Дата документу 18.05.2023 Справа № 311/848/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/910/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №311/848/21Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 , (в режимі відеоконференції),

розглянувши у закритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Заводського районного суду м.Запоріжжя від 12 квітня 2023 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Василівка Запорізької області, зареєстрований у АДРЕСА_1 , проживає у АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаною ухвалою районного суду до 10.06.2023 року включно продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просив ухвалу суду скасувати та застосувати до нього запобіжний захід у виді особистого зобов`язання. Свої вимоги мотивував тим, що ризики, на які посилалась прокурор в своєму клопотанні про продовження тримання під вартою, ґрунтуються на припущеннях та нічим не підтверджені. Обвинувачений зазначає про недоведеність його винуватості, оскільки матеріали кримінального провадження відсутні. Звертає увагу на наявність у нього місця проживання у м.Запоріжжі.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; з`ясувавши позицію прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

В провадженні Василівського районного суду Запорізької області перебувало кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні передбаченого ч.4 ст.152 КК кримінального правопорушення.

Розпорядженням голови Верховного Суду територіальна підсудність судових справ Василівського районного суду Запорізької області визначена за Заводським районним судом м.Запоріжжя.

Прокурор звернулась до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, виходив з того, що у справі існує ризик того, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, а також незаконно впливати на малолітню потерпілу та її законного представника. При цьому, підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів не встановлено.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст.177 КПК ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 КПК обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності передбачених ст.177 КПК ризиків, суд першої інстанції правильно встановив, що заявлені ризики переховування від суду, незаконного впливу на малолітню потерпілу та її законного представника об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 .

На підтвердження існування вказаних ризиків свідчать ті обставини, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років.

Крім того, вказаний ризик посилюється тим, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, дітей на утриманні не має.

Вказані обставини, на переконання колегії суддів, дають достатні підстави для висновку, що обвинувачений, будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначено у разі визнання його винуватим, за відсутності стримуючих факторів його належної процесуальної поведінки, опинившись на волі, потенційно може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований злочин.

З наявних матеріалів провадження вбачається, що розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 наразі триває і не завершено. А тому з огляду на обставини вчинення інкримінованого злочину, який поставлено в провину обвинуваченому, існують достатні підстави стверджувати про існування ризику незаконного впливу на малолітню потерпілу та її законного представника, анкетні дані та адреси проживання яких відомі.

Зазначений ризик посилюється тим, що обвинувачений проживає по сусідству з малолітньою потерпілою та її законним представником.

При цьому районний суд у відповідності до вимог кримінального процесуального закону перевірив можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу та правильно встановив відсутність об`єктивних підстав для цього.

Посилання обвинуваченого щодо наявності у нього місця проживання у АДРЕСА_3 та відповідна заява однієї із власників квартири ОСОБА_8 про згоду на проживання ОСОБА_7 за вказаною адресою апеляційним судом до уваги не приймаються з огляду на наступне.

Зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого та під час апеляційного розгляду апеляційним судом не встановлено відомостей щодо згоди усіх власників квартири, яка належить їм на праві спільної сумісної власності, на проживання ОСОБА_7 . Відтак, суд першої інстанції з метою недопущення порушення прав зазначених осіб дійшов правильного висновку за вказаними обставинами.

Отже, з урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, колегія суддів, усупереч доводам апеляційної скарги обвинуваченого, вважає, що прокурором доведено обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі за відсутності підстав для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою відповідає характеру і тяжкості інкримінованого діяння та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Посилання обвинуваченого в апеляційної скарзі про недоведеність пред`явленого йому обвинувачення є передчасними, оскільки ці питання безпосередньо стосуються доказування винуватості чи невинуватості особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, і підлягають оцінці під час розгляду місцевим судом справи по суті пред`явленого цій особі обвинувачення.

Апеляційний суд під час перевірки рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання особи під вартою, ухваленого під час судового розгляду, перевіряє лише наявність передбачених ст.177 КПК ризиків та необхідність продовження застосування щодо неї обмежувального заходу.

Даних, які би безумовно унеможливлювали подальше утримання ОСОБА_7 під вартою, матеріали провадження не містять.

Отже колегія суддів, виходячи з наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого мотивів, не знаходить законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м.Запоріжжя від 12 квітня 2023 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4