Міжгірський районний суд Закарпатської області
Справа № 302/2016/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(в повному обсязі)

19.12.2023смт. Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурор ОСОБА_3 ,

потерпілий ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_5 ,

захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинувальним актом від 16.11.2023 року № в ЄРДР 0000214 від 08.10.2023 стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр. України, уродженця с.Вільбівне Острозького району Рівненської області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , працюючого бетонярем в ТОВ «Будімпет», з середньою професійно-технічною освітою, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимого, засіб мобільного зв`язку НОМЕР_1 ,

- про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286-1 ч.1 КК України,-

- в частині розгляду угоди про примирення потерпілого і обвинуваченого,-

В С Т А Н О В И В :

07.10.2023 року о 18:54 годин, в денну пору доби, водій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним транспортним засобом - автомобілем марки «AUDI А6» д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись по автодорозі «Р-21» Долина-Хуст зі сторони смт. Міжгір`я Хустського району Закарпатської області у напрямку с. Запереділля, в населеному пункті с. Запереділля Хустського району Закарпатської області, рухаючись на швидкості біля 80 км./год., навпроти будинку № 6 проявив неуважність до дорожньої обстановки та не забезпечив безпечну швидкість, тобто грубо порушив п.п. 1.3; 1.5; 2.3; 12.1; 12.3; 12.4; та 1.10 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, які вступили в дію з 1 січня 2002 року, будучи самовпевненим, нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників дорожнього руху, маючи можливість завчасно оцінити дорожні умови та дорожню обстановку, не маючи перешкоди в русі, проявив неуважність до дорожньої обстановки та допустив виїзд керованого ним транспортного засобу на праве узбіччя, за його напрямком руху, де допустив зіткнення з стелажем дров, які були розвантажені.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді: двох ссадин на шкірних покривах середньої третини правої гомілки по передній поверхні, на шкірних покривах лівої щічної ділянки відмічається вшита рана з набряком м`яких тканин, на шкірних покривах лівого ока відмічається синець із субконюктивальним крововиливом, на шкірних покривах 4 пальця нігтьової фаланги відмічається вшита рана, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забійна рана лівої щоки, закритий перелом Тh 4 II ступеня, закритий перелом нижньої третини правої малогомілкової кістки зі зміщенням. Дані тілесні ушкодження є характерними для дорожньо-транспортної пригоди, виникли від дії твердих тупих предметів по ударному механізму дії, якими могли бути виступаючі частини салону автомобіля та по давності вкладаються в час пригоди, яка мала місце 07.10.2023.

Тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому Тh 4 II ступеня, закритого перелому нижньої третини правої малогомілкової кістки зі зміщенням, потягли за собою розлад здоров`я більше 21 дня і відповідно до п.п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995р. № 6, зареєстрованих Міністерством юстиції України 26 липня 1995 року за №255/791, узгоджених з Верховним Судом України, Генеральною прокуратурою України, Службою безпеки України, Міністерством внутрішніх справ України, кваліфікуються як середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струс головного мозку, забійної рани лівої щоки, вшитої рани лівої щічної ділянки, вшитої рани 4 пальця нігтьової фаланги потягли за собою розлад здоров`я більше 6, але менше 21 дня і відповідно до п.п. 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995р. № 6, зареєстрованих Міністерством юстиції України 26 липня 1995 року за №255/791, узгоджених з Верховним Судом України, Генеральною прокуратурою України, Службою безпеки України, Міністерством внутрішніх справ України, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Тілесні ушкодження у вигляді синця лівого ока, саден середньої третини правої гомілки розладу здоров`я за собою не потягли і відповідно до п.п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995р. № 6, зареєстрованих Міністерством юстиції України 26 липня 1995 року за №255/791, узгоджених з Верховним Судом України, Генеральною прокуратурою України, Службою безпеки України, Міністерством внутрішніх справ України, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, водій ОСОБА_5 порушив вимоги п.п. 1.3; 1.5; 2.3; 12.1; 12.3; 12.4; та 1.10 ( в частині тлумачення поняття «безпечна швидкість» та «дорожні умови») «Правил дорожнього руху» повинен був, з технічної точки зору, вести свій автомобіль з безпечною швидкістю не більше 50 км/год., яка ураховує дорожню обстановку і дорожні умови, гальмування та поворот керма застосовувати відповідно вибраній безпечній швидкості, при цьому уникати різкого гальмування та повороту керма, що дає змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним, вести свій транспортний засіб по проїзній частині дороги по смузі руху, не виїжджаючи на узбіччя.

Згідно «Правил дорожнього руху» передбачено:

п. 1.3. - учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими;

п. 1.5. - дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган;

п. 1.10. Терміни, що наведені у цих Правилах, мають таке значення:

«безпечна швидкість» - швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах;

«дорожні умови» - сукупність факторів, що характеризують (з урахуванням пори року, періоду доби, атмосферних явищ, освітленості дороги) видимість у напрямку руху, стан поверхні проїзної частини (чистота, рівність, шорсткість, зчеплення), а також її ширину, величину похилів на спусках і підйомах, віражів і заокруглень, наявність тротуарів або узбіч, засобів організації дорожнього руху та їх стан;

«дорожня обстановка» - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом;

«узбіччя» - виділений конструктивно або суцільною лінією дорожньої розмітки елемент автомобільної дороги, який прилягає безпосередньо до зовнішнього краю проїзної частини, розташований з нею на одному рівні та не призначений для руху транспортних засобів, крім випадків, передбачених цими Правилами. Узбіччя може використовуватися для зупинки і стоянки транспортних засобів, руху пішоходів, мопедів, велосипедів (за відсутності тротуарів, пішохідних, велосипедних доріжок або у разі неможливості пересуватися по них), гужових возів (саней);

п. 2.3 Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) - бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

г) - під час руху на мотоциклі і мопеді бути в застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів;

п. 2.9 Водієві забороняється:

а) - керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

в) - керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака;

п. 10.1. - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п. 12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п. 12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

п. 12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Вказану дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_5 скоїв у результаті порушення та невиконання вимог п.п. 2.3; 12.1; 12.3; 12.4 «Правил дорожнього руху», які безпосередньо перебувають у прямому причинному зв`язку з наступившими наслідками, зокрема отриманням потерпілим ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, а також п. 1.3., п. 1.5., п. 1.10. з посиланням на термін «безпечна швидкість», «дорожні умови» та «дорожня обстановка», які сприяли порушенню вищевказаних ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року та введені в дію з 01 січня 2002 року.

За вище встановлених обставин ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч.1 ст.286-1 КК України тобто, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

18.12.2023 обвинувачений ОСОБА_5 і потерпілий ОСОБА_4 уклали угоду про примирення, за якою:

- обвинувачений ОСОБА_5 беззастережно визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286-1 ч.1 КК України;

- сторони визначили, що обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого , є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування потерпілому завданої майнової і моральної шкоди;

- обставини, які обтяжують покарання,- відсутні;

- шкоду, завдану правопорушенням обвинуваченим, відшкодовано потерпілому повністю, цивільний позов потерпілим не заявлявся;

- сторони узгодили, щодо призначення ОСОБА_5 покарання за ч.1 ст.286-1 КК України, із застосуванням статті 69 КК України, перейшли до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.1 ст.286-1 КК України, у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян із застосуванням додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строком на один рік;

- сторони зафіксували, що їм роз`яснено наслідки укладення угоди та невиконання угоди.

У судовому засіданні потерпілий, обвинувачений та його захисник підтвердили укладання угоди за вказаним змістом та розуміння наслідків затвердження угоди. Просять суд затвердити укладену ними угоду про примирення між потерпілим та обвинуваченим.

Обвинувачений ОСОБА_5 визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286-1 ч.1 КК України, та повністю підтвердив обставини його вчинення, зазначивши, що примирився із потерпілим, щиро покаявся, відшкодував потерпілому заподіяну шкоду в повному обсязі, та надав згоду на призначення покарання, яке узгоджене сторонами угоди про примирення .

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 просить затвердити угоду про примирення укладену між потерпілим та обвинуваченим, посилаючись на те, що така узгоджується з вимогами КПК України та КК України, не суперечить інтересам потерпілого та інших осіб.

Потерпілий ОСОБА_4 підтвердив суду, що розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, визначені п.2 ч.1 ст.473 КПК України. Додатково повідомив суду, що не має жодних майнових претензій до обвинуваченого.

Прокурор не подав заперечень щодо затвердження угоди між потерпілим та обвинуваченим.

Перевіривши угоду про примирення та заслухавши доводи і позицію сторін, суд приходить до висновку, що укладення угоди сторонами є добровільним, зазначена угода про примирення відповідає вимогам КПК України та закону, і підлягає затвердженню, однак з відхиленням у частині призначення додаткового покарання з огляду на таке обґрунтування цього висновку суду.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.469 КПК України за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений: ч.1 ст.286-1 КК України, який відповідно до ст.12 КК України, є нетяжким кримінальним правопорушенням (злочином).

При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 5 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п.1 ч.1 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом. Потерпілий також розуміє наслідки затвердження даної угоди, визначені п.2 ч. 1 ст.473 КПК України.

Судом встановлено, що умови угоди про примирення не суперечать вимогам КПК України та Кримінального кодексу України, правова кваліфікація дій кримінального правопорушення вірна; умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб; відсутні підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; не встановлено очевидної неможливості виконання обвинуваченого взятих на себе зобов`язань за угодою, а також відсутні фактичні підстави для невизнання винуватості.

При призначенні покарання, суд згідно із вимогами ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування потерпілій особі завданих збитків та заподіяної шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.

Правила призначення покарання встановлені КК України. Відповідно до ч.5 ст. 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про примирення, або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди з урахуванням дотримання ними положень кримінального закону про призначення покарань. Отже, закон дозволяє зазначеним вище суб`єктам кримінального провадження самостійно визначити вид покарання, яке понесе винна особа.

Суд при затвердженні вироку на підставі угоди та призначенні покарання зобов`язаний перевірити угоду на відповідність вимогам кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність. За таких обставин сторони угоди, визначаючи покарання, зобов`язані дотримуватись положень розділу ХІ «Призначення покарання» КК України.

За правилом ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму ВССУ № 13 від 11.12.2015 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» сторони мають право узгоджувати покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п. 3 ч. 1 ст. 65 КК ). За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення статей 65, 75 КК України, мають право, використовуючи положення ст. 69 КК України , узгоджувати: а) основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, або б) інше основне покарання, більш м`який його вид, не зазначений у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК за цей злочин; в) не визначати додаткове покарання, передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК як обов`язкове, за винятком випадків, встановлених ч. 2 ст. 69 КК України.

Суд вважає, що сторони не правильно визначили розмір обов`язкового додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, тобто не у відповідності до санкції ст. 286-1 ч.1 КК України. Сторони погодились, що є підстави для застосування ст. 69 ч.2 КК України щодо призначення обов`язкового додаткового покарання на строк один рік. Однак цей висновок в угоді сторонами не обґрунтовано в частині зменшення строку додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами до одного року. Натомість цей строк, по суті за розміром відповідає строку позбавлення права керування транспортними засобами за вчинення особою адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 130 ч.1 КУпАП. Такий висновок сторін не узгоджується з рівнем суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення. Адже злочин посягає на безпеку учасників дорожнього руху та порушення правил дорожнього руху, не дотримання яких має негативні наслідки у виді посягання на здоров`я людини. Суд вважає, що в частині призначення обвинуваченому розміру додаткового покарання слід відхилитись від положень угоди, а саме призначити обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами усіх видів на мінімальний строк, передбачений санкцією статті 286-1 ч.1 КК України, тобто на строк три роки. Суд вважає, що саме це покарання має досягнути мети недопущення вчинення подібних кримінальних правопорушень у майбутньому як самим обвинуваченим так і іншими особами, які керують транспортними засобами. Такий висновок узгоджується з положеннями статті 65 частинами 1-3 КК України щодо обґрунтування висновку суду про призначення додаткового покарання обвинуваченому, яке за санкцією статті 286-1 ч.1 КК України є обов`язковим і в частині відхилення від розміру цього покарання, визначеного сторонами в угоді про примирення.

Згідно з матеріалами провадження ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину невеликої тяжкості, внаслідок порушення обвинуваченим Правил дорожнього руху, потерпілому було заподіяно тілесні ушкодження середньої тяжкості, а тому перешкод до укладання угоди про примирення між обвинуваченим і потерпілим за вказаними вище підставами не виявлено.

Наявність гіпотетичної шкоди суспільним інтересам, не конкретизованої в обвинуваченні, не може бути перешкодою для вирішення питання про укладення у кримінальному провадженні угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим.

Частиною 5 ст.469, п.1 ч.3 ст.314 КПК України передбачено, що укладення угоди про примирення може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку. При прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду про примирення.

Відповідно до ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 та призначення останньому узгодженої сторонами основної міри покарання.

Оскільки, наявні обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, надання допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину, добровільне, повне відшкодування шкоди потерпілому, який просить про застосування до обвинуваченого найбільш можливого мінімального основного покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд приходить до висновку про можливість застосування ч.1 ст.69 КК України та призначення обвинуваченому основного покарання, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Цивільний позов потерпілим не подано.

Арешт майна не накладався.

Речові докази у кримінальному провадженні за змістом обвинувального акту не зазначені для цілей вирішення у відповідності до положень КПК України.

Витрати на залучення експерта для проведення судових експертиз: № 169/10 від 23.10.2023 на суму 2020,00 грн, та № 168/10 від 21.10.2023 в сумі 2020 грн, всього на загальну суму 4040,00 грн, сплачені обвинуваченим ОСОБА_5 в користь держави на досудовому розслідування, що зазначено в обвинувальному акті і перевірено судом в судовому засіданні шляхом отримання підтвердження та доручення до судового кримінального провадження копій банківських квитанцій.

Керуючись ст. ст. 368- 371, 373, 374, 468, 469, 471, 474, 475 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду, укладену між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 про примирення у зазначеному кримінальному провадженні.

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286-1 ч.1 КК України, та призначити йому міру основного покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі гривень) грн із застосуванням обов`язкового додаткового покарання з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Апеляційну скаргу на вирок суду може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення в Закарпатський апеляційний суд через Міжгірський районний суд Закарпатської області :

- обвинуваченим виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами 5-7 ст. 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення наслідків угоди;

- потерпілим виключно з підстав: призначення покарання менш суворого, ніж узгодженого сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; не роз`яснення наслідків укладення угоди; не виконання судом вимог, встановлених частинами 6 чи 7 ст. 474 КПК України;

- прокурором виключно з підстав: затвердження угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною 3 ст. 469 КПК України укладена угода про примирення не може бути укладена.

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано недоцільним відповідно до положень ст. 349 КПК України

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1