В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" липня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва (далі - Суд) у складі судді ОСОБА_1 одноособово розглянувши у порядку спрощеного провадження, відповідно до ст. 381, 382 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України, без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження обвинувальний акт у межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 жовтня 2022 року за № 0002140 за обвинуваченням

ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Петрівське Лозівського району Харківської області, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, без зареєстрованого місця проживання, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних проступків передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, шляхом вивчення його (обвинувального акту) та доданих до нього матеріалів,

у с т а н о в и в :

Суть питання, що вирішується судом

З обвинувального акта, складеного 24 липня 2023 року прокурором Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 ,слідує, що ОСОБА_2 здійснив пособництво в підробленні посвідчення, яке видається та посвідчується установою, яка має право видавати та посвідчувати такий документ і яка надає права, з метою його використання та в подальшому використав його.

Процедура

Досудове розслідування кримінального провадження здійснено згідно із загальними правилами досудового розслідування, передбаченими КПК України, з урахуванням положень Глава 25. Особливості досудового розслідування кримінальних проступків того ж Кодексу та за його наслідками, на підставі отриманих від прокурора, у порядку ст. 301 КПК, матеріалів, прокурор встановивши, що підозрюваний беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, прийняв рішення, відповідно до ч. 5 указаної статті наведеного Кодексу та вимог ст. 302 КПК, про звернення до суду з обвинувальним актом, в якому зазначив клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні, та котре було задоволено ухвалою суду.

Отже, судом визначено (1) розгляд обвинувального акту здійснювати без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, а (2) спрощене провадження щодо кримінального проступку здійснювати згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими КПК, з урахуванням положень § 1. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків Глава 30. Особливі порядки провадження в суді першої інстанції того ж Кодексу.

Мотиви суду

Відповідно, Суд розглянув цей обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, на підставі вивчення обвинувального акту та доданих до нього матеріалів із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин, відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України, установивши таке.

Із долучених до обвинувального акту матеріалів слідує, що обвинувачений був представлений захисником, беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акту за його відсутності, йому відомі наслідки розгляду кримінального провадження у спрощеному провадженні, передбачені ч. 2 ст. 302 КПК України.

Як наслідок, обставини щодо учинення кримінальних проступків установлені органом досудового розслідування сприймаються судом, як дійсні.

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

Тим самим, є установленими (дійсними) обставини відображені в обвинувальному акті, які не оспорюються учасниками судового провадження, а саме те, щоОСОБА_2 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , на початку липня 2022 року у місті Харків, точний час та місце досудовим розслідуванням не встановлено, скористався послугами невстановленої особи щодо виготовлення посвідчення водія категорії «В», вартістю 26000 грн.

Реалізуючи свій умисел, направлений на пособництво у виготовленні завідомо підробленого посвідчення водія, ОСОБА_2 , зв`язався з невстановленою досудовим розслідуванням особою, яка повідомила, що для виготовлення підробленого посвідчення водія необхідно надати персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, дату народження та особисту фотокартку ОСОБА_2 , які в подальшому буде використано для підробки посвідчення водія.

В подальшому, ОСОБА_2 продовжуючи реалізовувати свій протиправний умисел, особисто повідомив невстановленій особи особисті персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, ім`я по-батькові, дату народження та особисту фотокартку, з метою внесення вказаних даних до підробленого посвідчення водія та віддав особисто грошові кошти за виготовлення підробленого посвідчення водія кошти у розмірі 26000 грн.

У свою чергу, невстановлена органом досудового розслідування особа, реалізуючи свої протиправні дії, направлені на підроблення документів, діючи в межах домовленості з ОСОБА_2 з корисливих мотивів, у невстановлений органом досудового розслідування день, час та місці, підробила офіційний документ, який посвідчує певні факти, що мають юридичне значення або надають певні права, а саме - посвідчення водія серії НОМЕР_2 , виданого 03.06.2022 ТСЦ 8042, на ім`я ОСОБА_2 .

В подальшому, ОСОБА_2 приїхав у м. Київ для отримання посвідчення водія серії НОМЕР_2 , яке останній отримав особисто від невстановленої досудовим розслідуванням особи, територіально у Подільському районі міста Києва.

ОСОБА_2 , будучи обізнаним про те, що право керування транспортними засобами надано особам, які володіють водійським посвідченням, діючи з прямим умислом, з метою незаконного отримання можливості керування транспортним засобом, реалізуючи свої протиправні наміри та діючи згідно домовленості, у липні 2022 року, у невстановлений день і час, з метою підроблення офіційних документів за невстановлених обставин, надав свої персональні дані невстановленій особі, чим сприяв вчиненню кримінального правопорушення.

Таким чином, ОСОБА_2 , достовірно знаючи, що він отримав посвідчення водія всупереч встановленому порядку отримання посвідчення водія, який передбачений Постановою Кабінету Міністрів України № 340 від 08 травня 1993 року «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», залишив дане посвідчення в себе та почав його використовувати для підтвердження права керувати транспортними засобами певної категорії.

У результаті протиправних дій, ОСОБА_2 вчинив пособництво у підробленні посвідчення водія серії НОМЕР_2 , виданого 03.06.2022 ТСЦ 8042, яке видається та посвідчується уповноваженою на те установою, що надає права, з метою подальшого його незаконного особистого використання.

Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_2 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, та проходячи її у військової частини НОМЕР_3 , 06.10.2022 року, приблизно о 23 годині 43 хвилин, керуючи автомобілем марки «Citroen», моделі «C-Elysee», д.н.з. НОМЕР_4 , рухався проїжджою частиною за адресою: м. Київ, пр-т Шухевича, 2-Т, та був зупинений для перевірки документів інспекторами УПП в м. Києві ДПП України. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про Національну поліції», інспектори попросили ОСОБА_2 пред`явити документи, які засвідчують право на керування транспортним засобом

Усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з особистих мотивів, з метою того, щоб підтвердити правомірність керування вказаним транспортним засобом, 06.10.2022 року, приблизно о 23 годині 43 хвилин, знаходячись на проїжджій частині за адресою: м. Київ, пр-т Шухевича, 2-Т, ОСОБА_2 використав завідомо підроблений документ - посвідчення водія серії НОМЕР_2 , виданого 03.06.2022 ТСЦ 8042, та пред`явив його працівникам патрульної поліції Національної поліції України, які, виявивши ознаки його підроблення, викликали на місце слідчо-оперативну групу Дніпровського УП ГУНП у м. Києві.

Кваліфікація дій

Таким чином, з`ясовано, що ОСОБА_2 вчинив пособництво у підробленні офіційного документа, який видається підприємством, установою, організацією і який надає права з метою використання його підроблювачем чи іншою особою, тобто кримінальне правопорушення - проступок передбачений ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України та використав завідомо підроблений документ, тобто скоїв кримінальне правопорушення - проступок, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України.

При цьому, Суд, здійснивши кримінально-правову оцінку поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, через визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального проступку, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння, уважає таку кваліфікацію дій обвинуваченого дійсною та вірною.

Позаяк, відповідно до примітки ст. 358 КК під офіційним документом у цій статті та статтях 357 і 366 цього Кодексу слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити..

Мотиви призначення покарання

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому Суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

З урахуванням того, що за частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Конституційний Суд України в Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив таке: […] призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим […].

Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину […] (абзаци сьомий, восьмий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини) .

В рішенні від 15.06.2022 № 4-р(II)/2022 Конституційний Суд України зазначає, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності […] має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, […].

Відповідно покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства (див. постанову Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18).

В цій ситуації, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 66 КК України, Суд визнає щире каяття, яке полягає, зокрема, у визнанні обставин регламентованих ст. 91 КПК щодо події кримінального правопорушення, у т.ч. час, місце, спосіб учинення, та в розрізі того, що, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася (див. п. 3 ПП ВСУ від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», постанову ККС ВС від 22.03.2018 у справі № 759/7784/15-к), що власне є дійсним в цій ситуації та витікає в т.ч. з заяви про визнання своєї винуватості.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченому відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З огляду на, що Суд в цій справі ураховуючи дані про особу обвинуваченого (наведені у вступній частині вироку), ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме: класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення протиправних дій, та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкцій статей у виді штрафів, оскільки Суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, в той час, як покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами, зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, з урахуванням того, що оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого (див. постанову ВС від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18), що власне і має місце, в цій ситуації, при застосуванні наведеного судом покарання щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення.

У той час, як призначення будь-якого іншого виду покарання, в цій ситуації, в ключі характеристик особи, вчинюваного злочину, поведінки до та після, Суд сприймає, як діяння, яке б указувало на не можливість досягнення мети регламентованої ст. 50, 65 КК.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом

Процесуальні витрати вирішено відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Питання щодо речових доказів Суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 302, 368-371, 373-374, 376, 381-382 КПК України, Суд

у х в а л и в :

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінальних проступків передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та призначити покарання :

? за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України - у виді штрафу у розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в доход держави;

? за ч. 4 ст. 358 КК України - у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень в доход держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_2 покарання у виді штрафу у розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в доход держави.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави процесуальні витрати на проведення експертизи у розмірі 1 510, 24 грн.

Речові докази: посвідчення водія серії НОМЕР_2 (підроблене) на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - знищити; оптичний носій інформації DVD-R диск - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку, з урахуванням того, що відповідно до положень ч. 1 ст. 394 КПК України, вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст. 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

С у д д я ОСОБА_1