Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/5588/23
У Х В А Л А

03 серпня 2023 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

з боку обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

з боку захисту: обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ТОВ «Софія Інвестмент» ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 206-2, ч. 1 ст. 358 КК України,

В С Т А Н О В И В :

На адресу суду 26.07.2023 від захисника ОСОБА_5 надійшла заява, в якій просить відвести прокурора ОСОБА_7 в межах кримінального провадження № 0000687. На обґрунтування покликається на те, що наявні обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в неупередженості прокурора. Так, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000687 із 28 березня 2019 року, з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, проводилося слідчими Національної поліції за ч. 3 ст. 206-2 КК України. Слідчими Національної поліції ОСОБА_4 були вручені підозри: 05 березня 2023 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 206-2 КК України; 11 травня 2023 року - кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 206-2 КК та ч. 1 ст. 358 КК України. Обвинувальний акт також було складено слідчим Національної поліції. Водночас, положеннями ч. 3 ст. 216 КПК України визначено, що досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених ст. 206-2 та ст. 358 КК України, здійснюють виключно детективи органів Бюро економічної безпеки України. Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України «Про початок діяльності Бюро економічної безпеки» від 24 листопада 2021 року №1493-р було прийнято рішення про початок діяльності Бюро (роздруківку долучаю, арк. З додатків). Положеннями п. 2 Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Бюро економічної безпеки України» передбачено, що матеріали кримінального провадження, які на день початку діяльності Бюро економічної безпеки України перебувають в іншому органі досудового розслідування на стадії досудового розслідування, але відповідно до закону підслідні Бюро економічної безпеки України, протягом двох місяців з дня прийняття рішення про початок діяльності Бюро економічної безпеки України передаються органом досудового розслідування відповідному прокурору у кримінальному провадженні для подальшого прийняття рішення у порядку, визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України. Відповідно до інформації, відображеній в ЄРДР, 25 листопада 2021 року процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000687 вже здійснювали прокурори Київської міської прокуратури. Відповіддю Київської міської прокуратури від 19 листопада 2021 року № 096-2941-21 на адвокатський запит підтверджено, що на вказану дату досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000687 здійснювалося слідчими СУ ГУ НП в м. Києві.

Починаючи із 24 листопада 2021 року і протягом двох місяців, тобто до 24 січня 2022 року, матеріали кримінального провадження № 0000687 мали бути передані для подальшого розслідування детективам Бюро економічної безпеки України, як це передбачено вимогами п. 2 Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Бюро економічної безпеки України». Натомість, слідчі Національної поліції продовжили незаконно здійснювати у ньому досудове розслідування за ч. 3 ст. 206-2 КК України.

Всупереч вимог ч. 3 ст. 216 КПК України та положень чинного законодавства, прокурором ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000687 не було прийнято рішення про його передачу за підслідністю детективам органів Бюро економічної безпеки України після 24 листопада 2021 року. При цьому досудове розслідування у кримінальному провадженні із 24 листопада 2021 року і до звернення обвинувального акта до суду незаконно здійснювалося лише слідчими Національної поліції шляхом реалізації своїх повноважень, не передбачених КПК України.

Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні слідчі Національної поліції не були уповноважені, у межах компетенції, передбаченої КПК України, збирати докази, повідомляти про підозру, ініціювати та застосовувати обмеження прав і свобод особи, вносити відомості до ЄРДР, оскільки дане кримінальне провадження їм не підслідне. Натомість у кримінальному провадженні №0000687 протиправно проводилися слідчі (розшукові) дії, результати яких покладено в основу обвинувачення, безпідставно застосовувалися заходи забезпечення кримінального провадження, порушувалися права ОСОБА_4 . При цьому бездіяльність прокурора ОСОБА_7 свідчить про упереджене ставлення до забезпечення прав обвинуваченого, умисне нехтування службовою особою положеннями ст. 216 КПК України та зацікавленість у проведенні досудового розслідування неуповноваженими, підконтрольними слідчими.

У свою чергу здійснення досудового розслідування неуповноваженими особами (органами) визнається істотним порушенням прав людини і основоположних свобод та має наслідком визнання отриманих доказів недопустимими. Недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантій забезпеченні права особи на об`єктивне й неупереджене розслідування, а також права на справедливий суд, гарантованого кожному ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, прокурор, здійснюючи процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000687, знехтував своїми обов`язками, передбаченими п.п. 7-10 ст. 36 КПК України, порушив вимоги чинного законодавства, що призвело до незаконного притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності.

Також прокурором здійснювалося процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, в якому після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 КПК України. 28 березня 2019 року до ЄРДР були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 206-2 КК України та зареєстроване кримінальне провадження № 0000687. Відповідно до положень ч. 5 ст. 12 КК України вказане кримінальне правопорушення визнано тяжким злочином. У п. 2 ч. 2 ст. 219 КПК України передбачено, що строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР до дня повідомлення особі про підозру у кримінальному провадженні щодо тяжкого або особливо тяжкого злочину становить вісімнадцять місяців.

15 вересня 2020 року слідчим Головного слідчого управління Національної поліції було винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000687 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Про вказане процесуальне рішення зазначено у пункті 6 Розділу II «Прийняті під час досудового розслідування рішення» Реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000687, де у пункті 6 міститься такий запис: «Постанова про закриття кримінального провадження № 0000687 від 28.03.2019», «Дата прийняття» - «15.09.2020». 29 вересня 2020 року, вже у закритому кримінальному провадженні № 0000687, заступником Генерального прокурора було винесено постанову про зміну групи прокурорів. В ухваленій постанові безпідставно було визначено новий склад групи прокурорів, яким було доручено здійснювати процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000687. Жоден із нових визначених прокурорів раніше не здійснював повноваження процесуального керівника у вказаному кримінальному провадженні. Серед цих прокурорів старшим групи було призначено ОСОБА_8 . Запис про прийняте процесуальне рішення міститься у Реєстрі матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000687, а саме у Розділі II «Прийняті під час досудового розслідування рішення», пункті 7, де мається запис: «Постанова про зміну групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000687 від 28.03.2019», «Дата прийняття» - «29.09.2020». У зв`язку із тим, що рішення про визначення нової групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000687 було ухвалено вже після закриття кримінального провадження, без попереднього скасування відповідної постанови слідчого від 15 вересня 2020 року, постанова від 29 вересня 2020 року про зміну групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000687 є незаконною. Таким чином у кримінальному провадженні №0000687 строк досудового розслідування закінчився 15 вересня 2020 року, із дня винесення слідчим постанови про закриття кримінального провадження, яку не було скасовано у законний спосіб. Після закриття кримінального провадження та закінчення строку досудового розслідування керівник органу прокуратури (заступник Генерального прокурора) вже не мав прав чи обов`язків ухвалювати постанову про заміну групи прокурорів, адже це є порушенням вимог ч. 1 ст. 113 КПК України.

Надалі, 13 жовтня 2020 року, після закінчення строку досудового розслідування, незаконно призначеним процесуальним керівником прокурором ОСОБА_8 безпідставно винесено постанову про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження №0000687. Про це у Реєстрі матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000687, в Розділі II «Прийняті під час досудового розслідування рішення», пункті 8 міститься запис: «Постанова про скасування постанови про закриття кримінального провадження №0000687 від 28.03.2019», «Дата прийняття» - «13.10.2020».

Після незаконного скасування прокурором 13 жовтня 2020 року постанови слідчого від 15 вересня 2020 року про закриття кримінального провадження №0000687, досудове розслідування у вказаному провадженні безпідставно було поновлено, продовжено та завершено, всупереч вимогам ч. 5 ст. 294 КПК України, де зазначено, що строк досудового розслідування, що закінчився, поновленню не підлягає.

Таким чином прокурором ОСОБА_7 під час процесуального керівництва у кримінальному провадженні №0000687 систематично порушувалися обов`язки, передбачені п.п. 7-10 ст. 36 КПК України, що призвело до незаконного притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності. З урахуванням наведеного, захисник вважає, що прокурор є упередженим та не зацікавлений у належному виконанні завдань кримінального провадження.

З аналогічних підстав від захисника ОСОБА_5 28.07.2023 на адресу суду надійшла заява, в якій просить відвести також прокурора ОСОБА_3 . Додатково зазначено, що указаний прокурор затвердив обвинувальний акт у даному провадженні, не зважаючи на закінчення строку досудового розслідування після повідомлення про підозру. Обвинувальний акт містить неправдиві відомості про потерпілого, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Також прокурором порушено право на захист обвинуваченого через позбавлення можливості права на оскарження повідомлення про підозру та права заявляти відводи. Своєю поведінкою прокурор виявив прихильність до задоволення потреб третіх осіб, безпідставно наділивши їх процесуальними правами потерпілого.

Захисник та обвинувачений у судовому засіданні підтримали заяви про відвід та просили такі задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення заяв про відвід, вважає, що заяви необґрунтовані та не вбачає підстав для їх задоволення.

Представник потерпілого підтримав позицію прокурора та надав письмові заперечення з приводу заяви про відвід прокурора.

Положеннями ст. 80 КПК України передбачено, що за наявності підстав, передбачених статтями 75?79 цього Кодексу, особами, які беруть участь у кримінальному провадженні, може бути заявлено відвід прокурору.

Відповідно до ст. 77 КПК України прокурор не має права брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, членом сім`ї або близьким родичем сторони, заявника, потерпілого, цивільного позивача або цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому ж провадженні як слідчий суддя, суддя, захисник або представник, свідок, експерт, спеціаліст, перекладач; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах кримінального провадження або існують інші обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості.

Позиція та процесуальна діяльність прокурора вказує на його відмінну від сторони захисту правову позицію щодо одних і тих же обставин.

Більше того, відповідно до вимог частин 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Процесуальні дії та здійснення/нездійснення певних слідчих дій прокурором є його позицією, яку він доводить, щодо існування тих чи інших обставин. Така позиція прокурора не свідчить про його заінтересованість у результатах кримінального провадження або про його упередженість.

Фактично захисник не погоджується із процесуальними рішеннями та бездіяльністю (на думку заявника) прокурорів. Однак, незгода учасника кримінального провадження із правовою позицією прокурора або ж суб`єктивне сприйняття змісту прийнятого прокурором рішення, не є тими обставинами, що можуть свідчити про упередженість прокурора та не можуть бути підставою для його усунення від участі у розгляді кримінального провадження.

В іншому разі інститут відводу може стати інструментом усунення з кримінального провадження прокурора виключно за одним побажанням сторони захисту, а звідси і вибором таким учасником бажаного для нього прокурора, що не відповідає засаді змагальності сторін.

Суд звертає увагу на те, що ключовим моментом відводу як цілісного інституту кримінального провадження є встановлення упередженості суб`єкта процесуальної діяльності при вирішенні поставлених перед ним питань. Поняття «інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості» є оціночним, і його тлумачення залежить від правосвідомості особи, яка його застосовує. Як вбачається із формулювань ст. 77 КПК України, інші обставини, які викликають обґрунтований сумнів в неупередженості прокурора, мають бути обумовлені конкретними фактами, які можуть бути перевірені.

Існування неупередженості повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку самого прокурора, що означає необхідність встановити, чи мав останній у певній справі будь?яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, у контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував, у даному випадку прокурор, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його неупередженості, відповідно до практики Європейського суду з прав людини.

Стосовно суб`єктивного критерію, суд, оцінюючи наявність обґрунтованих підстав для відводу, дійшов переконання про відсутність підстав стверджувати, що прокурори виявляють особисту упередженість. У заяві про відвід не наведено відомостей про факти, які б стосувалися поведінки прокурора, безпосередньо пов`язаної із здійсненням досудового розслідування у кримінальному провадженні, яка надала б підстави для констатації упередженого ставлення прокурора до сторони захисту. Презумпція особистої неупередженості особи діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного.

За об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність прокурора. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного прокурора об`єктивно виправдані.

Крім того, згідно з ч.1 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Частина 2 ст. 36 КПК України наділяє прокурора, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, відповідними повноваженнями.

Отже, якщо заявник не погоджується з тими чи іншими процесуальними діями/бездіяльністю, рішеннями прокурора, норми чинного кримінального процесуального законодавства надають право у передбачених законом випадках на оскарження відповідного рішення, дії чи бездіяльності прокурора з урахуванням такої засади як змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ст. 22 КПК України).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 89 КПК України сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

При цьому сторона захисту під час судового розгляду на стадії дослідження доказів не позбавлена права заявляти про недопустимість доказів з огляду на встановлені нею порушення вимог КПК України.

Оцінюючи в сукупності факти та обставини, встановлені за наслідками розгляду заяв про відвід прокурорів, аналізуючи їх за суб`єктивним та об`єктивним критерієм, суд дійшов висновку, що заявником не наведено вагомих аргументів, які б давали підстави вважати процесуальні дії чи бездіяльність прокурорів упередженими відповідно до п. 3 ч.1 ст. 77 КПК України.

З огляду на викладене, підстав для відводу прокурорів не вбачається.

Керуючись ст. ст. 77, 80, 369-372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні заяв захисника ОСОБА_5 про відвід прокурорів ОСОБА_7 та ОСОБА_3 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 206-2, ч. 1 ст. 358 КК України, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_9