Вирок

Іменем України

26.09.2023 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Львові матеріали обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000764 від 26.07.2016 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Підгірці Бродівського району Львівської області, громадянина України, українця, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , учасника бойових дій, на утриманні якого 82 річна мати ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27 ч. 4 ст. 190, ч.3 ст. 358, ч.2 ст. 28 ч.4 ст. 358 КК України,

Сторона обвинувачення -

Прокурор другого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю та транснаціональною злочинністю Львівської обласної прокуратури ОСОБА_4

Сторона захисту адвокат ОСОБА_5

Потерпіла сторона - потерпілий ОСОБА_6 , представник потерпілого - адвокатка ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В :

З гідно проголошеного в судовому засіданні прокурором публічним обвинувачем, обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 0000764 від 26.07.2016 року,

ОСОБА_3 обвинувачується втому, що 01.03.2013 року він, обвинувачений, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вчинили підроблення офіційного документа за яким отримали можливість здійснити Державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а саме, реєстрацію права власності на приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , яке йому, ОСОБА_3 , не належало. У подальшому, скористалися вказаними документами та отримали позику грошових коштів, заставивши вказане приміщення в іпотеку.

Так, на початку 2013 року особа на прізвисько ОСОБА_10 , матеріали відносно якого органами досудового розслідування виділені в окреме провадження, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), не проінформувавши свого знайомого ОСОБА_8 про свої істинні наміри, повідомив ОСОБА_8 неправдиві відомості про те, що його родич є власником приміщення за адресою АДРЕСА_2 , яке він хоче використати для ведення власного бізнесу.

Однак, внаслідок того, що родич відсутній в Україні, а документи для оформлення бізнесу необхідні йому терміново, ОСОБА_10 , запропонував ОСОБА_8 , за винагороду, знайти особу, на яку можна було би оформити право власності на вищевказане приміщення. Також ОСОБА_10 повідомив ОСОБА_8 , що в подальшому він бажає передати вказане приміщення в оренду, для чого особа, яку знайде ОСОБА_8 , повинна виступити власником приміщення та зявитися до нотаріуса, представитися його, ОСОБА_10 , родичем та підписати необхідні документи.

У подальшому, а саме в лютому 2013 року, ОСОБА_8 , за попередньою змовою з особою на прізвисько ОСОБА_10 , маючи спільний умисел на підроблення документів, ввівши в оману свого знайомого ОСОБА_3 , якому не повідомив про свої домовленості з особою на прізвисько ОСОБА_9 , запропонував ОСОБА_3 за грошову винагороду, яку йому передав, виступити формальним власником приміщення, для чого підписати декілька документів, при цьому, він запевнив ОСОБА_3 , що його дії не є протиправними та не несуть для ОСОБА_3 негативних наслідків.

Відтак, ОСОБА_3 на пропозицію ОСОБА_8 погодився та, достовірно знаючи, що він не є власником нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_2 , вступив у злочинну змову з ОСОБА_8 , надавши йому свої персональні дані, що у подальшому були внесені у підроблені документи з метою їх подальшого використання.

Матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_8 органами досудового розслідування виділені в окреме провадження та скеровані в суд. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 19 травня 2021 року, кримінальне провадження за частинами 3,4 ст. 358 КК України відносно ОСОБА_8 , закриті з нереабілітуючих підстав, тобто у звязкі із закінченням строків давності.

В розвиток вказаних вище подій, на початку 2013 року, ОСОБА_8 , з відома та згоди особи на прізвисько ОСОБА_10 , вступив у попередню змову з невстановленою особою на ім`я ОСОБА_11 , матеріали відносно якого виділено в окреме провадження, та який за грошову винагороду в сумі 1 000 доларів США, виготовив підроблені правовстановлюючі документи на нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_2 , які були оформлені на ім`я ОСОБА_3 , а саме: свідоцтво на право власності на нежитлові приміщення № НОМЕР_1 від 20.04.2001 та технічний паспорт на нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_2 .

01.03.2013 року ОСОБА_8 , з відома та згоди особи на прізвисько ОСОБА_10 , привіз ОСОБА_3 у АДРЕСА_3 , де розташований відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, та передав там ОСОБА_3 вказані підроблені документи, повідомивши при цьому, що їх необхідно подати для реєстрації права власності державному реєстратору.

ОСОБА_3 у свою чергу, достовірно знаючи, що він не є власником нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_2 , діючи з корисливих мотивів, 01.03.2013 року, перебуваючи у АДРЕСА_3 у відділі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, подав свій паспорт громадянина України та передані йому ОСОБА_8 підроблені правовстановлюючі документи на нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_2 а державному реєстратору ОСОБА_12 , яка, будучи введеною ним в оману, зареєструвала право власності на нежитлове приміщення, що за адресою: АДРЕСА_2 за ним, ОСОБА_3 . Реєстрація права власності відбулася на підставі підроблених документів, а саме: свідоцтва на право власності на нежитлові приміщення № НОМЕР_1 від 20.04.2001 та технічного паспорту на нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_2 .

Дана реєстрація стала підставою для видачі ОСОБА_3 витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 304443 від 02.03.2013 року. Відтак, реєстрація права власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 відбулася на підставі фіктивних документів поданих ОСОБА_3 ..

Вказані дії ОСОБА_3 органами досудового розслідування кваліфіковані як підроблення офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, і який надає права, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою, за попередньою змовою групою осіб, тобто як вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358 КК України, що суд вважає вірним.

У подальшому, 07.03.2013, ОСОБА_3 прибув до приміщення нотаріальної контори приватного нотаріуса ОСОБА_13 , що за адресою АДРЕСА_4 де його, ОСОБА_3 , вже очікував ОСОБА_9 , котрий представив його, ОСОБА_3 , потерпілому ОСОБА_6 , як свого родича та власника приміщення за адресою: АДРЕСА_2 .. Він, ОСОБА_3 , у свою чергу, діючи з корисливих мотивів, достовірно знаючи, що він не є власником вказаного приміщення, потерпілого ОСОБА_6 , про це не повідомив, а підтвердив слова ОСОБА_10 про те, що він є його родичем і власником приміщення.

Перебуваючи у приміщенні нотаріальної конторои, в присутності ОСОБА_10 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , уклали між собою договір позики від 07.03.2013 на суму 90 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 718 000 гривень, на день укладення договору, в якому позичальником виступав ОСОБА_3 , а позикодавцем ОСОБА_6 , а також договір іпотеки від 07.03.2013 на нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_2 , в якому іпотекодавцем виступав ОСОБА_3 , а іпотекодержателем ОСОБА_14 .

Для укладення вказаних договорів ОСОБА_3 використав завідомо підроблені правовстановлюючі документи, а саме: свідоцтво на право власності на нежитлові приміщення № НОМЕР_1 від 20.04.2001, технічний паспорт на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , Витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 304443 від 02.03.2013, які були подані нотаріусу.

Введена в оману та не будучи обізнаною про те, що подані правовстановлюючі документи є підробленими, приватний нотаріус ОСОБА_13 посвідчила вищевказані договори позики та іпотеки.

Після укладення вищевказаних договорів, отримавши на руки в приміщенні нотаріальної контори підроблені правовстановлюючі документи на нежитлове приміщення по АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 , будучи введеним в оману ОСОБА_10 та ОСОБА_3 , на виконання досягнутої між ними домовленості, передав ОСОБА_10 90 000 доларів США.

Реалізувавши таким чином свій злочинний умисел, ОСОБА_10 , за пособництва ОСОБА_3 , заволодів грошовими коштами ОСОБА_6 в сумі 90 000 доларів США, що еквівалентно 718 000 гривень на момент вчинення злочину та є особливо великим розміром.

Вказані дії ОСОБА_3 органами досудового розслідування та публічним обвинувачем кваліфіковані як використання завідомо підробленого документу, за попередньою змовою групою осіб, тобто, як кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.28 - ч. 4 ст. 358 КК України та як сприяння вчиненню злочину іншому співучаснику, а саме, ОСОБА_10 , у протиправному заволодінні чужим майном (грошима ОСОБА_6 ) шляхом обману в особливо великих розмірах, тобто як злочин передбачений ч. 5 ст.27 ч. 4 ст.190 КК України, з чим суд теж погоджується.

Прокурор публічний обвинувач у кримінальному провадженні, в ході судового процесу, покликаючись на докази здобуті в ході досудового розслідування стверджує, що вина підсудного ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.358, ч.2 ст.28 - ч. 4 ст. 358 та ч. 5 ст.27 ч. 4 ст.190 КК України доведена у повному обсязі, у тому числі й за встановлених судом обставин.

Будучи допитаним в судовому засіданні підсудний ОСОБА_3 свою вину в інкримінованих злочинах спочатку заперечив, проте у подальшому частково погоджуючись з доводами прокурора та показами свідків пояснив, що з свідком ОСОБА_8 знайомий ще до кримінального провадження. Знайомство відбулося за обставин на які вказує свідок. У той же час заперечив, що Федів давав йому, ОСОБА_3 , грошові кошти за участь в укладенні розглядуваних договорів, також заперечив, що був у нотаріуса при їх укладанні, а також в БТІ. ОСОБА_3 також заперечував, що підписував договори, підроблення яких йому інкримінується. У подальшому, на запитання головуючого ОСОБА_3 відповів, що не пам`ятає обставин, стверджував, що був п`яний. Щодо наявності копії його паспорта, який використовувався при підписанні договорів, пояснив, що міг дати паспорт ОСОБА_8 .. При цьому погодився, що останній дійсно давав йому, ОСОБА_3 , якісь гроші, але скільки і за що, не пригадує, як не пригадує чи повертав він ці кошти ОСОБА_8 .

На стадії завершення судового слідства та у виступі в дебатах й в останньому слові підсудний ОСОБА_3 свою вину в інкримінованих йому злочинах визнав, проте просив суд врахувати , що в той час зловживав алкоголем і в досліджуваний період міг перебувати в стані алкогольного сп`яніння, скоріше всього так і було. Тому не може пригадати всіх подій. В той же час, недовіряти показам свідків та потерпілого по справі, у нього не має підстав. Просить суд суворо не карати, не позбавляти його волі, оскільки має бажання піти у Збройні сили України та захищати Україну від москалів. Раніше він вже приймав участь в бойових діях і був контужений, можливо і це вплинуло на ту ситуацію в якій він опинився. Разом з тим, на пропозицію головуючого, обвинувачений сам, та будучи підтриманим своїм захисником, категорично відмовилися від перевірки та дослідження його психічного стану на час інкримінованих злочинів.

З огляду на те, що обвинувачений на початку, а відтак і протягом усього судового слідства свою вину заперечував, розгляд кримінального провадження проведено у повному обсязі , шляхом безпосереднього дослідження доказів наданих прокурором, тобто фактичні обставини та докази перевірені з дотриманням вимог ст. 23 КПК України.

Заслухавши доводи та висновки прокурора, позицію потерпілого та його представника, покази самого обвинуваченого який по суті визнав свою вину в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, зауваження адвоката - сторони захисту, зважаючи на відсутність заперечень щодо допустимості та належності зібраних доказів, суд вважає, що надані проекурором докази є належні та допустимі, узгоджуються між собою та показами свдків, і в своїй сукупності відтворюють хронологію подій та фактичні обставин у тому порядку, як вони викладені в обвинувальному акті.

Відтак, з урахуванням часткового визнання вини обвинуваченим та досліджених в судовому засіданні процесуальних матеріалів кримінального провадження, суд вважає, що прокурором публічним обвинувачем у кримінальному провадженні, перед судом доведено, а судом встановлено факт, що ОСОБА_3 разом з ОСОБА_8 та особою на прізвисько ОСОБА_10 у лютому березні 2013 року за попереедньою змовою, маючи спільний умисел на підроблення документів, з метою їх використання для фіктивного оформлення права власності за ОСОБА_3 нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_2 , для подальшого оформлення його як іпотеку за договором позики грошових коштів, оформили таке право та отримали Витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 304443 від 02.03.2013, які предявили нотаріусу.

Перебуваючи в приміщенні нотаріальної контори в присутності особи на прізвисько ОСОБА_10 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , уклали між собою договір позики від 07.03.2013 на суму 90 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 718 000 гривень, на день укладення договору, в якому позичальником виступав ОСОБА_3 , а позикодавцем ОСОБА_6 , а також договір іпотеки від 07.03.2013 на нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_2 , в якому іпотекодавцем виступав ОСОБА_3 , а іпотекодержателем ОСОБА_14 .. В наслідок укладення вищевказаних договорів, отримавши на руки в приміщенні нотаріальної контори підроблені правовстановлюючі документи на нежитлове приміщення по АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 , будучи введеним в оману особою на прізвисько ОСОБА_10 та ОСОБА_3 , на виконання досягнутої між ними домовленості, передав особі на прізвисько ОСОБА_10 90 000 доларів США. Реалізувавши таким чином свій злочинний умисел, особа на прізвисько ОСОБА_10 , за пособництва ОСОБА_3 , заволодів грошима ОСОБА_6 в сумі 90 000 (девяносто тисяч) доларів США, що еквівалентно 718 000 ( сімсот вісімнадцять тисяч) гривень, тобто сумою, яка на момент вчинення злочину є особливо великим розміром.

Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_3 , у їх сукупності, органом досудового розслідування та прокурором - публічним обвинувачем, кваліфіковані за ч.3 ст.358 КК України, як підроблення офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією , і який надає права з метою використання його підроблювачем чи іншою особою, за попередньою змовою групою осіб; за ч.2 ст.28 - ч. 4 ст. 358 КК України, як використання завідомо підробленого документу, за попередньою змовою групою осіб та за ч. 5 ст.27 ч. 4 ст.190 КК України, що як пособник, за попередньою змовою групою осіб, і, разом з особою на прізвисько ОСОБА_10 , сприяв вчиненню злочину іншому співучаснику особі з прізвиськом ОСОБА_10 у протиправному заволодінні тим чужим майном , - грошовими коштами ОСОБА_6 , шляхом обману, в особливо великих розмірах з чим суд погоджується.

Незважаючи на часткове визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_3 , його вина у кримінальному провадженні доводиться прокурором, і в першу чергу зібраними на досудовому слідстві доказами, що безпосередньо досліджені судом, належність та допустимість яких учасниками процесу не оспорюється.

Так, вина ОСОБА_3 доводиться показами самого обвинуваченого, якими він частково підтвердив обставини виготовлення документів, а саме час, місце та мету їх виготовлення, факт та мету використання. Ці його покази узгоджуються з матеріалами кримінального провадження та показами допитаного в судовому засіданні потерпілого і свідків.

Крім цього, вина обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджується фактичними обставинами які встановлені ухвалою Личаківського районного суду м. Львова у кримінальному провадженні № 0000524 від 22.04 2016 року, щодо обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 та ч. 4 ст. 358 КК України ( судова справа № 463/2139/16-к, судове провадження № 1-кп/463/274/21), яке закрито з нереабілітуючих підстав, тобто за сторками давності та з якиїх вбачається, що вказані злочини ОСОБА_8 вчинив у групі з ОСОБА_3 .

Вина ОСОБА_3 в інкримінованих злочинах також доводиться показами допитаного в судовому засіданні, як потерпілого, ОСОБА_6 , котрий пояснив, що був зареєстрований як приватний підприємець і директор фірми ДП «Імекс» ТзОВ « Пушик». Попередньо діяльність була пов`язана з ігровим бізнесом, а потім з авто послугами. Крім цього, здавав в оренду приміщення. Кошти в розмірі 90 тисяч доларів США позичив під відсотки, а також під заставу майна за договором іпотеки. З приводу укладення вказаних договорів консультацію надавав ОСОБА_15 . Розмір позики визначався з ОСОБА_10 .. Саме ОСОБА_10 надавав документи на приміщення говорив, що приміщення належить його вуйкові ОСОБА_3 .. З ОСОБА_16 був знайомий раніше. ОСОБА_17 працював в нього, Музики, юрисконсультом. Саме ОСОБА_18 звів його з ОСОБА_10 .. Коли він з ОСОБА_10 гворили про позику, ОСОБА_17 був поряд. ОСОБА_19 запевнив його, ОСОБА_20 , що ОСОБА_10 нормальна людина, що знає його як порядного. З ОСОБА_10 він, ОСОБА_20 , зустрічався разів чотири у приміщенні, яке віддавалося під заставу. ОСОБА_3 бачив один раз, це було в нотаріуса під час укладення договорів.

Договори оформлялися в нотаріуса 07 березня 2013 року. ОСОБА_3 , як сторона договорів був присутнім особисто та підписував договори сам у присутності нотаріуса. Гроші були передані ОСОБА_10 .. З ОСОБА_10 ще була жінка на ім`я ОСОБА_21 . Чому кошти які позичав, передав ОСОБА_10 , а не ОСОБА_3 , з яким укладалися договори, пояснив, що не придавав цьому значення. Реально розумів, що ОСОБА_3 все одно діє так, як йому каже ОСОБА_10 .. В цивільному процесі з позовними вимогами ні до ОСОБА_3 ні до ОСОБА_10 не звертався, оскільки була порушена кримінальна справа.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 повідомив суду, що в 2013 році до нього, ОСОБА_8 , звернувся його раніше знайомий ОСОБА_10 , котрий сказав, що у нього помер дядько і чи не міг би він, ОСОБА_8 , допомогти оформити втрачені документи на нерухомість. ОСОБА_10 він, ОСОБА_22 , знав раніше як нормальну людину . Він, ОСОБА_22 , погодився, взяв ОСОБА_23 та ще з однією жінкою яку рекомендував ОСОБА_24 , імені якої точно не пригадує чи то ОСОБА_21 , ОСОБА_25 чи то ОСОБА_26 . Документи оформлялися на ОСОБА_3 . ОСОБА_10 до нього звернувся в листопаді 2012 року. За виконану роботу ОСОБА_10 пообіцяв йому, ОСОБА_22 , винагороду після того як отримає кредит. Ореста ОСОБА_27 він, ОСОБА_22 , теж знав раніше. Кавалець був охоронцем на озерах в ОСОБА_28 . Чому саме обрав ОСОБА_3 , не пригадує. При зустрічі з ОСОБА_29 він, ОСОБА_22 , запропонував тому щоб оформити на нього документи на нерухомість і за це він, ОСОБА_22 , заплатить йому ОСОБА_30 та останній, тобто ОСОБА_31 , погодився. Не пригадує яку суму пропонував ОСОБА_30 , оскільки і так давав тому грошові кошти, а він віддавав, або і не віддавав. На той час у ОСОБА_3 не було належного заробітку. Про те, що такого приміщення, яке було зазначено в документах, не має ні він, ОСОБА_8 , ні ОСОБА_3 , не знали. На витрати які необхідно було нести при оформленні документів, ОСОБА_32 ( ОСОБА_24 ) дав йому, ОСОБА_22 , 1000 (одну тисячу) доларів США. Техпаспорт і свідоцтво про право власності оформлялося на прізвище ОСОБА_3 . Оформлені документи він, ОСОБА_22 , передав ОСОБА_10 , а ОСОБА_24 сказав подати їх на раєстрацію.

До реєстратора прибули вини у трьох він, ОСОБА_22 , ОСОБА_3 та жінка ОСОБА_25 . До реєстратора підходила ОСОБА_25 . Реєстратор взяла подані документи. В документах здійснив підписи ОСОБА_33 .

Після того як він, ОСОБА_22 , передав документи ОСОБА_10 , той звернувся до нього, Федіва, та попросив зробити експертну оцінку приміщення. Про те, що приміщення є нелегітимне він, ОСОБА_22 , не знав і погодився та звернувся до раніше знайомого йому експерта оцінювача ОСОБА_34 , який раніше вже робив оцінки приміщень на його прохання, коли працював у банку. Не пригадує хто передав документи ОСОБА_10 він, чи оцінювач, але з оцінювачем розраховувася сам ОСОБА_10 .. Він, ОСОБА_22 , передав ОСОБА_24 витяг і той повідомив, що хоче укласти договір оренди. Для цього він, ОСОБА_22 , взяв ОСОБА_3 та разом з ним заїхали до ОСОБА_24 . Потім усі разом поїхали до нотаріуса. У нотаріуса уже чекав юрист ОСОБА_17 , який вийшов і сказав, що все нормально. До нотаріуса заходив ОСОБА_24 разом з ОСОБА_35 . Він, ОСОБА_22 , думав, що там оформлявся договір оренди. Самого приміщення по вулиці Личаківській він ніколи не оглядав. Кавалець ОСОБА_36 на той час зловживав алкоголем. Чи був той адекватним на час оформлення документів він, ОСОБА_22 , не пригадує сказати не може. Проте нотаріус сприйняла його, ОСОБА_3 , як адекватного. Решту грошей ОСОБА_30 за його участь в оформленні документів він, ОСОБА_22 , так і не дав, хоч той неодноразово впоминався. Не віддав тому, що з ним не розрахувався ОСОБА_37 , з яким втратився звязок. Зазначив, що у 2012 -2013 роках він, ОСОБА_22 , разом з ОСОБА_38 заснували приватне підприємство. Однак пізніше він, ОСОБА_22 , подав заяву і вийшов з членства. Діяльністю підприємства повинно було бути створення ломбарду.

Він, ОСОБА_22 , залучивши ОСОБА_39 та оформляючи на нього нерухомість, що тому не належала, розумів, що це є підробка документів, однак погодився на таку підробку, оскільки ОСОБА_37 пообіцяв йому, ОСОБА_22 , винагороду у 10000 (десять тисяч) доларів.

Йому було відомо, що у ОСОБА_27 не має ніякої власності на вулиці Личаківській. Це було відомо і самому ОСОБА_27 . Він, ОСОБА_22 , не пригадує чи чітко пояснював ОСОБА_27 , що на нього оформляються документи і за це він отримає винагороду, але ОСОБА_40 неодноразово запитував, коли з ним розрахуються. У ОСОБА_27 паспорта ніхто не заберав. Кожен раз при потребі, ОСОБА_3 приходив з паспортом, який перебував при ньому. Він ОСОБА_22 , паспорта у ОСОБА_27 не заберав. Йому також не відомі такі факти, щоб забирав паспорт хтось інший. В основному з ОСОБА_27 по даних питаннях , спілкувався тільки він, ОСОБА_22 .

Він не знав, що у нотаріуса буде оформлятися договір кредиту. Весь час думав, що оформляється договір оренди приміщення. Обставин підписання договору не бачив, оскільки в нотаріуса не був. У нотаріуса потерпілий був з юристом. Вони прийшли разом з ОСОБА_24 , тобто у нотаріуса був потерпілий, юрист, ОСОБА_24 та ОСОБА_40 . Кавалець також їздив з ним, ОСОБА_22 , в БТІ та в Личаківську Адміністрацію Львівської міської ради. Останній раз з ОСОБА_10 він, ОСОБА_22 , розмовляв по телефону у 2013 році. З того часу ОСОБА_10 не бачив і той з ним не розрахувався, а він у свою чергу не у повній мірі розрахувався з ОСОБА_27 , як це передбачалося. Де зараз перебуває ОСОБА_10 , йому не відомо. За виготовлення підроблених документів він, ОСОБА_22 , притягався до кримінальної відповідальності та Личаківський районний суд м. Львова в 2021 році закрив відносно нього, Федіва, кримінальне провадження, у зв`язку із закінченням строків.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_15 повідомив суду, що у 2013 році працював на посаді директора ТОВ «Кротер», був фізичною особою підприємцем, адвокат, але станом на 2013 рік, ще адвокатом не був. Коли працював ФОПом то орендував у ОСОБА_10 , приміщення. Десь у 2008 році ОСОБА_10 припинив свою діяльність і переїхав жити у м. Луцьк. Приблизно у 2012 році ОСОБА_24 зателефонував йому, ОСОБА_18 , і повідомив, що має ломбард, і чи він, ОСОБА_18 , не знає осіб, що здають в оренду приміщення та, що він шукає інвесторів для розвитку ломбардної діяльності. Договір оренди готував він, ОСОБА_18 . Самих умов не знав, але перед тим як укласти договір, він з ОСОБА_10 консультувалися в нотаріуса. Коли він, ОСОБА_18 , прийшов до нотаріуса то там уже були ОСОБА_24 , ОСОБА_20 та ОСОБА_41 . Музику він знав раніше та саме він, ОСОБА_18 , знайомив його з ОСОБА_24 . Мазур у нотаріуса ще сперечався по умовах договору, а ОСОБА_27 представляв як свого вуйка.

В нотаріуса ОСОБА_3 при ньому, ОСОБА_18 , підтвердив, що є вуйком ОСОБА_24 , і, що приміщення, яке здається в оренду належить йому, ОСОБА_27 . Гроші передавалися в присутності нотаріуса. Орієнтовна сума позики була 90 чи 100 тисяч грн.., точно не пригадує. Ініціатором укладення договору був ОСОБА_24 . Мазур увійшов йому в довіру, а тому він, ОСОБА_18 , візуально не оглядав приміщення. Чи показував ОСОБА_24 свідоцтво, він не пригадує. Приміщення було по віл. Личаківській, 101,2-а.

Гроші він бачив, але самої передачі ні. Оригінали документів ще при ньому, ОСОБА_18 , були передані ОСОБА_42 . В подальшому він, свідок, вийшов на вулицю і побачив там Федіва, якого теж знав. Федів ОСОБА_43 був співвласником ломбарду з ОСОБА_10 , а останній говорив, що вини з ОСОБА_22 куми.

Він, свідок, не сподівався побачити там Федіва. Федів сидів в автомобілі «Соренто», і, він, ОСОБА_18 , запитав у того, що він тут робить. Федів щось пробурчав.

Договір був укладений в нотаріуса 07 березня 2013 року, а десь через сім днів, до ОСОБА_20 звернулися працівники поліції та сказали, що документи за договором позики є підроблені. Як йому, ОСОБА_18 , стало відомо, підроблення полягало в тому, що такого приміщення як зазначалося в документах і договорі, а саме приміщення АДРЕСА_5 не існувало.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_44 , повідомив суду, що йому відомо, що квартира АДРЕСА_5 належала на праві власності його, ОСОБА_45 , тещі. Вказане приміщення здавалося тещею в оренду ОСОБА_10 під благодійний фонд, у його, ОСОБА_11 , присутності. Приміщення під № 2-а по АДРЕСА_6 йому не відоме. Договір оренди посвідчувався в нотаріуса, у документах на квартиру малася відмітка , - « використання в технічних цілях». Площа квартири приблизно 92 м 2. Договір укладався десь у 2012 році, при укладенні договору з ОСОБА_10 була присутня жінка на ім`я ОСОБА_21 .

Свідок ОСОБА_46 в судовому засіданні пояснив, що у 2013 році працював ФОПом оцінювачем. Стаж роботи 16 років. З ОСОБА_47 був знайомий раніше. ОСОБА_43 працював у банку «Тера Банк» і на його замовлення він, ОСОБА_48 , здійснював оцінку об`єктів, що перебували в заставі за кредитними договорами. У 2013 році ОСОБА_49 з особою на ім`я ОСОБА_50 звернувся до нього, ОСОБА_34 , з проханням здійснити оцінку приміщення по АДРЕСА_2 . Оцінку робив по документах, які йому були надані ОСОБА_51 . Серед наданих документів були фотографії та копії документів у тому числі й свідоцтво на право власності на прізвище ОСОБА_40 . На об`єкт він, ОСОБА_48 , не виходив та не оглядав такий. Федів просив його, ОСОБА_52 , здійснити оцінку по вищій ціні, але не дуже. Оцінка і виготовлення Звіту здійснювалась ним протягом 1 - 3 днів. Чи було в натурі приміщення по АДРЕСА_2 , йому, ОСОБА_53 , на той час не було відомо. В подальшому, в ході слідства він дізнався, що приміщення 2- а не існує, була квартира під АДРЕСА_7 . Оцінку робив по документах, а в документах таке приміщення значилося.

Оглянувши в судовому засіданні наданий судом для огляду «Звіт про оцінку майна», свідок ОСОБА_48 , підтвердив, що вказаний звіт виготовлений ним, за вказаних вище обставин. Звіт він віддав ОСОБА_54 (звіт т. 1 ас. 221 241).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що

у 2013 році станом на березень місяць працювала державним реєстратором відділу речових прав на нерухоме майно Львівського міського управління юстиції.

01.03.2013 року вона виконувала обов`язки реєстратора і їй громадянином ОСОБА_3 було надано документи в оригіналах, які було видано Личаківською адміністрацією Львівської міської ради. Серед наданих ОСОБА_3 документів, ним також був наданий паспорт громадянина України в оригіналі.

Станом на 2013 рік право власності на нерухомість підтверджувалося свідоцтвом і таке свідоцтво їй було надано в оригіналі саме ОСОБА_3 .

Згідно представленої довідки БТІ, значилося, що свідоцтво належить ОСОБА_3 . Тобто на момент перевірки документів , що були надані ОСОБА_27 , у неї ніяких підозр не виникало.

Про те, що документ - довідка БТІ фіктивний, виявила коли підшивала матеріали. У довідці була зазначена не та адреса, що у свідоцтві. З цього приводу вона звернулася у БТІ., а також у правоохоронні органи де повідомила, що її ввели в оману і вона здійснила реєстрацію права власності за фіктивними документами. Із відповідною заявою та з вказаними документами до неї звертався особисто ОСОБА_3 .. При цьому він надав свій паспорт. Вона звірила відповідність паспорта особі і переконалась, що він належить саме ОСОБА_3 . Серед інших документів ОСОБА_40 надав і довідку з БТІ в якій значилася не та адреса. В реєстрі вона перевіряла наявність обтяжень по об`єкту. Застережень не виявила.

На запитання головуючого, - чи саме обвинуваченого, який є в залі судового засідання , вона ідентифікує з особою, що представляв їй документи 01.03.2013 року, свідок відповіла, що не може сказати зараз чи це та сама людина, не пригадує, оскільки пройшов значний час.

Документи для реєстрації за переліком ОСОБА_40 їй передав усі. Для їх перевірки згідно нормативно правових актів у неї було 15 днів. Після п`ятнадцяти днів, вона мала прийняти рішення зареєструвати нерухомість чи відмовити у реєстрації.

Попередня реєстрація була проведена в БТІ, документи були посвідчені мастичною печаткою.

Самого об`єкту перед реєстрацією вона не оглядала, це не входило в обов`язки реєстратора.

За достовірність документів, що подаються, відповідальність несе сам заявник. Перевіряти достовірність документа не було обов`язком реєстратора.

Проте коли вона приблизно на десятий день описувала кожен документ то при описі довідки БТІ виявила, що в ній значиться не та адреса 5.4. БТІ ( а у довідці 57 Личаківська). В усному порядку вона звернулася у БТІ . Аналювати реєстрацію уже не могла, оскільки нотаріус на вказаний об`єкт - приміщення за адресою по АДРЕСА_2 , оформила іпотеку.

Свідоцтво на право власності було видано Личаківською Адміністрацією.

З ОСОБА_55 ще хтось був але вона, свідок, не пригадє. Наполягає на тому, що заяву на реєстрацію писав сам ОСОБА_3 та ним же надавалися оригінали документів.

Ніяких переваг в оформленні реєстрації для ОСОБА_56 нею не надавалося, про це її ніхто не просив і нічого не обіцяв. На її усний запит в БТІ було отримано письмову відповідь, що за такою адресою реєстрація не здійснювалася. Про виявлені нею, ОСОБА_57 , неточності, доповіла у правоохоронні органи, а ті зразу провели перевірку. На поставлені свідку запитання стороною захисту, свідок відповідала впевнено, її відповіді узгоджувалися з даними нею показами, щодо обставин справи, які суд приймає з похибкою викликаною давністю подій.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила, що працює приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу. Станом на березень 2013 року теж працювала нотаріусом за адресою: вул. Васильківського, 9 у м. Львові. Пригадує, що нею посвідчувалися договори позики та іпотеки, що укладалися між позикодавцем ОСОБА_20 та позичальником ОСОБА_27 . Текст договору позики вже був набраний, вона тільки перевірила його. Попередньо до неї звернулися ОСОБА_24 і ОСОБА_20 . Чи був присутній при цьому ОСОБА_40 , не пригадує, але при посвідченні нею договорів позики та іпотеки були присутні ОСОБА_24 , ОСОБА_17 - юрист, ОСОБА_40 та ОСОБА_20 . Договори підписувалися в один день у неї в кабінеті. Мазура вона знала раніше, оскільки той посвідчував в неї документи на юридичну особу. Саме ОСОБА_24 показував їй попередньо правовстановлюючі документи на ОСОБА_27 та стверджував, що ОСОБА_40 то його, ОСОБА_24 , вуйко. Мазуру, вона, ОСОБА_13 , також сказала, що в день укладення договорів необхідно буде, щоб вони принесли довідку з БТІ, технічний паспорт на квартиру та здійснили оплату за послуги нотаріуса. Самої довідки вона не перевіряла, оскільки така надавалася реєстратору. Приміщення передавалося в іпотеку ОСОБА_42 . Кавальця вона запам`ятала, оскільки після посвідчення нею, нотаріусом, договорів позики і іпотеки її викликали в поліцію де повідомили, що правовстановлюючі документи не дійсні. Стверджує, що нею перевірялися свідоцтво про право власності, технічний паспорт та витяги з реєстру. Вказані документи сумніву у неї не викликали, оскільки були оформлені та виглядали достатньо правдивими. Вона перевіряла в реєстрі по базі даних чи не має на нерухомому майні обтяжень і на час посвідчення договорів у реєстрі обтяжень не було. У 2013 році уже діяв єдиний реєстр. Вона допитувалася в поліції по обставинах посвідчення договорів, але й на сьогоднішній день не може сказати, що правовстановлюючі документи, які їй пред`являлися, є підробленими. Може вони й дійсні.

Крім доведеності вини обвинуваченого вказаними вище показами, у тому числі й показами самого обвинуваченого, потерпілого та свідків його, ОСОБА_3 , вина в інкримінованих злочинах, підтверджується наданими в судовому засіданні прокурором - публічним обвинувачем доказами, і, в першу чергу:

-Постановою про виділення матеріалів відносно фактів за участі особи на прізвище ОСОБА_9 ( т. 2 ас .42 -43).

-Постановою про виділення матеріалів відносно фактів за участі ОСОБА_8 та ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 19 травня 2021 року, відповідно до якої, кримінальне провадження за частинами 3,4 ст. 358 КК України відносно ОСОБА_8 , закриті з нереабілітуючих підстав, тобто у звязкі із закінченням строків давності.

-Копією паспорта ОСОБА_3 , свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення № НОМЕР_1 від 20 квітня 2001 року, згідно якого власником нежитлового приміщення , що розташоване в АДРЕСА_2 є ОСОБА_3 . Загальна площа приміщення становить 136,4 кв.м. та підвал загальною площею 38,3 кв. м.;

-Копією технічного паспорта на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 ;

-Довідкою за вих.. № 37 від 01.03.2013 року за підписом директора ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» ОСОБА_58 , відповідно до якої, ОСОБА_3 станом на 29 грудня 2012 року є власником нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 та юридичних дій за вищевказаною адресою не вчинялося;

-Висновком вартості майна з якого вбачається, що фізична особа - підприємець ОСОБА_46 за участю ОСОБА_59 здійснив оцінку вартості нерухомого майна - нежитлового приміщення 1 го поверху за адресою: АДРЕСА_2 ;

-Витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 911838 від 02.03.2013 року, з якого вбачається, що власником приміщення по АДРЕСА_2 є ОСОБА_3 ;

-Протоколом проведення слідчого експерименту від 28 березня 2013 року за участю свідка ОСОБА_6 ;

-Копіями Договорів купівлі - продажу квартир від 14 та 22 грудня 2006 року, з яких вбачається, що ОСОБА_60 придбала квартири АДРЕСА_7 та АДРЕСА_8 ;

-Копією розпорядження Личаківської районної адміністрації м. Львова № 295 від 14.05.2007 року, відповідно до якої, ОСОБА_61 надано дозвіл на обєднання вказаних квартир з присвоєнням номеру квартирі АДРЕСА_7 .;

-Копією договору оренди від 10.07. 2012 року, з якого вбачається, що він укладений між ОСОБА_62 та ОСОБА_10 , предметом договору є оренда приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , загальною площею 96 м.кв.

-Оригіналом договору іпотеки від сьомого березня 2013 року, за змістом якого, договір укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 . Предметом іпотеки є нежитлові приміщення АДРЕСА_2 . Іпотека укладена на забезпечення позики в розмірі 892 018 грн. 80 коп.;

-Оригіналом заяви ОСОБА_3 від 07 березня 2013 року, яку він подав нотаріусу ОСОБА_13 ;

-Оригіналом договору позики грошових коштів в сумі 892 018 грн. 80 коп.;

-Висновком експерта № 6/271 від 10.05.2018 згідно якого: « підпис від імені ОСОБА_3 в заяві про державну реєстрацію прав власності та їх обтяжень від 01.03.2013, - виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою.; Короткі рукописні тексти та підписи від імені ОСОБА_3 в двох примірниках договору позики грошових коштів від 07 березня 2013 , - виконані ОСОБА_3 ; Короткі рукописні тексти та підписи від імені ОСОБА_3 в двох примірниках договорів іпотеки (без видачі заставної) від 07.03.2013, - виконані ОСОБА_3 ; Короткий рукописний текст та підпис від імені ОСОБА_3 в заяві на імя приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу від 07.03.2013, виконані ОСОБА_3 .

З огляду на сукупність доказів, досліджених у судовому засіданні, враховуючи, що всі можливості збирання додаткових доказів вичерпано, а також враховуючи положення презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини за ст. 17 КПК України, суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив інкриміновані йому злочини передбачені ч.5 ст. 27 ч. 4 ст. 190, ч.3 ст. 358, ч.2 ст. 28 ч.4 ст. 358 КК України, за зазначених вище обставин.

При цьому суд переконаний, що вході судового процесу вдалося зберегти об`єктивність та неупередженість забезпечивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Підтвердженням цьому, суд визнає погоджений у відповідності з вимогами ч. 1 та 2 ст. 349 КПК України обсяг доказів, що підлягали дослідженню, та порядку їх дослідження, вирішивши при цьому усі заявлені сторонами клопотання.

Таким чином, розпочинаючи розгляд обвинувального акта, суд дотримався принципів закріплених у ст. 2, статтях 7 9, 17, 22 - 23 КПК України, врахувавши вимоги ст.. 9 Конституції України та ст.. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 р. де передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права», на які звертала увагу суду сторона захисту, дотримашись при цьому правових позицій ЄСПЛ і зокрема зазначених справі «Barbara Messequ and Javardo v. Spain» від 06.12.1998 p. (n.146) де Європейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться у вину: обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитись на користь підсудного.

В ході судового процесу та при прийнятті рішення, судом враховувано висновки викладені у Рішенні Конституційного Суду України № 12рп/2011 від 20.10.2011 року, відповідно до якого, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі, можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог Кримінально-процесуального кодексу. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і - громадянина в кримінальному процесі та ухваленні законного і справедливого рішення у справі.

Відтак, з огляду на встановлені в ході судового процесу фактичні дані, перевіривши докази надані стороною обвинувачення на їх належність та допустимість, врахувавши застереження сторони захисту, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення перед судом доведено, а судом встановлено факт вчинення ОСОБА_3 злочинів передбачених ч.5 ст. 27 ч. 4 ст. 190, ч.3 ст. 358, ч.2 ст. 28 ч.4 ст. 358 КК України.

До такого висновку суд приходить за результатами судового слідства, оцінивши кожен окремо наданий стороною обвинувачення доказ на предмет його відповідності, належності та допустимості, а відтак їх оцінки у співвідношенні, послідовності та узгодженості між собою.

Під час судового слідства також встановлено, що інкриміновані у вину ОСОБА_3 злочини, вчинені ним в лютому - березні 2013 року, а тому ОСОБА_3 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за злочини, передбачені ч.3 ст. 358 та ч.2 ст. 28 ч.4 ст. 358 КК України на підставі п. 5 ч.1 ст. 49 цього Закону, тобто у звязку із закінченням строків давності для притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження в цій частині, на підставі п.1.ч.2 ст. 284 КПК України, підлягає закриттю.

Прокурор - публічний обвинувач в судовому засіданні та представниця потерпілого, як і обвинувачений та його захисник, кожен окремо, просили суд врахувати дану обставину та проти закриття провадження щодо обвинуваченням ОСОБА_3 за ч.3 ст. 358 і ч.2 ст. 28 ч.4 ст. 358 КК України, з підстав закінчення строків давності, заперечень не мали.

Відповідно до ст. 12 Кримінального Кодексу України в редакції Закону станом на березень 2013 року, інкримінований обвинуваченому у вину злочин, передбачений ч.3 ст. 358 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості; злочин передбачений ч.2 ст. 28 ч.4 ст. 358 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості; злочин, передбачений ч. 4 ст. 190 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину.

За змістом ст.. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ятнадцять років, у разі вчинення особливо тяжкого злочину; п`ять років, - у разі вчинення злочину середньої тяжкості; три роки, - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості.

В судовому засіданні встановлено, що інкриміновані злочини вчинено підсудним у лютому березні 2013 року, отже станом на вересень 2023 року, час завершення судового розгляду справи, минуло понад 10 років.

Відтак, суд заслухавши думку учасників процесу вважає, що ОСОБА_3 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 358 та ч.2 ст. 28 ч.4 ст. 358 КК України з підстав закінчення строків давності, а кримінальне провадження в цій частині обвинувачення, підлягає закриттю.

Приймаючи дане рішення, суд враховує, що згідно з ч. 2 ст. 284 КПК Укераїни, кримінальне провадження закривається судом, у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

У відповідності до вимог ст. 44 КК України, особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності, у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюється виключно судом.

Згідно із загальними положеннями кримінального провадження, під час звільнення особи від кримінальної відповідальності, що визначаються ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 286 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно характеризуючи особу, наявних у судовому провадженні та наданих як стороною обвинувачення, так і стороною захисту документів, ОСОБА_3 раніше не судимий, до кримінальної та відповідальності не притягався, за місцем проживання, вцілому, характеризується позитивно, має на утриманні пристарілу матір . Бере суд до уваги й той факт, що ОСОБА_3 до інкримінованих йому дій брав участь у бойових діях по захисту територіальної цілісності України, отримав контузію, є інвалідом третьої групи внаслідок війни.

Відтак, суд дослідивши матеріали кримінального провадження, в частині, що надані стороною обвинувачення та стороною захисту, приходить до переконання, що ОСОБА_3 , який обвинувачується за ч.3 ст. 358 та ч.2 ст. 28 ч.4 ст. 358 КК України, підлягає звільненню від кримінальної відповідальності у пред`явленому йому обвинуваченні в цій частині, відповідно до ст. 49 КК України, а справа, у зв`язку з цим, закриттю на підставі ч. 2 ст. 284 КПК України.

Що стосується обвинувачення ОСОБА_3 за ч.5 ст. 27 ч. 4 ст. 190 КК України, то за вчинення вказаного злочину він підлягає відповідальності на загальних підставах, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Вирішуючи питання про призначення покарання підсудному за злочин, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 190 КК України, суд враховує ступінь тяжкості інкримінованого злочину, його суспільну небезпечність, особу обвинуваченого та його ставлення до вчиненого. Суд бере до уваги, поведінку обвинуваченого в ході судового розгляду обвинувального акту, і зокрема заперечення своєї вини на початку судового слідства, проте визнає це правом та способом його захисту. Разом з тим, суд бере до уваги і той факт, що в судовому засіданні підсудний частково визнав свою вину, що підтверджується змістом виступу в дебатах та з останнім словом, а також матеріальний та майновий стан підсуджного.

Обставин, які б відповідно до статей 66 та 67 КК України отяжували чи пом`якшували покарання ОСОБА_3 , в ході досудового розслідування встановлено не було не наведено таких і прокурором - публічним обвинувачем в ході судового розгляду.

У той же час, суд приходить до перконання, що в ході судового розгляду встановлено ряд обставин, які в силу вимог ст. 66 та ст.. 75 КК України в редакції Закону, що діяв станом на березень 2013 року, слід визнати пом`якшуючими покарання для обвинуваченого, а саме:

-Обвинувачений ОСОБА_3 раніше не судимий до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягався;

-Є учасником бойових дій із захисту територіальної цілісності України, інвалідом війни третьої групи;

-Із об`єктивних обставин справа перебувала на розгляді суду з 2018 року, і, обвинувачений ОСОБА_3 протягом вказаного періоду добросовісно виконував, обов`язки підсудного;

-Що до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень ОСОБА_3 бу втягнутий особою на прізвисько ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .

Відтак, з урахуванням викладеного та виходячи із загальних засад призначення покарання, передбачених ст.. 65 КК України, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції статті за якою інкриміновано злочин, у вигляді позбавлення волі з конфіскацією належного йому на праві власності майна. При цьому, суд вважає, що таке покарання досягне мети та буде достатнім і законним.

За наведених вище пом`якшуючих обставин, суд також приходить до переконання про можливість виправлення підсудного без відбування призначеного покарання за даним вироком, у зв`язку з чим, вважає за доцільне, на підставі ст. 75 КК України, звільнити його від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення ( проступку) і виконає покладені на нього судом обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Речові докази у кримінальному провадженні у вигляді документів щодо оформлення права власності та договору позики і договору іпотеки (т. 2 ас. 96 137), після набрання вироком законної сили належить зберігати в матеріалах судового провадження.

Судові витрати у вигляді вартості експертизи № 6/271 від 10.05.2018 в сумі 2860 (дві тисячі вісімсот шістдесят) грн.00 коп., належть прийняти за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 22, 44, 49, 75, 76 КК України, п.1 ч. 2 ст. 284, ч.4 ст. 286, статтями 288, 368, 369, 370 371, 373 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 190КК України та призначити покарання у вигляді 5 (пяти ) років позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України, звільнити засудженого від відбування призначеного покарання за умови, що він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення, встановивши іспитовий строк в 1 ( один ) рік.

Згідно з вимогами ч. 1 ст.76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_3 обов`язок: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у кримінальному провадженні № 000764 від 26.07.2016 за ч.3 ст. 358 і ч.2 ст. 28 ч.4 ст. 358 КК України, звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення таких на підставі ст. 49 КК України, а кримінальне провадження відносно нього закрити відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Речові докази у кримінальному провадженні у вигляді документів щодо оформлення права власності та договорів позики і іпотеки (т. 2 ас. 96 137) після набрання вироком законної сили зберігати в матеріалах судового провадження.

Судові витрати у вигляді вартості експертизи № 6/271 від 10.05.2018 в сумі 2860 (дві тисячі вісімсот шістдесят) грн.00 коп. прияйнти за рахунок держави.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через суд, який ухвалив судове рішення.

У випадку відсутності апеляційних скарг, вирок набирає законної сили з 25 жовтня 2023 року.

Копію вироку сторони процесу можуть отримати у секретаря судових засідань.

Суддя ОСОБА_63