Справа № 357/1108/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.04.2023 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та Державної прикордонної служби Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біла Церква кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000006 від 21.01.2022, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, українця, громадянина України, неодруженого, непрацевлаштованого, пенсіонера, інваліда І групи підгрупи «Б» довічно, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, -

У С Т А Н О В И В:

1. Формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним.

28.06.2021, перебуваючи в м. Біла Церква Київської області, громадянин Бангладешу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зустрівся з раніше йому знайомою Особою 1, досудове розслідування відносно якої здійснюється в іншому кримінальному провадженні (далі Особа 1) та повідомив їй, що через відрахування з навчання у Білоцерківському НАУ, працівниками ДМС було анульовано його посвідку на тимчасове перебування на території України та відповідно до Рішення №7 про примусове повернення до країни походження або третьої країни його зобов`язано покинути територію України у термін до 27.07.2021. При цьому ОСОБА_6 також повідомив Особі 1 про свій намір потрапити до країн Європи з метою працевлаштування в одній із цих країн. Незважаючи на зазначені обставини, Особа 1, усвідомлюючи, що перетин державного кордону України без відповідних документів неможливий, а ОСОБА_6 не є громадянином України, переслідуючи корисливий мотив, запропонувала ОСОБА_6 свою допомогу у вирішенні його питання, а саме посприяти останньому в його незаконному переміщенні через державний кордон шляхом виготовлення та надання йому підробного паспорту громадянина України для виїзду за кордон. При цьому під час спілкування Особа 1 запропонувала ОСОБА_6 через її знайомого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виготовити для нього відповідний документ, за що останній повинен буде заплатити їй 6 000 Євро. На дану пропозицію ОСОБА_6 відповів згодою.

Особа 1 за допомогою засобів зв`язку зв`язалася з громадянином ОСОБА_4 та повідомила про ОСОБА_6 , зокрема про те, що останній на даний час незаконно перебуває на території України, а також його намір потрапити до країн Європи з метою працевлаштування в одній із цих країн та повідомила, що ОСОБА_6 готовий заплатити їм 6 000 Євро, щоб вони посприяли останньому в його незаконному переміщенні через державний кордон шляхом виготовлення та надання йому підробного паспорту громадянина України для виїзду за кордон. ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що перетин державного кордону України без відповідних документів неможливий, а ОСОБА_6 не є громадянином України, переслідуючи корисливий мотив, на таку пропозицію погодився.

В подальшому, 01.07.2021 ОСОБА_6 , діючи на виконання порад та вказівок Особа 1., відправив за допомогою мобільного додатку (месенджеру) «WhatsApp», в електронному вигляді свої дані: прізвище, ім`я, по батькові, колір очей, зріст, дату народження, місце народження, фото підпису на білому аркуші.

Після чого Особа 1, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на сприяння в незаконному переправленні через державний кордон України ОСОБА_6 , за попередньою змовою групою осіб, за допомогою мобільного додатку (месенджеру) «WhatsApp» надіслала ОСОБА_6 номер карти з прізвищем ім`я власника, а саме НОМЕР_1 та НОМЕР_2 - ОСОБА_7 , для отримання завдатку, за виготовлення документів для ОСОБА_6 . Цього ж дня ОСОБА_6 на виконання вказівки Особи 1, яка діяла за попередньою змовою із ОСОБА_4 , двома операціями о 16 год. 25 хв. та о 16 год. 28 хв. сумами по 1 264,76 дол. США зі свого карткового рахунку НОМЕР_3 переслав на картковий рахунок НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_8 в системі «Приват 24» грошові кошти, для виплати завдатку за виготовлення документів для себе, після чого зробив скрін-шоти та відправив їх в месенджері «WhatsApp» Особі 1.

08.07.2021 в ході переписки за допомогою мобільного додатку (месенджеру) «WhatsApp» Особа 1 повідомила ОСОБА_6 , що необхідно сплатити ОСОБА_4 ще грошових коштів. Після чого наступного дня, а саме 09.07.2021 ОСОБА_6 двома операціями о 15 год. 03 хв. та о 15 год. 39 хв. сумами по 1 017,93 Євро зі свого карткового рахунку НОМЕР_4 перерахував на картковий рахунок НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_8 в системі «Приват 24» грошові кошти, для виплати завдатку за виготовлення документів для себе, після чого зробив скрін-шоти та відправив їх в месенджері «WhatsApp» Особі 1.

У період з 01.07.2021 по 11.08.2021, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на сприяння у незаконному переправленні ОСОБА_6 через державний кордон України, шляхом надання порад, вказівок, наданням засобів, вчинений з корисливих мотивів, ОСОБА_4 засобами поштового зв`язку через міжнародну компанію «DHL» отримав документ із ознаками підробки, а саме паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_6 , виданий 23.06.2020, орган яким видано 7310, у якому містилась фотокартка ОСОБА_6 та його анкетні дані, який надає право виїзду за кордон.

11.08.2021 в месенджері «WhatsApp» Особа 1 повідомила ОСОБА_6 , щоб останній цього дня ввечері прийшов до ОСОБА_4 . Цього ж дня Особа 1 та ОСОБА_4 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на сприяння у незаконному переправленні через державний кордон України ОСОБА_6 , з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , отримали від ОСОБА_6 600 дол. США готівкою та 640 дол. США через систему «Приват24» на одну з карток ОСОБА_8 . Після цього ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_4 паспорт громадянина України для виїзду за кордон із ознаками підробки, серії НОМЕР_6 , виданий 23.06.2020, орган яким видано 7310, у якому містилась фотокартка ОСОБА_6 та його анкетні дані, який надає право виїзду за кордон. Також ОСОБА_4 надав пораду ОСОБА_6 , а саме рекомендував останньому задля безпечного перетину державного кордону України поїхати до м. Одеса, звідки автобусом дістатися Молдови, а звідти до будь-якої країни Європи.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.3 ст.332 КК України, за кваліфікуючими ознаками, а саме сприяння у незаконному переправленні особи через державний кордон України щляхом надання вказівок, порад, наданням засобів, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме час, місце, мотив та спосіб вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності.

2.2. Обсяг доказів.

Судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст фактичних обставин, встановлених в обвинувальному акті.

Судом було поставлено на обговорення питання щодо доцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Судом роз`яснено обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстав уважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, врахувавши, що обвинувачений ОСОБА_4 не оспорює фактичні обставини справи, і як встановлено судом, правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів по справі, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідженням письмових матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

2.3. Показання обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав в повному обсязі, обставини вчинення кримінального правопорушення викладені в обвинувальному акті не заперечував та додатково пояснив, що в червні 2021 року йому зателефонувала його знайома ОСОБА_9 , яка повідомила про студента ОСОБА_10 , якого відрахували з навчального закладу, анулювали тимчасову посвідку та останній зобов`язаний був покинути територію України, у зв`язку з чим виникла необхідність в оформленні ID-карти громадянина України, щоб останній міг легально залишатись на території України. Через інтернет мережу знайшов людину на ім`я ОСОБА_11 , який повідомив йому, що на даний час наявний лише закордонний паспорт громадянина України, допомогти із виготовленням ID-карти не зможе. Вказану обставину повідомив своїй знайомій ОСОБА_9 , яка в подальшому разом із ОСОБА_10 прийшли до нього додому в м. Біла Церква, та домовились про вартість послуг в розмірі 5000 Євро. В процесі виготовлення паспорту з`явилась додаткова обставина, а саме щодо зняття заборони в реєстрі, щоб можна було приховати відомості про наявність перешкод у перетині кордону, яка коштувала 1000 Євро, вказані кошти були сплачені ОСОБА_10 готівкою. Особа на ім`я ОСОБА_11 , мала виготовити вказаний паспорт та передати його міжнародною організацією «DHL», який і отримав в період з липня по серпень 2021. 5000 Євро Насім перераховував на картки цивільної дружини ОСОБА_8 : 2500 Євро одразу та 2500 Євро за фактом отримання документу.

2.4. Дослідження письмових матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

До матеріалів судового провадження надано документи, зокрема, витяг з ЄРДР, копію паспорту ОСОБА_4 на підтвердження особи обвинуваченого, копію довідки до акту огляду МСЕК серії АВ № 0517717, вимогу про попередні судимості ОСОБА_4 , довідку-характеристику ОСОБА_4 , довідку КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 4», довідки Управління праці та соціального захисту населення Білоцерківської міської ради від 23.03.2023 № 469 та від 14.03.2023 № 425, характеристику ОСОБА_4 , лист ТОВ «ГОЛДЕН ВЕЛЕС».

3.Кваліфікація дій обвинуваченого судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.332 КК України, а саме в сприянні у незаконному переправленні особи через державний кордон України щляхом надання вказівок, порад, наданням засобів, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

4. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, збіг тяжких особистих обставин, що виразилися у потребі грошових коштів на власне лікування у зв`язку зі станом здоров`я.

При цьому, суд враховує, що щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся, висловлював жаль з приводу скоєного, критично оцінив свої дії, що, на думку суду, свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається.

Відповідно до ППВСУ «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» активним сприянням розкриттю злочину слід вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи. Як зазначив в судовому засіданні прокурор така допомога зі сторони обвинуваченого надавалася, оскільки останній детально повідомив про всі обставини вчинення злочину з викриттям осіб, які були йому відомі. Активне сприяння розкриттю злочину є окремою обставиною, що пом`якшує покарання, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 66 КК. Тобто передбачені п. 1 ч. 1 ст. 66 КК обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину, є альтернативними, незалежними та можуть існувати відокремлено одна від одної.

Також, суд визнає обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих обставин, з огляду на таке.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_4 має першу підгрупа «Б» групу інвалідності з 01.04.2016 довічно у зв`язку із загальним захворюванням з ураженням ОРА, потребує постійної сторонньої допомоги.

Згідно з довідками Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради ОСОБА_4 отримує державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю, сукупний розмір якої за період з 01.02.2021 по 01.08.2021 становить 12 400 грн (дванадцять тисяч чотириста гривень), з 01.04.2022 по 01.04.2023 25 200,00 грн (двадцять п`ять тисяч двісті гривень), що вказує на скрутне матеріальне становище обвинуваченого.

Отже, на думку суду, зазначені обставини значною мірою обумовили вчинення ОСОБА_4 злочину.

Обставини, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлені.

5. Мотиви призначення покарання.

5.1. Позиції учасників провадження щодо покарання.

Прокурор зазначив, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, просив призначити обвинуваченому за ч.3 ст.332 КК України із застосуванням положень ст.69 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строком 3 (три) роки та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник просили призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі, враховуючи, що обвинувачений вину визнав, у скоєному розкаюється, сприяв досудовому розслідуванню, є інвалідом І групи, має незадовільний матеріальний стан, що зумовив для нього збіг тяжких особистих обставин.

5.2. Висновки суду щодо покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України, роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», та враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання, як втручання держави в приватне життя особи, повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним, тобто несвавільним, пропорційним, тобто не становити надмірного тягаря для особи, виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

На підставі вищевикладеного, враховуючи вимоги ст.65 КК України, суспільну небезпеку злочинних діянь, яка визначається тим, що незаконне переправлення осіб через державний кордон України завдає шкоди суспільним відносинам з охорони суверенітету України, цілісності й недоторканності її кордонів;

ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів,

загальні засади призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості;

вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер;

відсутність тяжких наслідків від вчиненого обвинуваченим злочину;

поведінку обвинуваченого до та після вчинення злочину, оскільки як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду мав належну процесуальну поведінку, визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, щиро розкаявся у вчиненому, надав правдиві свідчення про обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, які повністю викривають його у вчиненому злочині, активно сприяв розкриттю злочину на стадії досудового розслідування, оскільки детально повідомив про всі обставини вчинення злочину з викриттям осіб, які були йому відомі, дав критичну оцінку своїм злочинним діям, виказав готовність нести кримінальну відповідальність, усвідомлюючи свою провину, зробивши належні висновки, що свідчить про його щире каяття; вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих обставин;

відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, його відношення до вчиненого, майновий стан, до адміністративної відповідальності не притягувався, є інвалідом І групи підгрупа «Б» з 01.04.2016 довічно, потребує постійної сторонньої допомоги, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується з позитивного боку, перебуває у фактичних сімейних відносинах, утриманців не має, на волонтерських засадах брав участь у підготовці приміщень під потреби осіб з обмеженими можливостями, медичну допомогу у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не отримує;

відсутність обставин, які обтяжують покарання,

та призначає йому покарання у межах санкцій ч.3 ст.332 КК України у виді позбавлення волі.

Разом з тим, в судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до положень ст. 50 КК України, встановлено наявність підстав для призначення покарання в порядку передбаченому ст. 69 КК України.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Суд зауважує, що частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Аналогічну позицію виклав Верховний Суд у Постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 629/2739/18, провадження № 51-3479 км 20.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Абзацом 2 п.2 вищевказаної постанови визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Як встановлено під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_4 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, також відсутні відомості щодо притягнення його до адміністративної відповідальності, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, офіційно не одружений, проте перебуває у фактичних сімейних відносинах, утриманців не має, офіційно не працевлаштований, оскільки є інвалідом І групи підгрупа «Б» з 01.04.2016 довічно, потребує постійної сторонньої допомоги, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, належну процесуальну поведінку обвинуваченого до та після вчинення злочину, визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, щиро розкаявся у вчиненому, надав правдиві свідчення про обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, які повністю викривають його у вчиненому злочині, активно сприяв розкриттю злочину на стадії досудового розслідування, оскільки детально повідомив про всі обставини вчинення злочину з викриттям осіб, які були йому відомі, дав критичну оцінку своїм злочинним діям, виказав готовність нести кримінальну відповідальність, усвідомлюючи свою провину, зробивши належні висновки, що свідчить про його щире каяття та істотне зниження ступеня тяжкості вчиненого злочину (небезпечність винуватої особи).

Приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини по справі, ступень тяжкості скоєного кримінального правопорушення, характер та мотиви протиправних дій, враховуючи вищенаведені дані характеристики особи обвинуваченого і попередню позитивну соціальну поведінку, обставини, які пом`якшують покарання та обставини, що безпосередньо пов`язані із вчиненням кримінального правопорушення, які знижують ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення і ступінь небезпеки особи обвинуваченого для суспільства, суд, всебічно оцінюючи викладені обставини, приходить до переконання про можливість застосування положень ст.69 КК України, а саме призначення покарання у виді позбавлення, у розмірі нижчому від найнижчої межі, встановлено санкції ч.3 ст.332 КК України.

Крім того, враховуючи, що вказане кримінальне правопорушення відноситься до тяжких злочинів в розумінні ст.12 КК України, кількість епізодів (один), відсутність тяжких наслідків від вчиненого обвинуваченим злочину, особу винного, його вік, майновий стан, відношення до скоєного, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих обставин пов`язаних із скрутним матеріальним становищем та потребою в грошових коштах на власне лікування у зв`язку із станом здоров`я, суд вбачає можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, тому що наявні підстави для застосування ст. 75 КК України, зокрема яка передбачає звільнення від відбування основного та додаткового покарання з випробуванням, та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь, саме така міра покарання буде необхідною та достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Також стимулюванням правослухняної поведінки ОСОБА_4 є контроль за поведінкою засудженого протягом терміну, визначеного законом для тривалості іспитового строку, а також можливість його направлення для відбування призначеного покарання у разі невиконання покладених на нього обов`язків або систематичного вчинення правопорушення, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

Згідно з п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», якщо додаткове покарання у виді конфіскації майна за санкцією статті (санкцією частини статті) є обов`язковим, то уразі прийняття рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням воно не застосовується, оскільки ст.77 КК України передбачено вичерпний перелік додаткових покарань, що можуть бути призначені у такому випадку, серед яких конфіскація майна відсутня.

При цьому, суд також не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого такого додаткового покарання як позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, оскільки ОСОБА_4 на момент вчинення кримінального правопорушення та станом на день прийняття рішення офіційно не працевлаштований з огляду на встановлену інвалідність та необхідність постійної сторонньої допомоги.

6. Цивільний позов не заявлений.

7. Вирішення питання про долю речових доказів, процесуальних витрат, заходів забезпечення кримінального провадження, інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Судом встановлено, що у даному кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався.

Питання доцільності обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не розглядає з огляду на відсутність з цього питання відповідного клопотання прокурора, та у світлі того, що відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами.

Витрати на залучення експертів та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, ст.ст. 69, 75, 76, 77, 332 КК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України та призначити покарання із застосуванням вимог статті 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного судом покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

У силу ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки, що передбачені пп.1,2 ч. 1 ст.76 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

Згідно з ч. 1 ст.165 КВК України іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з моменту ухвалення вироку, тобто з 21 квітня 2023 року.

На вирок суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: Олег ГРЕБІНЬ