Справа № 302/1183/23
Провадження № 1-кс/302/201/23
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.08.2023 р.смт.Міжгір`я
Слідчий суддя Міжгірського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю: заступника начальника слідчого відділення ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , представника власника майна, відносно якого вирішується питання про арешт адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Міжгір`я клопотання заступника начальника слідчого відділення ВП СВ ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором Міжгірського відділу Хустської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт земельних ділянок,
08.08.2023 року заступник начальника слідчого відділення ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт земельної ділянки.
Заступник начальника СВ ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 у поданому клопотанні також вказує, що до Закарпатської обласної прокуратури надійшла заява генерального директора ДП «Ліси України» щодо зловживання владою посадовими особами Міжгірської селищної ради при проведенні інвентаризації земель лісогосподарського призначення, загальною орієнтовною площею 9000 га, розташованих на території Міжгірської територіальної громади, Хустського району, Закарпатської області.
05.01.2023 року на позачерговій сесії VIII скликання Міжгірською селищною рад Хустського району Закарпатської області (надалі Міжгірська селищна рада прийнято рішення № 1026 «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель» (надалі рішення Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області №1026 від 05.01.2023 року), яким надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації лісогосподарського призначення, загальною орієнтовною площею 9000 га, розташованих на території Міжгірської територіальної громади. Хустського району, Закарпатської області.
Зазначає, що 13.02.2023 року між Міжгірською селищною радою та ТОВ «Моя Земля» підписаний договір №7/1-02 про послуги з розробки технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель Міжгірської селищної ради.
Рішенням №1056 від 23.03.2023 року Міжгірською селищною радою затверджено технічні документації на земельні ділянки із землеустрою щодо інвентаризації земель, що знаходяться за межами населених пунктів на території Міжгірської територіальної громади, Хустського району Закарпатської області для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг.

Зокрема, 04.04.2023 року у ЄДРРП зареєстровано право власності на земельні ділянки за кадастровими номерами: - :02:001:0010 площа 0,2926 га. власник орган місцевого самоврядування Міжгірська селищна рада код ЄдРПОУ: 04350910

- :02:001:0015 площа 0,1902 га. власник орган місцевого самоврядування Міжгірська селищна рада код ЄдРПОУ: 04350910

-:02:002:0025 площа 15,9 га. власник орган місцевого самоврядування Міжгірська селищна рада код ЄдРПОУ: 04350910

-:02:002:0026 площа 4,9 га. власник орган місцевого самоврядування Міжгірська селищна рада код ЄдРПОУ: 04350910

-:02:002:0028 площа 0,1 га. власник орган місцевого самоврядування Міжгірська селищна рада код ЄдРПОУ: 04350910

-:02:002:0029 площа 1,5 га. власник орган місцевого самоврядування Міжгірська селищна рада код ЄдРПОУ: 04350910

-:02:002:0034 площа 4,2562 га. власник орган місцевого самоврядування Міжгірська селищна рада код ЄдРПОУ: 04350910

-:02:002:0036 площа 0,3283 га. власник орган місцевого самоврядування Міжгірська селищна рада код ЄдРПОУ: 04350910

-:01:007:0102 площа 1,85 га. власник орган місцевого самоврядування Міжгірська селищна рада код ЄдРПОУ: 04350910

-:01:007:0103 площа 0,5 га. власник орган місцевого самоврядування Міжгірська селищна рада код ЄдРПОУ: 04350910

-:01:007:0106 площа 2,45 га. власник орган місцевого самоврядування Міжгірська селищна рада код ЄдРПОУ: 04350910

-:02:002:2002 площа 19,1 га. власник орган місцевого самоврядування Міжгірська селищна рада код ЄдРПОУ: 04350910

-:04:004:0001 площа 0,9 га. власник орган місцевого самоврядування Міжгірська селищна рада код ЄдРПОУ: 04350910

-:03:001:0007 площа 3,9 га. власник орган місцевого самоврядування Міжгірська селищна рада код ЄдРПОУ: 04350910

-:03:001:0015 площа 0,8 га. власник орган місцевого самоврядування Міжгірська селищна рада код ЄдРПОУ: 04350910

-:03:001:0017 площа 0,9 га. власник орган місцевого самоврядування Міжгірська селищна рада код ЄдРПОУ: 04350910

-:03:001:0019 площа 0,3 га. власник орган місцевого самоврядування Міжгірська селищна рада код ЄдРПОУ: 04350910

-:03:001:0021 площа 0,6 га. власник орган місцевого самоврядування Міжгірська селищна рада код ЄдРПОУ: 04350910

-:03:001:0022 площа 1,3 га. власник орган місцевого самоврядування Міжгірська селищна рада код ЄдРПОУ: 04350910

-:03:001:0023 площа 2 га. власник орган місцевого самоврядування Міжгірська селищна рада код ЄдРПОУ: 04350910

-:03:001:0024 площа 46,7 га. власник орган місцевого самоврядування Міжгірська селищна рада код ЄдРПОУ: 04350910

-:02:002:0027 площа 3,6 га. власник орган місцевого самоврядування Міжгірська селищна рада код ЄдРПОУ: 04350910

-:02:002:0030 площа 11,1 га. власник орган місцевого самоврядування Міжгірська селищна рада код ЄдРПОУ: 04350910

-:02:002:0031 площа 4,5 га. власник орган місцевого самоврядування Міжгірська селищна рада код ЄдРПОУ: 04350910

-:02:002:0032 площа 1,2 га. власник орган місцевого самоврядування Міжгірська селищна рада код ЄдРПОУ: 04350910

-:02:002:0033 площа 2,5 га. власник орган місцевого самоврядування Міжгірська селищна рада код ЄдРПОУ: 04350910

-:02:002:0035 площа 7,4 га. власник орган місцевого самоврядування Міжгірська селищна рада код ЄдРПОУ: 04350910

-:02:002:0037 площа 0,7 га. власник орган місцевого самоврядування Міжгірська селищна рада код ЄдРПОУ: 04350910

-:03:001:0006 площа 15,2 га. власник орган місцевого самоврядування Міжгірська селищна рада код ЄдРПОУ: 04350910

-:03:003:0019 площа 4,8 га. власник орган місцевого самоврядування Міжгірська селищна рада код ЄдРПОУ: 04350910

-:03:003:0021 площа 0,7 га. власник орган місцевого самоврядування Міжгірська селищна рада код ЄдРПОУ: 04350910

-:04:002:0019 площа 0,7 га. власник орган місцевого самоврядування Міжгірська селищна рада код ЄдРПОУ: 04350910

-:04:001:0028 площа 9 га. власник орган місцевого самоврядування Міжгірська селищна рада код ЄдРПОУ: 04350910

-:04:001:0029 площа 1,3 га. власник орган місцевого самоврядування Міжгірська селищна рада код ЄдРПОУ: 04350910

-:04:001:0015 площа 36,9 га. власник орган місцевого самоврядування Міжгірська селищна рада код ЄдРПОУ: 04350910

-:02:001:0013 площа 0,3125 га. власник орган місцевого самоврядування Міжгірська селищна рада код ЄдРПОУ: 04350910.

Наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 21.10.2021 року № 675 припинено державне підприємство «Верхньогірське лісове господарство» шляхом реорганізації, а саме приєднання до державного підприємства «Міжгірське лісове господарство». Отже, ДП «Міжгірське лісове господарство», як правонаступник ДП «Верхньогірське лісове господарство», на праві постійного користування володіє земельними ділянками лісогосподарського призначення площею 14444,00 га, на підставі планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування. Частина з вказаних земель орієнтовною площею близько 9 000,00 га знаходиться в межах територій Міжгірської ОТГ та є об`єктом спірних правовідносин між Міжгірською селищною радою та ДП «Міжгірське лісове господарство», правонаступником якого с ДП «Ліси України».

Розпорядженням Закарпатської обласної військової адміністрації від 10.10.2022 року № 648 «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель», державному підприємству «Міжгірське лісове господарство» надано дозвіл на розроблення з урахуванням вимог державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель лісогосподарського призначення загальною орієнтовною площею 14000 га, що розташовані за межами населеного пункту на території Пилипецької та Міжгірської територіальних громад Хустського району Закарпатської області.

Відповідно до наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 28.10.2022 року № 848 «Про припинення державного підприємства «Міжгірське лісове господарство та затвердження складу Комісії з припинення», ДП «Міжгірське ЛГ» реорганізовано шляхом приєднання до ДП «ЛІСИ УКРАЇНИ».

Наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 18.01.2023 року № 158 «Про затвердження передавального акту державного підприємства «Міжгірське лісове господарство» затверджено передавальний акт про передачу майна, прав та обов`язків від ДП «Міжгірське ЛГ» до ДП «ЛІСИ УКРАЇНИ».

Слідчий зазначає, що внаслідок неправомірних дій службових осіб Міжгірської селищної ради та Головного управління Держземагенства у Закарпатській області у комунальну власність передано земельні ділянки лісового фонду, внаслідок чого охоронюваним законом інтересам держави спричинено тяжкі наслідки. Та з метою збереження речових доказів, заборони їх відчуження виникає необхідність у накладенні арешту на вказані земельні ділянки, у зв`язку з чим слідчий звертається до слідчого судді з даним клопотанням.

В судовому засіданні заступник начальника слідчого відділення ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 підтримав подане клопотання та просить задовольнити за викладеними у клопотанні підставами.

Прокурор в судовому засіданні підтримав у повному обсязі клопотання про арешт майна, на зазначені у клопотанні земельні ділянки та просить клопотання задовольнити за підставами, наведеними у ньому.

Представник власника майна, відносно якого вирішується питання про арешт, Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської обалсті адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти клопотання слідчого та просить в задоволенні клопотання про арешт майна відмовити у повному обсязі за безпідставністю, посилаючись на обгрунтування, викладені ним у письмових запереченнях та додані до матеріалів справи.

Вислухавши в судовому засіданні пояснення слідчого та прокурора в обгрунтування поданого клопотання про арешт майна, які підтримали клопотання у повному обсязі та просять задовольнити, пояснення та думку представника власника майна, відносно якого вирішується питання про арешт - адвоката ОСОБА_5 , який заперечував у повному осбязі проти клопотання про арешт майна та просить в його задоволенні відмовити, повно та всебічно проаналізувавши докази на обґрунтування заявленого клопотання у їх сукупності, приходжу до висновку про відмову в задоволенні клопотання слідчого з наступних підстав.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділенням ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000108 від 01.05.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

Як зазначено у клопотанні, досудовим розслідування встановлено, що рішенням Міжгірської селищної ради №1056 від 23.03.2023 року затверджена технічна документація на земельні ділянки із землеустрою щодо інвентаризації земель, що знаходяться за межами населених пунктів на території Міжгірської територіальної громади, Хустського району Закарпатської області для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг щодо земельних ділянок, які зазначені у клопотанні та які 04.04.2023 року зареєстровані у Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Вказані у клопотанні земельні ділянки постановою слідчого від 07.08.2023 року визнані речовими доказами у кримінальному провадженні №0000108.

Відповідно до ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно положень ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч.3 ст.170 КПК України).

Згідно ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як зазначено у приписах ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати.

Відповідно до ч.2, 3 ст.171 КПК України, до клопотання слідчого про арешт майна мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Як вбачається із матеріалів клопотання, до такого не долучені документи, якими слідчий, прокурор обґрунтовують доводи клопотання, зокрема, докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди, відсутні протоколи огляду тих земельних ділянок, на які орган досудового розслідування просить накласти арешт. Натомість, долучені до матеріалів клопотання копії документів, не можуть бути належними доказами в розумінні глави 4 КПК України в контексті доказів обґрунтування поданого слідчим клопотання про арешт майна, зокрема у долученому до клопотання рішенні Міжгірської селищної ради № 1056 від 23.03.2023, не йдеться про земельні ділянки, на які слідчий просить накласти арешт у поданому ним клопотанні.

Також, у змісті клопотання не міститься інформації щодо проведення слідчими органами оцінки вартості нанесеної державним інтересам шкоди, та до клопотання відповідно, не додано жодних доказів на підтвердження цих обставин, а тому доводи слідчого з цього приводу є необґрунтованими.

Обмеження права на відчуження, розпорядження нерухомим майном не може вважатися забезпеченням його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення. Особливістю нерухомого майна є те, що його пересування, приховування чи зникнення неможливе.

Відомості того, що земельні ділянки зберегли на собі сліди злочину, також відсутні.

Також слід зазначити, що нормами глави 20 Земельного кодексу України врегульовано порядок продажу земельних ділянок комунальної власності, а також приписами пункту 27 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України.

Відповідно до статті 127 Земельного кодексу України, органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або передають їх у користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених цим Кодексом. Продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності та набуття прав користування ними (оренди, суперфіцію, емфітевзису) здійснюються на конкурентних засадах (на земельних торгах) у формі електронного аукціону у випадках та порядку, встановлених главою 21 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту «г» ч.5 ст.128 Земельного кодексу України, підставою для відмови в продажу земельної ділянки є встановлена цим Кодексом заборона на передачу земельної ділянки у приватну власність.

Відповідно до підпункту 5 пункту 27 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України під час дії воєнного стану безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Положення цього підпункту не поширюються на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), а також на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 12 пункту 27 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України, функціонування Державного земельного кадастру вважається призупиненим. Рішення про відновлення або подальше призупинення функціонування Державного земельного кадастру приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. Рішення про призупинення, відновлення функціонування Державного земельного кадастру у триденний строк підлягають опублікуванню в газеті "Голос України". Порядком ведення Державного земельного кадастру можуть встановлюватися обмеження щодо повноважень державних кадастрових реєстраторів, а також визначатися інші особливості ведення Державного земельного кадастру. Передача органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування земельних ділянок державної, комунальної власності у власність, користування у період, коли функціонування Державного земельного кадастру призупинено, не здійснюється (крім передачі в оренду земельних ділянок відповідно до підпункту 2 цього пункту).

Отже, на даний час і до закінчення дії воєнного стану законодавчо обмежено повноваження органів місцевого самоврядування на продаж земельних ділянок, у тому числі лісогосподарського призначення, а тому доводи слідчого у поданому клопотанні з приводу того, що невжиття заходів щодо заборони відчуження земельних ділянок може призвести до їх продажу, є безпідставними.

Крім того, на момент розгляду клопотання, у кримінальному провадженні №0000108 від 01.05.2023 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.364 КК України, в межах якого подано клопотання про арешт майна, жодній особі не повідомлено про підозру у вчиненні злочину.

Будь-яких доказів про те, що власник земельних ділянок має намір чи вчиняє дії по відчуженню вказаного майна слідчим не надано. Водночас, санкція ч.2 ст.364 КК України не передбачає конфіскації майна. Цивільного позову у вказаному кримінальному провадженні не заявлено, що підтверджено слідчим в судовому засіданні.

Разом з тим, передбачені ст.364 Кримінального кодексу України кримінальні правопорушення (злочини) є злочинами з матеріальним складом (тобто такі, які вважаються закінченими лише в разі настання певних матеріальних наслідків).

Як вбачається з поданого клопотання, збитки від вчинення даного правопорушення нікому не завдані, що виключає можливість відшкодування шкоди, більш того відсутність збитків виключає утворення матеріального складу злочину, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, а за відсутності складу злочину відсутня необхідність у збереженні речових доказів - саме як об`єктів, набутих кримінально протиправним шляхом.

Відтак, слідчим не підтверджено жодними належними та допустимими доказами наявність ризиків, коли незастосування арешту майна може призвести до його зникнення, втрати, пошкодження, псування, приховування, перетворення, а також настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, у тому числі і відчуження нерухомого майна.

При вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, відповідно до положень ч.2 ст.173 КПК України, повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої ст.170 цього Кодексу);наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Окрім того, Європейський суд з прав людини своїми рішеннями неодноразово акцентував увагу на тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика Європейського суду з прав людини є обов`язковою для застосування судами України як джерела права.

Проте, у клопотанні слідчим наголошується, що вказані земельні ділянки набуті протиправним шляхом, зокрема внаслідок неправомірних дій службових осіб Міжгірської селищної ради та Головного управління Держземагенства у Закарпатській області (при цьому, останні припинили свою діяльність ще у 2008 році), та ці земельні ділянки відповідають вимогам ст.98 КПК України.

Постановою заступника начальника слідчого відділення відділення поліції № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 від 07 серпня 2023 року зазначені у клопотанні земельні ділянки визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000108 (а.с.54-56).

На підтвердження доводів клопотання заступником начальника СВ ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області наданий витяг з ЄРДР за № 0000108 від 01.05.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України (а.с.8), та інші копії документів, якими, на думку ініціатора клопотання, підтверджується необхідність зазначеного арешту.

В той же час, подане клопотання не містить будь-яких посилань на докази, та самі докази на підтвердження того, що вищевказані земельні ділянки дійсно відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Так, речовими доказами, відповідно до вимог ст.98 КПК України, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Проте, у клопотанні слідчим конкретно не зазначено, яке саме доказове значення мають вищевказані земельні ділянки, з огляду на правову кваліфікацію кримінального правопорушення, яке на даний час розслідується. А отже, клопотання слідчого, всупереч вимогам ч.2 ст.171 КПК України, не містить належного обґрунтування необхідності вказаного арешту.

В той же час, на думку слідчого судді, доводи клопотання, без їх підтвердження відповідними доказами, є лише припущеннями.

Сам по собі факт винесення слідчим постанови про визнання зазначеного у клопотанні майна речовим доказом у провадженні, не може безумовно свідчити про те, що вказане майно дійсно відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України.

При цьому звертає на себе увагу той факт, що клопотання подано в межах кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за№ 0000108 від 01.05.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, яке є правопорушенням з матеріальним складом.

У клопотанні та у доданому до клопотання витягу з ЄРДР (фабула правопорушення) не зазначено про шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, та про розмір цієї шкоди, а також не зазначено осіб, яким така шкода завдана.

Згідно з ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Тобто слідчим, прокурором має бути доведено існування сукупності обставин, які вказують на необхідність у відповідному конкретному кримінальному провадженні застосувати захід, без якого неможливо ефективно здійснювати досудове розслідування, та з огляду на мету його застосування, під час його реалізації допускається втручання у права особи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст.94,132,173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до Закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми Закону.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Отже, у кримінальному провадженні №0000108 від 01.05.2023 року, в рамках якого орган досудового розслідування просить накласти арешт на майно (земельні ділянки), на даний час повідомлення про підозру нікому не вручено, цивільний позов також ніким не заявлено, належних доказів, які б свідчили про правову підставу для арешту майна, а також можливий розмір шкоди, завданої злочином, наслідки арешту майна для третіх осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, матеріали клопотання не містять, що свідчить про відсутність на даний час розгляду клопотання правових підстав у накладенні арешту на майно. Окрім того, документальне обґрунтування необхідності накладення арешту на вказане у клопотанні майно (земельні ділянки) відсутнє, а тому сукупність вищезазначених обставин свідчить про відсутність підстав для задоволення клопотання слідчого про арешт майна.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.132,170-173 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

В задоволені клопотання заступника начальника слідчого відділення ВП № 2 Хустського РУП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_3 про накладення арешту на нерухоме майно у виді земельних ділянок у кримінальному провадженні №0000108 від 01.05.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя

Міжгірського районного суду

Закарпатської області ОСОБА_6