Номер провадження: 11-кп/813/1641/23
Справа № 947/6642/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Одеський слідчий ізолятор» апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 08 червня 2023 року про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0003160 від 02 вересня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 08 червня 2023 року було задоволено клопотання прокурора та ОСОБА_10 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.185 КК України та ОСОБА_9 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.27, ч.5 ст.185 КК України, продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на строк 60 днів до 07 серпня 2023 року включно.

Раніше визначений розмір застави залишений без змін.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

Захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 в своїй апеляційній скарзі просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до його підзахисного запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що його підзахисний перебуває під вартою 3 роки 9 місяців і на теперішній час всі ризики, які були підставою для застосування виняткового запобіжного заходу відпали.

Захисник ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі просив скасувати ухвалу та застосувати до його підзахисного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що його підзахисний раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, позитивно характеризується, працевлаштований, має незадовільний стан здоров`я.

Крім того старший син обвинуваченого є інвалідом з народження та потребує постійного догляду.

Обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та застосувати до його підзахисного запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що ризики, на які посилається прокурор не підтверджуються жодними доказами.

Також необґрунтованим є твердження прокурора про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Тяжкість кримінального правопорушення не може бути єдиною підставою для продовження строку тримання під вартою.

Обвинувачений зазначив про те, що він раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, позитивно характеризується, працевлаштований, має двох дітей, один з яких є інвалідом з народження та потребує постійного догляду, також має батьків похилого віку, які потребують постійного догляду.

Крім того, обвинувачений вказав, що має хронічні захворювання.

Позиції учасників апеляційного розгляду

Під час апеляційного розгляду захисники: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинувачені: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 підтримали вимоги своїх апеляційних скарг та просили їх задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти поданих апеляційних скарг, просила залишити оскаржену ухвалу суду без змін.

Мотиви апеляційного суду

Частиною 1 ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Абзацом 2 ч.2 ст.392 КПК України передбачено, що ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як убачається з матеріалів провадження на розгляді в Київському районного суду м.Одеси знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0003160 від 02 вересня 2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні злочину ч.5 ст.185 КК України та ОСОБА_9 у вчиненні злочину ч.5 ст.27, ч.5 ст.185 КК України.

Відповідно до положень ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Абзацом 2 ч.3 ст.407 КПК України передбачено, що постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно з ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Виходячи з положень п.24) ч.1 ст.3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_10 та ОСОБА_9 обвинувачення по суті, оскільки, окрім, як дослідивши оскаржену ухвалу суду першої інстанції щодо продовження запобіжного заходу та копію клопотання прокурора, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.

Окрім того, відповідно до п.13) ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_10 та ОСОБА_9 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.

За таких обставин апеляційний суд не переглядає обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_10 за ч.5 ст.185 КК України та ОСОБА_9 за ч.5 ст.27, ч.5 ст.185 КК України.

Оскарженою ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 08 червня 2023 року обвинуваченим: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 продовжений строк тримання під вартою, оскільки суд дійшов висновку про те, що не зменшились і продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, на теперішній час у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0003160 судом першої інстанції не вчинені не вчинені всі необхідні дії, що передбачені процедурою судового розгляду для повного, об`єктивного та всебічного дослідження всіх обставин справи, зокрема не дослідженні всі докази, які були зібрані органом досудового розслідування.

Разом з тим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину проти власності, за який, у разі доведеності вини обвинувачених, їм загрожує реальне покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна.

Беручи до уваги тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим, продовжує існувати ризик того, що вони можуть переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Європейський суд з прав людини вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою («W v.Switzerland», Заява № 14379/88, 26 січня 1993 року).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Becciev v.Moldova» (Бекчиєв проти Молдови), пункт 58).

Аналізуючи характер та обставини злочину, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , апеляційний суд вважає, що у випадку застосування до обвинувачених запобіжного заходу не пов`язаного з позбавлення волі останні можуть незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, з метою схилити їх до зміни своїх первинних показань, що в свою чергу буде перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а також повному, всебічному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що згідно із ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, а показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, з метою виконання завдань кримінального процесуального закону, вказані обставини зумовлюють можливість поза процесуального впливу на свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності та підтверджують наявність ризику, передбаченого п.3) ч.1 ст.177 КПК України.

Під час апеляційного розгляду прокурор надала до апеляційного суду заяву обвинуваченого ОСОБА_11 про те, що представники обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 здійснюють на нього вплив, що також підтверджує існування ризику, передбаченого п.3) ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, прокурор вказав на те, що, на теперішній час, не віднайдені викрадені грошові кошти.

Вказані обставини беззаперечно доводять і існування ризику, передбаченого п.2) ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що, перебуваючи на свободі, обвинувачені можуть знищити, сховати або спотворити речі і документи, що мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

У своїх апеляційних скаргах захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_9 зазначали про незадовільний стан здоров`я останнього.

В свою чергу апеляційний суд зазначає про те, що сторона захисту не надала будь-яких доказів того, що незадовільний стан здоров`я ОСОБА_9 унеможливлює його утримання в слідчому ізоляторі та допомога, яку потребує ОСОБА_9 , не може бути надана медичною частиною ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Твердження апеляційних скарг захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що він має двох дітей, один з яких є інвалідом з народження та потребує постійного догляду, також має батьків похилого віку, які потребують постійного догляду, на думку апеляційного суду, не є достатніми підставами для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу. Апеляційний суд вважає, що зазначені соціальні фактори не спростовують викладені в ухвалі висновки суду першої інстанції та не дають достатніх підстав вважати, що вони можуть мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню існуючих ризиків.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі судового розгляду лише винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , дозволить під час судового розгляду контролювати його місце перебування та запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, які на теперішній час продовжують існувати.

За таких обставин, доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_9 про недоведеність існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, є непереконливими, адже при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Враховуючи викладене, доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_9 про наявність підстав для застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є необґрунтованими, а суд першої інстанції правильно встановив обставини, передбачені ч.3 ст.199 КПК України, що в свою чергу свідчить про наявність правових підстав для продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .

Пунктом 1) ч.3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_9 без задоволення, а оскаржену ухвалу суду без змін.

Водночас, апеляційний суд вважає за необхідне звернути особливу увагу суду першої інстанції на положення ст. 8 Конституції України, ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року та приписи ст.ст. 28 та 318 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст.28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Водночас ч.1 ст.318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0003160 від 02 вересня 2019 року, знаходиться на розгляді суду першої інстанції досить тривалий час, протягом якого ОСОБА_10 та ОСОБА_9 утримуються під вартою, а саме 3 роки та 9 місяців, про що наголошувалось в апеляційних скаргах, проте судовий розгляд на теперішній час не завершений та остаточне рішення не прийнято.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч.4 ст.28 та ч.1 ст.318 КПК України тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 197, 199, 376, 404, 405, 406, 407, 419, 422-1, 532 КПК, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_9 , залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 08 червня 2023 року, якою обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на строк 60 днів до 07 серпня 2023 року, включно залишити без змін.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків, передбачених ст.28 КПК України, під час розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0003160 від 02 вересня 2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.27, ч.5 ст.185 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4