Справа № 331/1473/21
Провадження № 1-в/331/61/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку із Державною установою «Надержинщинська виправна колонія (№65») подання начальника Олександрівського РВ філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_5 про вирішення питання щодо порядку виконання вироку

ВСТАНОВИВ:

На виконанні Олександрівського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області з 22.08.2022 року перебуває вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.07.2022 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України засуджену ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки.

Вирок набрав законної сили 05.08.2022 року.

Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.07.2018 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України вирішено звільнити ОСОБА_4 від відбування призначено покарання з іспитовим строком на 1 рік.

Вироком Запорізького апеляційного суду від 15.09.2022 року вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.07.2018 року в частині призначеного покарання скасовано та ухвалено в цій частині новий вирок, яким призначено ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 71 КК України у вигляді 1 року 6 днів позбавлення волі. Постановою Касаційного кримінального суду Верховного суду від 12.04.2023 року щодо ОСОБА_4 вирішено виключити із резолютивної частини вказівку про застосування ч. 1 ст. 71 КК України та засуджено до покарання у виді 1 року позбавлення волі.

Начальник Олександрівського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_5 звернулась до суду з поданням для вирішення питань щодо наявності протиріч при виконанні вироку Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.07.2022 року, який надійшов на виконання, оскільки в судовому рішенні Запорізького апеляційного суду від 15.09.2022 року до строку покарання остаточно призначеного ОСОБА_4 за сукупністю злочинів не зараховане покарання, відбуте повністю чи частково за попереднім вироком або не зазначено про самостійне виконання цих вироків.

У судовому засіданні прокурор зазначила, що вказані у поданні вироки необхідно виконувати окремо, а тому просила винести ухвалу у якій зазначити саме такий порядок виклнання.

Засуджена у судовому засіданні підтримала думку прокурора. Вказала, що до затримання за іншим вироком суду вона була прийнята на облік до Олександрівського РВ філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області, виконувала обов`яжи, покладені на неї вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя.

Начальник органу пробації до суду не з`явилась, надіслала заяву про розгляд подання без її участі.

Дослідивши подання та матеріали кримінального провадження, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.07.2022 року ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено покарання у вигляді 2 років обмеження волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання, з покладанням на неї обов`язків, з іспитовим строком в 2 роки. Вирок ніким не оскаржував ся та набрав законної сили 05.08.2022 року.

Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.07.2018 року ОСОБА_4 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді 1 року позбавлення волі. У відповідності до ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання у вигляді 1 місяця за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.11.2015 року, призначивши покарання за сукупністю вироків у вигляді 1 року 1 місяця позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України, із покладенням судом на обвинувачену обов`язків, ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.

Вироком Запорізького апеляційного суду від 15.09.2022 року колегією суддів вирішено вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.07.2018 року у відношенні ОСОБА_4 в частині призначеного покарання скасовано та ухвалено в цій частині новий вирок, яким призначено покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.11.2015 року та призначено остаточне покарання у вигляді 1 року 6 місяців позбавлення волі. Зараховано у строк відбуття покарання відбуте покарання за попереднім вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.11.2015 року, що складає 6 днів позбавлення волі. В решті вирок залишено беззмін.

Постановою Верховного Суду Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 12.04.2023 року вирок Запорізького апеляційного суду від 15.09.2022 року щодо ОСОБА_4 вирішено змінити. Виключити із резолютивної частини вироку вказівку про застосування ч. 1 ст. 71 КК України. Вважати ОСОБА_4 засудженою за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі. В решті вирок апеляційного суду залишено без змін.

Порядок розгляду питань, пов`язаних з виконанням вироків, регламентується ст.ст.537,539 КПК України.

Згідно з п. 11 ч. 1ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч. 2ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про застосування покарання за наявності кількох вироків.

Відповідно до п.2 ч.2ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, в тому числі у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктом 11 частини першої ст. 537 КПК України, а саме про застосування покарання за наявності кількох вироків.

Як вбачається з положень пунктів 10, 12 Постанови Пленуму ВСУ № 11 «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироків» від 21 грудня 1990 року, коли щодо засудженого є вирок, який не виконано і про який не було відомо суду, що постановив останній за часом вирок (і тому суд не призначив покарання за сукупністю вироків), суд за місцем виконання вироку зобов`язаний визначити порядок застосування покарання за всіма вироками. Суд вправі вирішувати лише ті питання, які не зачіпають суті вироку та не погіршують становище засудженого, звужують або розширюють обсяг обвинувачення, стосуються прогалин і недоліків вироків у частині кваліфікації злочинів, призначення покарання, вирішення цивільного позову.

Згідно з пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», питання визначення порядку застосування покарання за наявності декількох вироків можуть вирішуватися в стадії виконання вироку у випадку, якщо стосовно засудженого є не виконаний вирок, про який не було відомо суду, що постановив останній за часом вирок.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі частини 1статті 70 КК України остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру. Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду від 27 березня 2018 року в провадженні № 51-717км18, коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення першого вироку інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, або звільняється від відбування покарання з випробуванням, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Отже, під час розгляду подання про застосування покарання за наявності кількох вироків в порядку, передбаченому Розділом VІІІ КПК України, можуть вирішуватись на стадії виконання вироків лише ті питання, які не стосуються суті вироку і не тягнуть погіршення становища засудженого, а, отже, не підлягають розгляду в такому порядку питання, які порушують суть вироку та погіршують становище засудженого, звужують або розширюють обсяг обвинувачення, стосуються прогалин і недоліків вироків в частині кваліфікації злочинів, призначення покарання, вирішення цивільного позову.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.07.2022 року та вирок Запорізького апеляційного суду від 15.09.2022 року слід виконувати самостійно.

На підставі викладеного, керуючись ст. 537 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Подання начальника Олександрівського РВ філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_5 про вирішення питання щодо порядку виконання вироку задовольнити.

Визначити, що вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.07.2022 року (ЄУН 331/1473/21) та вирок Запорізького апеляційного суду від 15.09.2022 року (ЄУН 336/4307/17) відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконувати самостійно.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1