Провадження № 1-кп/0182/964/2023
У Х В А Л А

16.10.2023 м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в залі суду в м. Нікополі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.01.2022 за № 0000037 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Нікополь, Дніпропетровської області, який зареєстрований та фактично проживає у АДРЕСА_1

у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.1 ст. 307, ч.2 ст. 307 КК України,

за участю сторін судового провадження

прокурора ОСОБА_4 обвинуваченого ОСОБА_3 (в режимі ВКЗ з ДУВП №4), захисника ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

Дніпровський апеляційний суд 12.07.2023 надіслав до Нікопольського міськрайонного суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні від 21.01.2022 за № 0000037 по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.1 ст. 307, ч.2 ст. 307 КК України.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого було продовжено до 16.10.2023.

Оскільки строк дії ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому незабаром спливає, прокурор просив суд продовжити строк тримання під вартою на час судового розгляду справи, але не більше 60 діб, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані при обранні запобіжного заходу, а саме ризики переховування від органу слідства і суду, до чого його може спонукати тяжкість можливого покарання, бо він повною мірою усвідомлює невідворотність покарання і настання для нього передбачених законом обмежень його прав та свобод; незаконно впливати на свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення. Прокурор вважає, що інші, менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_3 проти продовження строків тримання під вартою заперечував. При цьому ОСОБА_3 пояснив, що він не переховувався від слідства, а до слідчого не з`являвся, бо не отримував викликів. Після того, як була заплачена застава і він був звільнений з-під варти, весь час перебував вдома, працював і не ніяким чином не переховувався. Просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 у квартирі, де він зареєстрований та мешкає. Також додав, що він є учасником АТО, має досвід та спеціальні навики військової служби, а тому має намір піти на службу в ЗСУ, щоб захищати країну. Він навіть має клопотання командира військової частини про його запрошення на службу.

У випадку зміни запобіжного заходу він зобов`язується не переховуватись від суду, не вчиняти нових злочинів та не порушувати умов домашнього арешту.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 , посилаючись на практику ЄСПЛ, підтримав клопотання свого підзахисного та також просив змінити ОСОБА_3 запобіжний захід на домашній арешт за вказаною ним адресою, який у повній мірі забезпечить його належну процесуальну поведінку. Зазначив, що прокурором не доведено існування ризиків, на які він посилається у своєму клопотанні.

Вислухавши думку сторін судового провадження, суд враховує наступне.

Так, беручи до уваги позицію Європейського Суду з прав людини, яка згідно ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України є частиною національного законодавства, щодо підходу до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою, як протягом досудового слідства, так і судового розгляду, яке ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, наступне рішення про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання в право особи на свободу (справа Руденко проти України).

В контексті п. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у п.60 рішення у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. Отже, наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, існування ризиків негативної поведінки особи чітко наведені та проаналізовано питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Дейнеко проти України», не розглянувши конкретні факти або альтернативні триманню під вартою запобіжні заходи та посилаючись головним чином і постійно на тяжкість обвинувачень, органи влади продовжували строк тримання заявника під вартою до розгляду його справи судом на підставах, які не можуть вважатися достатніми для обґрунтування тривалості тримання під вартою. Отже, це є порушенням пункт 3 статті 5 Конвенції.

Національне законодавство у вигляді змісту положень ч. 3 ст. 199 КПК України і, зокрема ст. 315 КПК України накладають на суд обов`язок перевірити усі складові, з якими закон пов`язує вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурором у клопотанні було зазначено про існування ризиків переховування від суду, вчинення тиску на свідків, вчинення нових кримінальних правопорушень.

Але, в контексті практики Європейського суду з прав людини, зазначено, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бакчиєв проти Молдови).

Суд погоджується з існуванням ризику переховування від суду обвинуваченого, до чого його може спонукати тяжкість можливого покарання. Разом з тим, при наявності місця проживання цей ризик суттєво знижується і може бути мінімізований шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Сама по собі тяжкість кримінального правопорушення не може бути підставою для тримання особи під вартою, що слідує із усталеної практики Європейського суду з прав людини.

При цьому будь-яких конкретних підтверджень того, яким чином звільнення обвинуваченого із-під варти може бути небезпечним для результатів судового провадження або заподіяння йому шкоди, суд не може і не повинен прийняти як докази лише те, що загальна складність справи і серйозність звинувачень можуть вважатися "достатніми" причинами для утримання її під вартою.

Тому, враховуючи обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність у нього місця проживання, суд вважає, що належна процесуальна поведінка обвинуваченого може бути забезпечена шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки судом з`ясовано, що він може проживати за адресою: АДРЕСА_1 .

На думку суду, такий запобіжний захід зможе запобігти наявним ризикам.

Керуючись ст. 315 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою відмовити. Клопотання обвинуваченого та захисника про зміну запобіжного заходу задовольнити.

Змінити щодо ОСОБА_3 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, заборонивши йому в період часу з 20.00 год. до 6.00 год. наступної доби залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду.

Покласти на обвинуваченого наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися із м. Нікополь, Дніпропетровської області, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватись від спілкування зі свідками, зазначеними в обвинувальному акті;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

ОСОБА_3 звільнити з-під варти.

Копію ухвали про зміну запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту надіслати для виконання до Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській обл.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних з виконанням покладених на нього зобов`язань.

Строк дії ухвали - не більше ніж два місяці, тобто до 15.12.2023 і у разі необхідності може бути продовжений за клопотанням прокурора. Після закінчення строку ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію і обов`язки скасовуються. Контроль за виконанням запобіжного заходу здійснює прокурор.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1