ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 535/556/22 (1-кп/619/41/23)
Провадження № 11-кп/818/1559/23 Суддя доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу прокурора Дергачівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_5 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 02 жовтня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні № 0000029 від 10.01.2022, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .

Згідно ухвали задоволено клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу та змінено ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту щоденно у період доби з 21 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. наступного дня, до 29.11.2023 року включно.

ОСОБА_6 зобов`язано також носити електронний засіб контролю.

02.10.2023 року прокурор звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .

В обґрунтування клопотання прокурор вказував на обґрунтованість обвинувачення, продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2 ч.1 ст. 177 КПК України. Вказував, що зміна запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, є недоцільною, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти наведеним ризикам.

Відмовляючи у задоволені клопотання слідчого, слідчий суддя суду першої інстанції послався на те, що вказані ризики істотно зменшились, виходячи з того, що судом вже було допитано усіх свідків, окрім одного, включаючи свідка, який був безпосереднім очевидцем події за епізодом ч.2 ст. 121 КК України. Також суд врахував, що розгляд триває вже значний час, ОСОБА_6 утримується під вартою з січня 2022 року, нових ризиків судом не встановлено, а наявні ризики зменшились. Також суд врахував, що ОСОБА_6 раніше не судимий, має матір похилого віку.

На зазначену ухвалу слідчого судді, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та постановити нову ухвалу, якоюзадовольнити клопотання про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор посилається на те, що ухвала слідчого судді є незаконною та такою що підлягає скасуванню внаслідок порушення вимог КПК України. Також посилається на неповне дослідження слідчим суддею підстав продовження запобіжного заходу. Зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки існування ризиків, передбачених п.п.1,2,3 ч.1 ст. 177 КПК країни, а саме: переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні. Вважає, що менш суворі запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти уникнення ризиків, передбачених п.п. 1,2,3 ч.1 ст. 177 КПК України та виконання покладених на неї обов`язків.

Заслухавши доповідь судді доповідача, доводи прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, а також думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти її задоволення та вважали ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Слідчий суддя дійшов висновку щодо доведеності та обґрунтованості обвинуваченняу скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 121, ч.3 ст.185 КК України і з цим погоджується колегія суддів.

Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до положень ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Між тим, відповідно до позиції, викладеної у п.80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

При цьому, в контексті ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Згідно з уставленою практикою Європейського суду з прав людини встановлюється існування презумпції на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення від 24.07.2003 у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

Більш того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 15.11.1996 у справі «Чахла проти Сполученого Королівства», «будь-яке позбавлення волі має здійснюватися не тільки відповідно до основних процесуальних норм національного права, а також відповідати меті ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11, тобто захищати людину від свавільного позбавлення волі».

Порядок розгляду слідчим суддею клопотання про застосування запобіжного заходу в цілому відповідає вимогам п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Суд першої інстанції постановив ухвалу у відповідності з вимогами ч.4 ст.194 КПК України.

Відповідно до ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

В ч.5 ст.132 КПК України зазначено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Доводи прокурора щодо невідповідності ухвали слідчого судді вимогам КПК України не підтверджуються дослідженими матеріалами кримінального провадження.

Суд першої інстанції, обираючи запобіжний захід вважав недоведеним наявність всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, а тому вважав за можливе застосувати стосовно ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний час для запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1,2,3 ч.1 ст.177 КПК України.

Разом з цим, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, принципів публічності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд першої інстанції, з метою забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, у зв`язку з тим що під час розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри та наявність існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, дійшов висновку про наявність підстав для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби з носінням електронного засобу контролю, що в свою чергу мінімізує ризики, передбачені п.п. 1,2,3 ч.1 ст.177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги стосовно неповного дослідження слідчим суддею підстав продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не свідчать про необґрунтованість судового рішення. Всім обставинам провадження судом першої інстанції дана належна оцінка у відповідності з вимогами КПК України.

Суворість покарання, яка є суттєвим, проте не єдиним елементом, що має враховуватись під час обрання/продовження запобіжного заходу, не може слугувати підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу.

На час подання апеляційної скарги доводи прокурора щодо неефективності обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 у вигляді домашнього арешту у певний період доби із застосуванням електронного засобу контролю електронного браслету, нічим не підтверджені, тобто немає фактичних відомостей щодо порушення цього запобіжного заходу або спроб вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України, а тому, колегія суддів не може з ними погодитись. Разом з цим, за наявності таких відомостей, прокурор не позбавлений можливості ставити питання про застосування щодо ОСОБА_6 більш суворого запобіжного заходу.

Крім того, під час апеляційного розгляду, прокурор також не надав документально підтверджених відомостей про порушення обвинуваченим ОСОБА_6 у період з 02.109.2020 до теперішнього часу умов домашнього арешту у певний період доби.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість застосування судом першої інстанції до ОСОБА_6 ст.181 та ч.5 ст.194 КПК України.

Таким чином, розглядаючи клопотання слідчого, слідчий суддя, з дотриманням вимог ст.ст. 177, 178, 181, 184, 193, 194 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінив обставини, передбачені ст.ст.177, 178 КПК України, що враховуються при обранні/подовженні запобіжного заходу та належним чином мотивував своє рішення.

Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винуватості ОСОБА_6 в скоєнні інкримінованих йому правопорушень, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів вирішуватимуться під час судового розгляду.

Тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби, а доводи апеляційної скарги прокурора правильності цього висновку не спростовують.

Підстав для скасування ухвали суду за доводами апеляційної скарги прокурора колегія суддів не вбачає.

У випадку недотримання ОСОБА_6 умов запобіжного заходу визначеного ухвалою суду першої інстанції, прокурор не позбавлений процесуального права звернутись з відповідним клопотанням до суду в порядку визначеному КПК України щодо зміни запобіжного заходу.

Враховуючи вищенаведене, підстав для скасування ухвали суду за доводами апеляційної скарги прокурора колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.2 ст. 376,ст.ст. 392, 404, 405, 407 ч. 3 п. 1, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 02 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді :