В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2023 р. Справа153/1110/23

Провадження1-кп/153/99/23-к

Ямпільський районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Ямпільського районного суду Вінницької області кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000060 від 26 травня 2023 року, про обвинувачення:

ОСОБА_3 , яка народилась у ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка села Миколаївка Партизанського району Приморського краю, жителька АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , громадянка України, освіта середня, непрацююча, раніше не судима, у скоєні кримінального проступку передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

за участю прокурора Ямпільського відділу Могилів-Подільської

окружної прокуратури Вінницької області - ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_3

захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В :

25 травня 2023 року приблизно о 09 год. 30 хв. ОСОБА_3 та ОСОБА_6 перебували у будинку АДРЕСА_3 , де між ними на тривалому побутовому ґрунті виникла словесна суперечка, оскільки ОСОБА_3 продала спільне майно без відому колишнього чоловіка ОСОБА_6 . У ході вказаної суперечки ОСОБА_3 діючи з прямим умислом взявши до лівої руки дерев`яну метрову лінійку, нанесла нею два удари ОСОБА_6 в ділянку спини та лівого плеча, після чого нанесла ще один удар в ділянку лівої кисті руки ОСОБА_6 . В результаті протиправних дій ОСОБА_3 - ОСОБА_6 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді садна на задній поверхні лівого плечового суглоба, синця по зовнішній поверхні лівого плеча у верхній третині, саден по тильній поверхні лівої кисті, які відповідно до висновку експерта №41 від 20.06.2023 року по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального проступку не визнала. Вказала, що до її житлового будинку прийшов ОСОБА_6 , поводив себе агресивно, кричав та рухався в її напрямку, а тому вона діяла у спосіб необхідної оборони. Цивільний позов про стягнення з неї на користь ОСОБА_6 моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. не визнала та вважає його безпідставним. Вказала, що ОСОБА_3 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно неї та їх доньки.

Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні просила суд відносно обвинуваченої ОСОБА_3 застосувати ч.5 ст.36 КК України, а кримінальне провадження відповідно до п.2 ч.1 ст.284 КПК України закрити за відсутності в її діянні складу проступку. Просить суд визнати неналежними та недопустимими, як докази протокол проведення слідчого експерименту із підозрюваною ОСОБА_3 та висновок судово-медичного експерта №41 від 29.05.2023 року. Окрім цього, просить суд не приймати до уваги покази батька потерпілого, оскільки він безпосередньо не бачив всіх подій, так як знаходився на вулиці. Зазначила, що ОСОБА_3 перебувала у стані необхідної оборони, а її дії вчинялися з метою захисту доньки ОСОБА_3 та себе, оскільки поведінка ОСОБА_6 , давали підстави його побоюватися.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердив фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті. Просив суд застосувати відносно ОСОБА_3 міру покарання передбачену ч.1 ст.125 КК України у виді максимального штрафу. Заявлені позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_3 на його користь моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. підтримав повністю та просив суд його задоволити.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні вказав, що він є батьком ОСОБА_6 . В судовому засіданні надав наступні покази: в травні 2023 року він із дружиною та сином пішли до будинку колишньої дружини сина ОСОБА_3 по АДРЕСА_3 . Між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 виникла словесна суперечка, у зв`язку із тим, що ОСОБА_3 продала спільне майно без відому ОСОБА_6 .. Під час суперечки ОСОБА_3 взяла дерев`яну палицю та нанесла нею декілька ударів його сину в ділянку спини.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні вказала, що вона є донькою ОСОБА_6 та ОСОБА_3 . В судовому засіданні надала наступні покази: 25 травні 2023 року до їх будинку АДРЕСА_3 , прийшов батько ОСОБА_6 , про що вона повідомила матір ОСОБА_3 . Після чого, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 почали сперечатися, батько поводив себе агресивно, мати ОСОБА_3 взяла дерев`яну лінійку, замахнулась на батька, який в цей момент відвернувся та незрозумілим чином для неї, батько отримав випадковий удар по тілу.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні вказала, що вона є матір`ю ОСОБА_6 в судовому засіданні надала наступні покази: в травні 2023 року вона із сином ОСОБА_6 та чоловіком ОСОБА_8 , пішли до будинку колишньої дружини сина ОСОБА_3 по АДРЕСА_3 . Між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 виникла словесна суперечка, у зв`язку із тим, що ОСОБА_3 продала спільне майно без відому ОСОБА_6 . Під час суперечки ОСОБА_3 взяла дерев`яну палицю та нанесла нею декілька ударів її сину в ділянку спини.

Також судом були дослідженні матеріалами кримінального провадження, а саме:

протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію від 26 травня 2023 року з якого встановлено, що ОСОБА_6 звернувся до слідчого СВ ВП №1 Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області із заявою в якій вказав, що 25 травня 2023 року приблизно о 09 год. 30 хв. у будинку АДРЕСА_3 , колишня дружина ОСОБА_3 умисно нанесла йому тілесні ушкодження дерев`яною палкою-лінійкою в ділянку спини, голови, плеча, руки (а.с.65-66).

постанову про призначення судово-медичної експертизи від 29.05.2023 року з якої вбачається, що по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР за №0000060 від 26 травня 2023 року було призначено судово-медичну експертизу відносно ОСОБА_6 з метою встановлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень (а.с.68).

З висновку експерта №41 від 20 червня 2023 року встановлено, що ОСОБА_6 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді садна на задній поверхні лівого плечового суглоба, синця по зовнішній поверхні лівого плеча у верхній третині, саден по тильній поверхні лівої кисті, які по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (а.с.69-70).

із заяви від 14 липня 2023 року встановлено, що ОСОБА_6 надав дозвіл працівникам поліції на проникнення в житловий будинок з метою проведення слідчого експерименту по АДРЕСА_4 (а.с.73).

протоколом проведення слідчого експерименту від 14 липня 2023 року та відеозаписом до протоколу з яких встановлено, що за участю потерпілого ОСОБА_6 було проведено слідчий експеримент у ході якого останній вказав на обставини, які спричинили конфлікт між ним та ОСОБА_3 . Окрім цього, ОСОБА_6 продемонстрував слідчому на манекені, яким саме чином ОСОБА_3 за допомогою дерев`яної лінійки нанесла йому удари (а.с.71-72).

протоколом проведення слідчого експерименту від 14 липня 2023 року та відеозаписом до протоколу з яких встановлено, що за участю свідка (матері потерпілого) ОСОБА_9 по АДРЕСА_4 було проведено слідчий експеримент. В ході слідчого експерименту ОСОБА_10 розповіла яким чином ОСОБА_3 нанесла удари дерев`яною палицею її синові ОСОБА_6 (а.с.74-77).

протоколом проведення слідчого експерименту від 14 липня 2023 року та відеозаписом до протоколу з яких встановлено, що за участю свідка (батька потерпілого) ОСОБА_8 по АДРЕСА_4 було проведено слідчий експеримент. В ході слідчого експерименту ОСОБА_8 розповів яким чином ОСОБА_3 нанесла удари дерев`яною палицею його синові ОСОБА_6 (а.с.78-81).

Протокол проведення слідчого експерименту від 19 липня 2023 року за участю підозрюваної ОСОБА_3 та відеозапис до протоколу (а.с.87-88) суд відхиляє, як доказ при ухваленні судового рішення з огляду на наступне:

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 вересня 2020 року (справа №740/3597/17, провадження №51-6070кмо19), легітимна мета слідчого експерименту за участю підозрюваного досягається дотриманням встановленого порядку його проведення, забезпеченням реалізації прав особи як процесуальних гарантій справедливого судового розгляду та кримінального провадження в цілому.

Відповідно до ч.7 ст.223 КПК України слідчий, прокурор зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для пред`явлення особи, трупа чи речі для впізнання, огляду трупа, в тому числі пов`язаного з ексгумацією, слідчого експерименту, освідування особи. Винятками є випадки застосування безперервного відеозапису ходу проведення відповідної слідчої (розшукової) дії. Поняті можуть бути запрошені для участі в інших процесуальних діях, якщо слідчий, прокурор вважатиме це за доцільне.

Згідно ч.6 ст.240 КПК України про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.

Відповідно до ч.2 ст.104 КПК України у випадку фіксування процесуальної дії під час досудового розслідування за допомогою технічних засобів про це зазначається у протоколі.

В протоколі проведення слідчого експериментів зазначено, що було виготовлено безперервний відеозапис, який записано на компакт диск DVD-R, який додається до протоколу. Під час відтворення відеозапису вищевказаного DVD-R диску встановлено, що даний технічний носій не містить жодного запису. Підозрювана ОСОБА_3 заперечує факт проведення за її участю слідчого експерименту, як зазначено протоколі проведення слідчого експерименту від 19 липня 2023 року. Окрім цього, поняті не були запрошені для участі в даній процесуальній дії.

Відповідно до ч.3 ст.105 КПК України додатки до протоколів повинні бути належним чином виготовлені, упаковані з метою надійного збереження.

Таким чином, у даному кримінальному провадженні не було дотримано встановлену кримінальним процесуальним законом правову процедуру (порядок) проведення слідчого експерименту за участю підозрюваної ОСОБА_3 , а тому протокол проведення слідчого експерименту від 19 липня 2023 року та відеозапис до протоколу суд визнає недопустимим доказом.

Також суд відхиляє долучені обвинуваченою до матеріалів справи постанови по справах про адміністративне правопорушення №153/809/23, 153/575/23, 153/319/23, оскільки із їх змісту неможливо встановити особу, яку було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП. У зв`язку із чим, суд вважає дані постанови неналежними доказами.

Під час судового провадження суд дослідив докази у тому обсязі, як про це просили сторони кримінального провадження. Клопотань про дослідження будь-яких інших доказів на підтвердження чи спростування висунутого ОСОБА_3 обвинувачення учасники судового провадження не заявляли.

Щодо оцінки доводів сторони захисту адвоката ОСОБА_5 про визнання недопустимим доказом висновок експерта №41 від 20 червня 2023 року, суд зазначає наступне:

За змістом п.16 ч.1 ст.7, ст.23, ст.91, ст.94 КПК України суд надає оцінку доказам на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності для підтвердження обвинувачення лише на підставі їх безпосереднього дослідження.

Відповідно до постанови про призначення судово-медичної експертизи від 29.05.2023 року дізнавачем на підставі п.2 ч.2 ст.242 КПК України в ході досудового розслідування було призначено судово-медичну експертизу з метою встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень. Таким чином, метою проведення судово-медичної експертизи було визначення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень, а не встановлення предмету яким їх було заподіяно.

Експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Експертом на підставі судово-медичної експертизи було встановлено, що ОСОБА_6 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді садна на задній поверхні лівого плечового суглоба, синця по зовнішній поверхні лівого плеча у верхній третині, саден по тильній поверхні лівої кисті, які по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Таким чином, експертом було надано відповіді на питання, які входять до його компетенції та він виконав мету з якою було призначено судово-медичну експертизу. З урахуванням вищевикладеного, суд відхиляє доводи сторони захисту щодо визнання недопустимим доказом висновок експерта №41 від 20 червня 2023 року.

Всі досліджені докази узгоджуються з викладеними в обвинуваченні та дослідженими в судовому засіданні обставинами, в свої сукупності та взаємозв`язку між собою і обставинами справи.

Дослідивши і проаналізувавши надані суду докази - кожен окремо, відповідно до вимог ст.94 Кримінального процесуального кодексу України та оцінивши їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, так і сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_3 повністю доведена наданими та дослідженими судом доказами.

Покази свідка ОСОБА_3 , доньки ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , суд не приймає до уваги, оскільки розцінює їх як такі, щоспрямовані на сприяння матері ОСОБА_3 уникнути відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення .

Невизнання ОСОБА_3 вини, суд визнає правомірною позицією захисту власних інтересів, але до уваги не бере через їх спростування під час судового розгляду дослідженими судом і зазначеними вище доказами, які узгоджуються з викладеними в обвинуваченні та дослідженими в судовому засіданні обставинами, в свої сукупності та взаємозв`язку між собою і обставинами справи неспростовно доводять винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, оскільки вони достатньо вагомі, чіткі, узгоджені між собою, а тому достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим п.150 рішення ЄСПЛ в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п.57 рішення ЄСПЛ в справі «Яременко проти України».

Таким чином, суд вважає винуватість обвинуваченої ОСОБА_3 встановленою, а її дії кваліфіковано вірно за ч.1 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.

В ході розгляду справи не знайшли підтвердження доводи обвинуваченої ОСОБА_3 щодо вчинення кримінального правопорушення у зв`язку із необхідною обороною.

Суд призначає покарання зважаючи на визначені ст.65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і законну за нього санкцію, особу винної та визначені ст.ст. 66, 67 КК України пом`якшуючі та обтяжуючі її вину обставини; вид і розмір призначеного покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення винної у скоєнні кримінального правопорушення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, так і особу обвинуваченої, яка раніше не судима, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Відповідно до ст.66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_3 в ході розгляду справи не встановлено.

Відповідно до п.6-1, ч.1 ст.67 КК України обставиною, яка обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_3 є вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах.

При призначенні міри покарання обвинуваченій ОСОБА_3 за правилами ст.ст.50, 65 КК України, суд обирає покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд враховує ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, який відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком, відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставини, яка обтяжує покарання, так і особу обвинуваченої, її ставлення до вчиненого, а тому має підстави застосувати відносного неї міру покарання у виді штрафу в розмірі передбаченому санкцією ч.1 ст.125 КК України.

Вказані вид та міра покарання передбачені санкцією ч.1 ст.125 КК України і є достатніми для виправлення обвинуваченої, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, що відповідає її особі та є достатнім для досягнення, передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання.

Вирішуючи цивільний позов заявлений потерпілим на суму 10 000 грн. моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого.

При цьому ч.1 ст.1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В судовому засіданні обвинувачена заперечувала щодо задоволення даного позову. Надала суду відзив наступного змісту: ОСОБА_6 прийшов до її житлового будинку, який належить їй на праві власності, згідно рішення суду, поводив себе агресивно, умислу на заподіяння тілесних ушкоджень останньому у неї не було. Вважає, що потерпілим (цивільним позивачем) не доведено жодними доказами заявлений розмір моральної шкоди.

При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з положень статей 23 ЦК України, які вказують, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно роз`ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оцінюючи у сукупності пояснення потерпілого, висновок судово-медичної експертизи, суд дійшов висновку, що в результаті спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 в присутності доньки та батьків, останній зазнав фізичного болю, приниження його честі та гідності, що привело до позбавлення звичайного циклу його життя, пристосування до негативних умов існування. З огляду на характер та глибину моральних страждань, керуючись принципом розумності та справедливості, компенсація моральної шкоди в розмірі 3000 гривень є, на думку суду, достатньою для відшкодування.

Речові докази відсутні.

Процесуальні витрати відсутні.

Під час досудового розслідування щодо обвинуваченої ОСОБА_3 запобіжний захід не застосовувався, підстави для його застосування відсутні.

Керуючись ст.ст.128, 368-371, 373-374, 381, 382, 392-393, 395 КПК України, ст.ст.23, 1167 ЦК України суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі 40 (сорока) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень.

Цивільний позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 3000 (три тисячі) гривень моральної шкоди .

В іншій частині позову відмовити.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення і набирає законної сили після закінчення вказаного строку, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій, захиснику, прокурору та потерпілому.

Суддя ОСОБА_1