ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/1984/23 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1118/23 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Пособництво державі-агресору
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 липня 2023 року щодо продовження дії запобіжного заходу ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.111-1, ч. 1 ст. 111-2 КК України,-

УСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 10 вересня 2023 року включно, без визначення розміру застави.

У задоволенні клопотань обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисників про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт або заставу - відмовлено.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції вказав на те, що не зменшилися та продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченій запобіжного заходу, та вважав, що з урахуванням дії воєнного стану в Україні, фактор настання існуючих ризиків в даних умовах значно збільшується, а застосування більш м`якого запобіжного заходу, не зможе перешкодити обвинуваченій повернутися до протиправної діяльності та вчинити спроби ухилитися від суду.

При цьому, судом враховано обставини вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченої, яка обвинувачується у вчиненні нетяжкого та особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від десяти до дванадцяти років з конфіскацією майна, відсутність будь-яких даних про неможливість перебування обвинуваченої в умовах попереднього ув`язнення.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченої ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання сторони обвинувачення про продовження дії запобіжного заходу.

У випадку, якщо суд апеляційної інстанції прийде до висновку про існування підстав для обрання запобіжного заходу просить обрати відносно ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід, або поряд з обранням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просить визначити розмір застави.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує, що вже практично вісім місяців ОСОБА_8 знаходиться у слідчому ізоляторі, проте, станом на сьогодні не існує жодних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які б виправдовували тримання ОСОБА_8 під вартою, а також є інші об`єктивні обставини, які зумовлюють призначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді арешту чи визначення розміру застави.

На підтвердження своєї позиції щодо необхідності відмови у задоволенні клопотання щодо продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 захисник посилається на її вік, міцні соціальні зв`язки, а також те, що вона є депутатом сільської ради та у неї відсутні судимості.

Крім того, вказує, що ОСОБА_8 є пенсіонером, у якої досить тривалий час до поміщення в СІЗО спостерігалися серйозні проблеми зі здоров`ям. Станом на сьогодні в СІЗО у неї постійні приступи гіпертонії. Також у СІЗО у неї виявлений крупний камінь у нирках.

Заслухавши доповідь судді, захисника, який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченої переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, колегія суддів бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 111-1, ч.1 ст. 111-2 КК України, один з яких відноситься до категорії особливо тяжкого й передбачає покарання до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як вбачається з клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися, при цьому сторона обвинувачення надала оцінку протиправності дій, скоєних обвинуваченою, тяжкості покарання, у разі доведення її винуватості, відомостям, які характеризують особу обвинуваченої та навів підстави, які вказують про необхідність продовження строку дії обраного раніше запобіжного заходу.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які інкримінуються ОСОБА_8 , враховуючи їх тяжкість, суспільну небезпечність та вчинення до того ж в умовах воєнного стану, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Колегія суддів ставиться критично до тверджень захисника щодо не доведеності ризиків та не підтвердження їх існування, оскільки відомості, що є наявними в матеріалах судового провадження свідчать про протилежне, а їх наявність об`єктивно спростовує апеляційні доводи про недоведеність ризиків щодо переховування від суду, можливість незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Що стосується посилання апелянта на наявність у ОСОБА_8 постійного місця проживання, міцних соціальних зав`язків, наявність у власності землі та відсутність судимостей, то вказані факти не є безумовними підставами для скасування чи зміни обвинуваченій запобіжного заходу. Крім того, колегія суддів вважає, що ці обставини, у даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченої, з урахуванням її поведінки, характеру та обставин за яких були вчинені кримінальні правопорушення.

Наявність у обвинуваченої ОСОБА_8 захворювань, на думку колегії суддів також не є обов`язковою підставою для зміни останній запобіжного заходу, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що обвинувачена позбавлена отримувати необхідне лікування в умовах слідчого ізолятора. Не надано таких доказів і апелянтом під час розгляду апеляційної скарги, у зв`язку з чим твердження захисника обвинуваченої щодо неможливості обвинуваченої у зв`язку із захворюванням перебувати в умовах СІЗО є такими, що не знайшли свого підтвердження матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, менш суворих запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченою її процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченої.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 липня 2023 року щодо продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.111-1, ч. 1 ст. 111-2 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді: