ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 609/893/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/95/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

з участю - прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

при розгляді у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Шумського районного суду від 30 листопада 2023 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України та призначено йому покарання:

за ч.1 ст.263 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

за ч.4 ст.296 КК України у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України строк відбуття покарання ОСОБА_7 розрахувати з дати затримання, а саме з 12 липня 2023 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , до набрання вироком законної сили залишено без змін.

На цей вирок захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 подали апеляційні скарги, за якими 08 та 16 січня 2024 року відкрито апеляційне провадження, а 25 січня 2024 року закінчено підготовку та призначено до апеляційного розгляду.

Від прокурора 26 січня 2024 року надійшло клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

За приписами ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Заслухавши думку прокурора в судовому засіданні, який підтримав клопотання і просив продовжити строк тримання під вартою, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти доводів прокурора, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що строк дії запобіжного заходу необхідно продовжити, виходячи з наступного.

Як видно з матеріалів справи у цьому кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 14 липня 2023 року до підозрюваного ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 134200 грн. та в подальшому його дію неодноразово продовжено у зв`язку з тим, що встановлені при обранні запобіжного заходу ризики на час розгляду кримінального провадження не зменшились і продовжували існувати.

Зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою було залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Перевіряючи доводи прокурора, апеляційний суд приходить до висновку, що передбачені ст.177 КПК України ризики ухилення обвинуваченого від суду та вчинення нових кримінальних правопорушень, які існували на час застосування запобіжного заходу, продовжують існувати і на даний час.

Так, оскарженим вироком ОСОБА_7 засуджено за вчинення ним тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, яке у випадку залишення вироку без змін підлягає до реального виконання.

В апеляційних скаргах сторони захисту не оспорюється обґрунтованість пред`явленого обвинувачення і правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України, а порушується питання про зміну вироку лише в частині призначеного йому покарання у виді позбавлення волі та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком.

На думку апеляційного суду, наведені обставини в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого від суду.

Так, з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства. Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Конкретні обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу обвинуваченого, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що останній може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

При цьому, апеляційний суд враховує, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58).

З матеріалів провадження щодо особи обвинуваченого встановлено, що він є військовослужбовцем, одружений, але на утриманні дітей не має і раніше неодноразово судимий за вчинення умисних тяжких злочинів, за місцем проживання характеризується негативно.

Оцінюючи сукупність обставин, а саме: тяжкість покарання, яке підлягає до реального відбування в разі залишення без змін оскаржуваного вироку, яким обвинуваченого засуджено за вчинення двох тяжких злочинів, він раніше неодноразово уже притягався до кримінальної відповідальності і негативно характеризується за місцем проживання, є всі підстави вважати, що останній може продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення і ухилятися від суду, а тому апеляційний суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою, оскільки такий вид запобіжного заходу зможе забезпечити виконання обвинувачуваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти наведеним ризикам, які передбачені ст. 177 КПК України.

Колегія суддів вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України, а тому клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою слід задовольнити.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для продовження строку тримання під вартою на термін, що необхідний для завершення апеляційного провадження.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 331, 405, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити до 26 березня 2024 року, включно, строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якого засуджено вироком Шумського районного суду від 30 листопада 2023 року.

Копію цієї ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та надіслати уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді