Номер провадження: 11-кп/813/1875/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 30.06.2023 року в кримінальному провадженні №0001518 від 08.12.2022 року щодо:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився с. Сельдь, Ульянівської області, РФ, з вищою освітою, одруженого, працюючого начальником відділення ВМКЦ Південного регіону, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

встановив:

Ухвалою суду кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України закрито, а останній звільнений від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України у зв`язку з передачею його на поруки трудовому колективу Військово-медичного клінічного центру Південного регіону.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави витрати на залучення експертів Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз МЮ України в розмірі 13 860 гривень 61 копійки.

Судом встановлено, що 07 грудня 2022 року, близько 13 год. 30 хв., ОСОБА_10 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «Subaru Forester», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , у світлу пору доби, при достатній видимості, в умовах мокрої проїзної частини, здійснював рух по просп.Небесної Сотні, зі сторони вул.Інглезі в напрямку вул.Шкільний Аеродром у м.Одесі, наближаючись до регульованого світлофорним об`єктом виїзду з прилеглої території будинку № 2 по проспекту Небесної Сотні, на світлофорі якого у цей момент був увімкнений жовтий сигнал, який забороняє рух транспортних засобів.

В цей же час, рухаючись у зустрічному напрямку, на дозволяючий сигнал світлофору, автомобіль марки «BMW 316», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , почав виконувати маневр повороту ліворуч, в напрямку прилеглої території будинку № 2 по проспекту Небесної Сотні, із виїздом на смугу руху автомобіля марки «Subaru Forester».

Водій ОСОБА_10 своєчасно не зменшив швидкість, не зупинився перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія) ПДР України та продовжуючи рух через регульований світлофорним об`єктом виїзд з прилеглої території будинку № 2 по проспекту Небесної Сотні на заборонений сигнал світлофору, передньою центральною частиною керованого ним автомобіля допустив зіткнення із правою бічною частиною автомобіля марки «BMW 316» під керуванням ОСОБА_11 .

Своїми діями водій ОСОБА_10 , порушив вимоги п.1.5, п.2.3б), п.8.7.3.(ґ), п.8.10 «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001), якими передбачено:

- п.1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

- п.2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.»;

- п.8.7.3.(ґ) «Жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.»;

- п.8.10 «У разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.69, якщо їх немає не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.».

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до висновку судово-медичної експертизи, потерпілому ОСОБА_7 , спричиненні середньої тяжкості тілесні ушкодження, у вигляді: переломи 3, 4, 5-го ребер справа, перелом кісток тазу (правої латеральної маси крижі, нижньої гілки та тіла правої лонної кістки з розповсюдженням лінії перелому на передній край вертлюгової западини, сідничної кістки справа), перелом правого поперечного виростку 5-го поперекового хребця, апікальний перелом зовнішньої щиколотки лівого гомілково-ступневого суглобу, різані рани обличчя.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи, водій автомобіля марки «Subaru Forester» ОСОБА_10 , виконуючи вимоги п.8.7.3.(ґ), п.8.10 Правил дорожнього руху України, мав технічну можливість запобігти настанню даної події.

В діях водія автомобіля марки «Subaru Forester» ОСОБА_10 вбачаються невідповідності вимогам п.8.7.3.(ґ), п.8.10 Правил дорожнього руху України, які створювали необхідні і достатні умови для настання події і перебували з ним у причинному зв`язку.

Не погоджуючись з ухвалою суду представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, а також істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання про звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України у зв`язку з передачею його на поруки, з передачею справи для продовження судового провадження у справі в загальному порядку в місцевому суді.

В обґрунтування апеляційної скарги представник потерпілого вказує, що при прийнятті рішення судом безпідставно не взято до уваги відсутність в діях ОСОБА_10 щирого каяття, оскільки матеріали провадження не містять відомостей, що останній дійсно усвідомив та розкаявся у вчиненому ним кримінальному правопорушенні, визнав вину лише під час судового розгляду, не вибачився перед потерпілим, хоча з моменту ДТП пройшло шість місяців. Вважає, що суд безпідставно послався в обгрутування свого рішення на п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», яка регламентує застосовується норм матеріального права лише під час ухвалення вироку. Також апелянт вважає, що рішення суду суперечить усталеній практиці Верховного Суду, відповідно до якої саме по собі визнання вини, не вказує на те, що зізнання особи стало результатом тривалого роздуму й зайнятої боротьби та/або свідчить про рішучість стати на шлях виправлення, самоосуд свого вчинку. Звертає увагу, що обвинувачений жодним чином не намагався загладити свою провину, не відшкодував збитки завдані здоров`ю потерпілого а також моральні збитки, а відсутність цивільного позову ніяким чином не впливає на факт того, що особа навіть не спробувала загладити свою провину. Крім того, представник потерпілого зазначає, що прокурор у судовому засіданні заперечував проти звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності, однак в оскаржуваному рішенні міститься протилежне твердження суду.

Заслухавши суддю-доповідача; потерпілого та його представника, які підтримали апеляційну скарги та просили її задовольнити; обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; прокурора, який просив ухвалу суду залишити без змін та вважав безпідставними доводи апеляційної скарги; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Згідно вимог ст. 2 КПК основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 КК звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюється виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КК України особу, яка вперше вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та щиро покаялася, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.

Отже, підставою такого звільнення є щире каяття особи, яке свідчить про її бажання спокутувати провину перед колективом та виправити свою поведінку. Також звільнення від кримінальної відповідальності за ст.47 КК України можливе лише за клопотанням колективу, членом якого є особа, про передачу її на поруки. Воно має бути оформлене протоколом загальних зборів колективу, який долучається до справи.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 25.05.2021 року у справі № 464/4133/17.

Встановивши відсутність хоча б однієї із цих передумов, суди не вправі застосовувати ст. 47 КК щодо обвинуваченої особи.

Згідно ч. 1 ст. 285 КПК особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

У зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, кримінальне провадження закривається судом (п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК).

Звільнення від кримінальної відповідальності за ст.47 КК України можливе лише за клопотанням колективу підприємства, установи чи організації, членом якого є особа, про передачу її на поруки.

Звільняючи ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності на підставі положень ст. 47 КК, місцевий суд врахував те, що ОСОБА_10 вперше притягується до кримінальної відповідальності за вчинення нетяжкого злочину, визнає вину, усвідомлює протиправність своїх дій та щиро розкаюється, працює в Військово-медичному клінічному центрі Південного регіону, колектив якого просить передати його на поруки, а обвинувачений бажає виправити свою поведінку.

Із матеріалів провадження вбачається, що колективом Військово-медичного клінічного центру Південного регіону проведено загальні збори, результати яких оформлено протоколом №1 від 31.05.2023 року та прийнято рішення клопотати перед Київським районним судом м. Одеси про передачу на поруки обвинуваченого ОСОБА_10 колективу Військово-медичного клінічного центру Південного регіону в порядку ст.47 КУ України (а.п. 66-67).

На підставі проведених зборів колективу начальник Військово-медичного клінічного центру Південного регіону ОСОБА_12 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з належно оформленим клопотанням про передачу ОСОБА_10 на поруки Військово-медичного клінічного центру Південного регіону.

З огляду на наведене слід констатувати, що суд мав розглянути вказане клопотання трудового колективу та прийняти рішення про задоволення клопотання у разі його обґрунтованості, та лише після цього прийняти рішення про закриття кримінального провадження зі звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст.47 КК України, з його передачею на поруки трудовому колективу.

Слід звернути увагу, що клопотання про передачу на поруки, оформлене належним чином, є саме тим документом, який за наявності підстав, передбачених ч.1 ст.47 КК України, надає суду право прийняти рішення про його задоволення, з подальшим закриттям кримінального провадження та звільнення від кримінальної відповідальності особи у зв`язку з передачею його на поруки трудовому колективу. В іншому випадку, тобто не знайшовши підстав для задоволення заявленого клопотання, суд має право відмовити в його задоволенні та продовжити розгляд кримінального провадження в загальному порядку.

Проте, суд першої інстанції ухвалюючи рішення про звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності на підставі ст.47 КК України, фактично не зазначив в резолютивній частині ухвали свого рішення по суті заявленого клопотання про передачу обвинуваченого на поруки трудовому колективу, що підтверджується змістом оскарженої ухвали, зокрема її резолютивної частини, що суперечить вимогам ст. 372 КПК.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що оскаржена ухвала суду за змістом та формою не відповідає вимогам ст.ст. 370, 372 КПК та загальним засадам кримінального провадження, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Апеляційний суд вважає, що встановлені порушення, які були допущені судом першої інстанції при постановленні ухвали, з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, 9, 409, 412, 415 КПК, є істотними та такими, що тягнуть за собою скасування ухвали та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

При цьому, апеляційний суд враховує положення ч.1 ст.412 КПК, відповідно до яких істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Водночас згідно положень п.1 ч.1 ст.415 КПК суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другою статті 412 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження, а саме верховенство права.

Відповідно ст. 8 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, колегія суддів також керується положеннями ч.1 ст.9 КПК, яка регламентує, що під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.

Відповідно до положень ч.6 ст.9 КПК, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції при розгляді даного кримінального провадження та ухвалені рішення допущено порушення загальних засад кримінального провадження, а саме законність, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, зі стадії підготовчого провадження, в іншому складі суду.

Частиною 2 та 3 ст. 415 КПК передбачено, що призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Враховуючи наведені вимоги процесуального закону, колегія суддів не висловлюється щодо наявності або відсутності підстав для застосування положень ст.47 КК України в даному криміналом провадженні, а тому доводи представника потерпілого, викладені ним в апеляційній скарзі, мають бути перевірені під час нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду, суду першої інстанції, неухильно дотримуючись вимог КПК України, необхідно звернути увагу на встановлені під час апеляційного розгляду та зазначені в ухвалі суду порушення вимог кримінального процесуального закону, провести судове провадження у відповідності до вимог КПК та прийняти за його результатами законне і обґрунтоване рішення, яке буде відповідати вимогам закону, та забезпечить неухильне виконання положень ст.ст. 2, 7 КПК.

Керуючись вимогами ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 30.06.2023 року, якою кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України закрито зі звільненням його від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею його на поруки трудовому колективу Військово-медичного клінічного центру Південного регіону скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження №0001518 від 08.12.2022 рокуза обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, в суді першої інстанції, зі стадії підготовчого провадження, в іншому складі суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4