того, ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» №2229-УШ від 06.07.2017 визначення поняття «домашнього насильства» під яким розуміється діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між особою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у томі самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 вчинила злочин, пов`язаний з домашнім насильством, стосовно свого малолітнього сина у виді фізичного насильства (катування) при наступних обставинах.

Так, 12.03.2023, приблизно о 21:30 годині, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , де проживала спільно з малолітніми дітьми ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , маючи умисел, спрямований на умисне заподіяння фізичного болю та морального страждання малолітньому сину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який через особливості фізичного розвитку на теперішній час ще не вміє самостійно ходити і розмовляти, шляхом нанесення побоїв та інших насильницьких дій з метою залякування, покарання за неслухняну поведінку, а саме обмеженні прав в наслідок малолітства, грубо порушуючи гарантовані державою конституційні права та свободи людини, діючи умисно, піддала його катуванню, що виразилось в умисному заподіянні сильного фізичного болю, з метою залякування та покарання свого малолітнього сина ОСОБА_8 , за неслухняну поведінку, який у відповідності до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашнього насильства» від 06.12.2017, є дитиною, яка постраждала від домашнього насильства.

Так, ОСОБА_3 , реалізовуючи свій злочинний умисел, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно- небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в порушення вимог ст.10 Закону України «Про охорону дитинства», де передбачено, що кожній дитині гарантується право на свободу та особисту недоторканість та захист гідності, а також захист від усіх форм фізичного та психічного насильства, з метою залякування та покарання свого сина ОСОБА_8 за те, що останній капризував під час купання та неслухняну поведінку, взявши до рук шнур від фену, нанесла в область обличчя з права своєму малолітньому сину не менше двох ударів, та не зупиняючись на досягнутому, продовжуючи свої злочинні дії, направлені на вчинення катування відносно свого сина, усвідомлюючи свою перевагу у фізичному розвитку, долонею правої руки нанесла ще два удари сину в область обличчя з права, тим самим заподіяла йому сильного фізичного болю, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді синця з лінійними саднами від рівня лобу праворуч з розповсюдженням на праву скроневу ділянку, зовнішній кут правого ока до рівня правої щоки, які згідно висновку експерта №441/к від 23.03.2023 відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Суд вважає вказане обвинувачення доведеним та кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 127 КК України як катування, тобто умисне діяння, спрямоване на заподіяння особі сильного фізичного болю, вчинене з метою покарати її за дії, вчинені нею, та з метою залякування.

Допитаний в судовому засіданні законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_5 повідомив суду, що приблизно за рік до народження ОСОБА_9 почав жити разом з ОСОБА_10 в м.Запоріжжі.

Коли почалася війна, вирішили, що ОСОБА_11 з дітьми краще переїхати з міста до села Петро- ОСОБА_12 , де жила її мати. Вона оселилася в будинку поряд, який сусідка їй надала для проживання. Але ОСОБА_13 почала «уходити в загули», покидала дітей і приходила по декілька днів. За дітьми не доглядала належним чином. ОСОБА_14 має затримку розвитку, йому необхідний посилений догляд. Але він недоїдав, був брудним.

12.03.2023 приблизно о 23-30 годині йому подзвонила ОСОБА_13 , плакала, сказала, щоб він забирав свого сина. Він зрозумів, що вона перебувала в стані алкогольного сп`яніння. Потім йому подзвонила її мати та повідомила, що ОСОБА_13 побила дитину, тому вона викликала швидку та поліцію.

На теперішній час дитина не чує на одне вухо, він має намір лікуватися з ОСОБА_15 в умовах стаціонару і отримувати інвалідність. Вважає, що це наслідки побиття сина матір`ю.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 визнала себе винною в скоєнні інкримінованого їй злочину в повному обсязі, погодилася з кваліфікацією своїх дій за ч.1 ст. 127 КК України та пояснила, що 12.03.2022 вона була вдома за місцем свого проживання в буд. АДРЕСА_1 . До неї в гості зайшла її кума, ОСОБА_16 , з якої вони випили пива.

Ввечері, після 21 години, вона зібрала дітей, щоб покупати їх. Почала купати ОСОБА_17 , він неслухняно себе поводив і вона «зірвалася», вдарила його декілька разів шнуром від фена по обличчю. Але зразу зрозуміла, що накоїла, написала про це ОСОБА_18 . Також зазначила, що була втомлена та випила пива, що і призвело до побиття дитини. Проте, це трапилося вперше.

Потім до неї приїхала поліція і почалося розслідування. На теперішній час її позбавили батьківських прав щодо всіх трьох дітей. Дівчата проживають з її мамою, а Рому передали його батькові, ОСОБА_5 .

Вона розкаюється в тому, що накоїла, жодним чином не виправдовує себе і готова понести будь-яке покарання, призначене судом.

З урахуванням повного визнання обвинуваченою своєї вини у вчиненні злочину, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої, законного представника потерпілого, дослідженням висновків експертиз та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченої.

Учасники судового провадження проти зазначеного не заперечили. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, встановлено добровільність їх позицій, а також роз`яснено, що вони позбавляються права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Крім повного визнання своє вини обвинуваченою ОСОБА_3 , її вина в скоєнні кримінального правопорушенні, передбаченого ч.1 ст.127 КК України, підтверджується дослідженими в судовому засіданні висновками експертів, які узгоджуються із поясненнями обвинуваченої та законного представника потерпілого.

Так, висновком експерта № 379п від 23.03.2023 встановлено, що при огляді (14.03.2023) та згідно з даними наданої виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 584/395 із КНП «Вільнянська районна багатопрофільна лікарня» ВРР у дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виявлено синець з лінійними саднами від рівня лоба праворуч з розповсюдженням на праву скроневу ділянку, зовнішній кут правого ока до рівня правої щоки.

Вищевказані ушкодження у дитини ОСОБА_8 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження (згідно з п.2.3.2.б. «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6).

Виявлені тілесні ушкодження у дитини ОСОБА_8 утворилися за механізмом тупої травми, тобто від дії тупого(их) предмету (ів).

Згідно з висновком експерта № 441/к (експертиза за матеріалами справи) Виявлені тілесні ушкодження у дитини ОСОБА_8 утворилися за механізмом тупої травми, тобто від дії тупого(их) предмету(ів), що не виключає вплив травматичного предмету повздовжньої форми, у тому числі шнур від побутової техніки.

Враховуючи локалізацію, кількість та взаєморозташування наявних ушкоджень у дитини ОСОБА_8 комісія вважає, що йому було спричинено не менше 4-х травматичних впливів в праву половину обличчя.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченої ОСОБА_19 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

За таких обставин, оцінюючи безпосередньо досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає «поза розумним сумнівом» доведеним пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення за ч.1 ст. 127 КК України.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008 року), при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію транспортних засобів, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд керується ст.65 КК України і враховує характер і ступінь тяжкості скоєного нею діяння, яке відповідно до ч. 4 ст.12 КК України належить до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченої, яка не працює, на момент ухвалення вироку позбавлена батьківських прав відносно трьох малолітніх дітей, зокрема, і стосовно потерпілого ОСОБА_8 , раніше не судима, за медичною допомогою до лікарів нарколога і психіатра не зверталась, за місцем проживання характеризується посередньо.

Обставинами, які обтяжують покарання, суд визнає: вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини; вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння; вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винна перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах.

Обставиною, які пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , у відповідності до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

На підставі вищевикладеного, суд вважає що виправлення обвинуваченої ОСОБА_3 можливе без ізоляції її від суспільства, проте із здійсненням контролю за поведінкою обвинуваченої з боку органів з питань пробації, у зв`язку з чим, суд вважає за можливе призначити покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 127 КК України із застосуванням положень ст. 75 КК України, тобто без реального відбування покарання та покладення обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Разом з цим, відповідно до вимог ч. 1 ст. 91-1 КК України, в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства; 2) обмеження спілкування з дитиною у разі, якщо домашнє насильство вчинено стосовно дитини або у її присутності; 3) заборона наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин; 4) заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб; 5) направлення для проходження програми для кривдників.

Враховуючи вчинення ОСОБА_3 злочину, повязаного з домашнім насильством по відношенню до малолітнього потерпілого, її сина, ОСОБА_8 , суд дійшов висновку, що в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, необхідно застосувати до обвинуваченої ОСОБА_3 обмежувальні заходи, поклавши на неї обов`язок, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, а саме: направити ОСОБА_3 для проходження програми для кривдників на строк три місяці.

Суд вважає, що такі обмежувальні заходи, із покладенням обов`язку, будуть сприяти виправленню обвинуваченої.

На думку суду, призначене судом покарання та обмежувальні заходи є необхідними і достатніми для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_3 під час судового розгляду не продовжувався та не обирався.

Цивільний позов законним представником потерпілого не заявлено.

Витрати, пов`язані із залученням стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, відсутні.

Відповідно до п.5 ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому, гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю).

Отже, речовий доказ фен марки «Bosch» bеautixx travel в корпусі червоно-чорного кольору, переданий на зберігання до камери зберігання речових доказів Відділення поліції № 2 Запорізького РУП ГУНП України в Запорізькій області, необхідно повернути власнику, обвинуваченій ОСОБА_3 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 369, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_3 винною в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.127 КК України, та призначити їй покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від призначеного покарання з випробовуванням, встановивши їй іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично зявлятись на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України застосувати до ОСОБА_3 обмежувальні заходи, поклавши на неї обов`язок пройти програму для кривдників на строк 2 (два) місяці.

Речовий доказ у справі - фен марки «Bosch» bеautixx travel в корпусі червоно-чорного кольору, переданий на зберігання до камери зберігання речових доказів Відділення поліції № 2 Запорізького РУП ГУНП України в Запорізькій області, - повернути власнику, ОСОБА_3 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня проголошення, а обвинуваченим, який знаходиться під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя: ОСОБА_20

07.02.2024