Справа № 466/3799/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/456/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дрогобич Львівської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 3 квітня 2023 року про обвинувачення останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

вищенаведеним вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 2 (два) місяці із конфіскацією всього особисто належного йому майна на праві приватної власності .

ОСОБА_6 на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушення, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 березня 2020 року, більш суворим за даним вироком, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 2 (два) місяці із конфіскацією всього особисто належного йому майна на праві приватної власності .

Початок відбуття строку покарання ОСОБА_6 вирішено рахувати з часу фактичного затримання з 17 лютого 2020 року.

Зараховано ОСОБА_6 у строк покарання - частково відбуте покарання за вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12.03.2020 року та період попереднього ув`язнення з 22.02.2018р. по 30.10.2019 р.

Обрано запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, але не довше ніж на 60 днів.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, 18.09.2017 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області за ч.2 ст.186 , ч.4 ст.358,70,71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі,19.08.2017 звільнений із залу суду по відбуттю терміну покарання до набрання законної сили вироком суду, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та повторно вчинив умисне, корисливе кримінальне правопорушення проти власності.

Так, ОСОБА_6 , 29 січня 2018 року приблизно о 13 годині 50 хвилин, перебуваючи у приміщенні лото маркету за адресою пр. Чорновола, 59 у м. Львові, керуючись корисливим мотивом, маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, діючи за попередньою змовою із ОСОБА_9 , провадження відносно його закрито судом у зв`язку зі смертю останнього ІНФОРМАЦІЯ_2 , підійшли до потерпілого ОСОБА_10 та вчинили на нього напад, поєднаний із погрозою застосування насильства небезпечного для його життя та здоров`я, зокрема, ОСОБА_6 погрожував ножем, приставивши його до шиї потерпілого, з метою подолання опору з його боку, та разом із ОСОБА_9 почали обшукувати кишені одягу потерпілого, після чого заволоділи його майном, а саме: золотим ланцюжком, вагою 3,4 г, вартістю 3000 грн., грошовими коштами в сумі 200 грн. та ігровим талоном вказаного закладу на суму 60 грн., після чого ОСОБА_6 ще декілька разів вдарив плоскогубцями потерпілого у голову, чим спричинив потерпілому відповідно до висновку експерта №171 від 02.02.2018 наступні тілесні ушкодження: садна на волосяній частині голови, які утворились від дії тупого предмета з обмеженою поверхнею, поверхневу рану в ділянці нижньої щелепи та в підщелеповій ділянці зліва, яка утворилась від дії загостреного предмета та відноситься до легкого ступеня тяжкості.

Після чого, ОСОБА_6 разом з ОСОБА_9 втекли із місця скоєння злочину, заподіявши потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 3260 грн.

Не погоджуючись із цим вироком, обвинувачений ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 3 квітня 2023 року та скерувати справу на новий розгляд в суд першої інстанції; звільнити його з-під варти у зв`язку із закінченням його терміну покарання відповідно до вироку Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 березня 2020 року.

В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений покликається на те, що оскаржуваний вирок є незаконним та необґрунтованим, таким, що не відповідає фактичним обставинам справи. В основу вироку покладені докази, які є недопустимими. Зокрема, у заяві потерпілий ОСОБА_11 вказує на візуально знайомого йому чоловіка, тобто обвинуваченого ОСОБА_9 , з яким потерпілий неодноразово відбував покарання в ЛВК №30 та ЛВК №48, та незнайомого йому чоловіка на прізвисько « ОСОБА_12 », якого він може впізнати при зустрічі. На жаль, це зробити неможливо у зв`язку зі смертю ОСОБА_11 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 . Втім, апелянту не зрозуміло, що завадило прокуратурі та суду протягом семи місяців з дня його затримання до смерті потерпілого виконати вимоги ст. 228 КПК України та провести впізнання. Зазначає, що ОСОБА_11 не був доставлений на впізнання, хоча він вимагав очної ставки з потерпілим.

На думку апелянта, ОСОБА_11 навмисно не було доставлено на впізнання, щоб не шукати невідому особу, про яку казав потерпілий.

Як зазначає обвинувачений, для місцевого суду для визнання його винним за ч. 2 ст. 187 КК України достатньо протоколу допиту на досудовому слідстві свідка ОСОБА_9 від 22 лютого 2018 року. Апелянт звертає увагу, що після цього допиту ОСОБА_9 став обвинуваченим, а тому його показання не можуть братися до уваги.

Апелянт вважає, що протокол слідчого експерименту не може братися до уваги, оскільки на відео зображена невідома особа в медичній масці.

8 вересня 2023 року прокурор ОСОБА_7 подав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 , зазначивши, що підтримує подану апеляційну скаргу, просив перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 186 КК України.

Його захисник ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого, зазначив, що вбачає підстави для перекваліфікації дій його підзахисного на грабіж, оскільки матеріали справи не містять доказів використання ОСОБА_6 ножа та плоскогубців, як про це зазначає сторона обвинувачення.

Прокурор ОСОБА_7 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, зазначивши, що дії ОСОБА_6 кваліфіковано правильно, що підтверджується наявними у справі доказами.

Заслухавши доповідача, позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, серед яких: забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, зазначені вимоги дотримані судом першої інстанції не в повному обсязі.

Зокрема, як слідує з матеріалів справи, місцевим судом у ході судового розгляду встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив напад на ОСОБА_10 з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, що зазнала нападу (розбою), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, та його дії кваліфіковано за ч. 2 ст. 187 КК України.

При цьому вина ОСОБА_6 , відповідно до оскарженого вироку, за категоричного заперечення ним вини, підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_13 від 1 лютого 2018 року, наданими на досудовому слідстві (провести допит потерпілого ОСОБА_10 у судовому засіданні неможливо, оскільки він помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ), показаннями свідка ОСОБА_9 , наданими на досудовому слідстві (провести допит свідка ОСОБА_9 у судовому засіданні неможливо, оскільки він помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ), а також письмовими доказами: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 31 січня 2018 року; висновком експерта №171 від 2 лютого 2018 року про проведення судово-медичної експертизи щодо тілесних ушкоджень; протоколом проведення слідчого експерименту від 26 квітня 2018 року з потерпілим ОСОБА_10 , у присутності понятих, з долученим до нього DVD-R диску; постановою про визнання речовими доказами від 15 лютого 2018 року, а саме DVD-R диску, отриманого органом досудового розслідування з записом із камери відеоспостереження залу приміщення лото маркету на пр. Чорновола, 59 у м. Львові за період 29.01.2018 з 13.30 год. до 14.30 год.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого, а також його позиції в апеляційному суді, останній заперечує свою вину в інкримінованому злочині та просить перекваліфікувати його дії на грабіж.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Апеляційний суд, провівши судовий розгляд та, за клопотанням обвинуваченого та його захисника, безпосередньо частково дослідивши докази, які містяться у матеріалах кримінального провадження, доходить висновку, що місцевим судом помилково кваліфіковано дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 187 КК України.

Так, під час допиту у суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 зазначив, що частково визнає вину у вчиненому. З приводу обставин події надав показання про те, що був присутнім під час розмови між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , в ході якої він шарпав потерпілого та казав повернути ОСОБА_9 гроші, оскільки ОСОБА_10 викрав у покійного ОСОБА_9 20 000 гривень. Вказана подія відображена на відеозаписі.

Розбій (ст. 187 КК України) належить до найбільш небезпечних корисливо-насильницьких злочинів. Він посягає на два об`єкти: право власності й особу (її здоров`я і життя).

З об`єктивної сторони розбій вчиняється у формі нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства.

Під нападом у складі розбою слід розуміти раптову, несподівану для потерпілого, короткочасну, агресивну, насильницьку дію, спрямовану на протиправне заволодіння чужим майном. Напад може бути як відкритим, так і таємним (наприклад, нанесення удару потерпілому з-за спини). За цією ознакою розбій відрізняється, з одного боку, від крадіжки, з іншого, - від грабежу.

Напад органічно пов`язаний із фізичним або психічним насильством, яке при розбої має так званий інструментальний характер - виступає способом заволодіння майном або його утримання. При цьому фізичне насильство може полягати у протиправному впливі не лише на зовнішні частини тіла потерпілого (механічне їх травмування), а й внутрішні (отруєння), а також в інших діях насильницького характеру, які створюють небезпеку для життя чи здоров`я потерпілого (насильницьке тримання його в небезпечних для життя та здоров`я умовах).

Під насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, слід розуміти заподіяння їй різного ступеню тілесних ушкоджень, а також інші насильницькі дії, які не призвели до певних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння (насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, здушення шиї, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо).

Погроза має місце тоді, коли винна особа, висловлюючись в будь-якій формі (словами, жестами, демонстрацією зброї тощо), бажає, щоб у потерпілого склалося враження, що, якщо він протидіятиме нападаючому або не виконає його вимог, ця погроза буде реалізована, а у потерпілого дійсно таке враження склалося. Це стосується і випадків, коли винна особа погрожує застосуванням предметів (зіпсованої зброї або й макета тощо), які завідомо для неї не можуть бути використані для реалізації погрози, якщо потерпілий сприймає ці предмети як такі, що являють собою небезпеку для життя чи здоров`я.

Головним критерієм реальності погрози при розбої є суб`єктивне сприйняття її потерпілим. При розмежуванні грабежу та розбою визначальним є характер застосованого до потерпілого насильства або погрози, як способу заволодіння чужим майном, при розбої воно є небезпечним для життя чи здоров`я, а при грабежі така небезпека відсутня.

Як слідує з наявного у матеріалах справи відеозапису, перебуваючи у приміщенні ігрових автоматів, ОСОБА_6 спільно з іншою особою, підійшли до ОСОБА_11 ; ОСОБА_6 приобняв останнього за плечі, між ними почалась розмова, в ході якої ОСОБА_6 плоскогубцями та руками наніс ОСОБА_10 декілька ударів по голові.

Згідно з висновком експерта №171 від 2 лютого 2018 року про проведення судово-медичної експертизи, у ОСОБА_10 виявлено: садна на волосяній частині голови, які утворились від дії тупого предмета з обмеженою поверхнею, поверхневу рану в ділянці нижньої щелепи та в підщелеповій ділянці зліва, яка утворилась від дії загостреного предмета. Вказані тілесні ушкодження могли виникнути 29 січня 2018 року, як вказує потерпілий, та відносяться до легкого ступеня тяжкості.

При цьому у ході досудового розслідування не встановлено місцезнаходження речових доказів, зокрема ножа та плоскогубців, про які зазначав потерпілий.

Втім, наявність у руці ОСОБА_6 в момент нанесення ударів потерпілому плоскогубців підтверджується долученим до матеріалів справи відеозаписом. Крім цього, експертом констатовано, що наявні у ОСОБА_10 тілесні ушкодження утворились від дії тупого предмета. Відтак використання обвинуваченим цього знаряддя у ході вчинення злочину є належним чином доведеним.

Водночас, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_6 , посягаючи на майно ОСОБА_10 , використовував ніж. Відеозапис, на якому відображено увесь інцидент, не містить даних про те, що ОСОБА_6 вчиняв якісь дії для того, щоб заховати один предмет, який мав у руці (за свідченням потерпілого - ніж) на інший предмет, яким наносив тілесні ушкодження (плоскогубці). При цьому наявність у ОСОБА_6 плоскогубців та їх використання для заподіяння ОСОБА_10 ударів, як уже зазначалось вище, знайшло своє відображення у матеріалах справи.

За таких обставин, враховуючи, що діагностовані у ОСОБА_10 тілесні ушкодження заподіяні тупим предметом, а саме плоскогубцями, про що потерпілий зазначив під час допиту на стадії досудового розслідування (а.с. 40-42, т. 3) та що вбачається з відеозапису події, беручи до уваги, що відсутні будь-які інші дані, які б підтверджували використання обвинуваченим ножа, у суду існують обґрунтовані сумніви, що посягання на потерпілого здійснювалось ОСОБА_6 з використанням такого предмету.

Окрім цього, колегія суддів зауважує, що головним критерієм реальності погрози при розбої є суб`єктивне сприйняття її потерпілим.

Як слідує з протоколу допиту потерпілого ОСОБА_11 від 1 лютого 2018 року, він, заявляючи про вчинення злочину, зазначив, що невідомий чоловік на прізвисько « ОСОБА_14 » (як встановлено в подальшому, ОСОБА_6 ) сказав йому: «Якщо до вечора ти не віддаси нам 10 000 гривень, я виріжу всю твою сім`ю» (а.с. 40-42, т. 3).

Водночас, під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_11 зазначив, що ОСОБА_6 повідомив йому, що якщо він не віддасть гроші, то вони надалі будуть його бити (а.с. 66-68, м.к.п.)

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК України протоколи слідчих експериментів належать до документів та в розумінні ст. 84 КПК України є самостійним джерелом доказів, під час якого слідчий, прокурор не допитує особу, а лише перевіряє або уточнює певні відомості, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

В свою чергу показання особи є також самостійним джерелом доказів, порядок отримання яких встановлено ч. 1 ст. 95 КПК України.

Відтак у суду наявні два окремі докази, здобуті у ході досудового розслідування, та які походять від потерпілого, однак між ними існують ґрунтовні суперечності, зокрема, щодо змісту висловленої погрози, а саме: під час надання показань ОСОБА_11 зазначив про висловлення йому погрози застосування насильства, небезпечного для його життя та здоров`я, що є ознакою об`єктивної сторони розбою (ст. 187 КК); під час слідчого експерименту потерпілий вказав на висловлення йому погрози побиття, тобто застосування насильства, яке не є небезпечним для його життя та здоров`я, що характерно для грабежу (ст. 186 КК).

При цьому будь-яких інших доказів висловлення ОСОБА_6 потерпілому погрози застосування насильства, небезпечного для його життя чи здоров`я, та жодних даних про те, що ОСОБА_11 сприймав дії обвинуваченого як реальну загрозу його життю та здоров`ю, матеріали справи не містять. Більше того, суд позбавлений можливості перевірити ставлення ОСОБА_11 до вчиненого та сприйняття ним дій ОСОБА_6 у момент їх заподіяння, оскільки такий помер до моменту допиту його у суді.

Наведене дає колегії суддів підстави дійти висновку, що недоведеність висловлення ОСОБА_6 погрози застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я ОСОБА_11 , що виключає кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 187 КК України як розбій.

Аналізуючи докази, на які сторона обвинувачення в судовому засіданні покликалась у підтвердження винуватості обвинуваченого у вчинені інкримінованого йому злочину, апеляційний суд вважає доведеним вчинення ОСОБА_6 відкритого заволодіння майном ОСОБА_11 із застосуванням до нього насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, а саме тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, та вважає за необхідне перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб.

Вказане кримінальне правопорушення ОСОБА_6 вчинив за таких обставин.

29 січня 2018 року приблизно о 13 годині 50 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщенні лото маркету за адресою пр. Чорновола, 59 у м. Львові, керуючись корисливим мотивом, маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, діючи за попередньою змовою із ОСОБА_9 , провадження відносно його закрито судом у зв`язку зі смертю останнього 22 серпня 2020 року, підійшли до потерпілого ОСОБА_10 та вчинили відкрите викрадення чужого майна (грабіж), що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого,у ході якого ОСОБА_6 декілька разів вдарив плоскогубцями потерпілого у голову, чим спричинив потерпілому відповідно до висновку експерта №171 від 02.02.2018 такі тілесні ушкодження: садна на волосяній частині голови, які утворились від дії тупого предмета з обмеженою поверхнею, поверхневу рану в ділянці нижньої щелепи та в підщелеповій ділянці зліва, яка утворилась від дії загостреного предмета та відноситься до легкого ступеня тяжкості, та разом із ОСОБА_9 почали обшукувати кишені одягу потерпілого, після чого заволоділи його майном, а саме: золотим ланцюжком, вагою 3,4 г, вартістю 3000 грн., грошовими коштами в сумі 200 грн. та ігровим талоном вказаного закладу на суму 60 грн. Після чого, ОСОБА_6 разом з ОСОБА_9 втекли із місця скоєння злочину, заподіявши потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 3260 грн.

Винуватість ОСОБА_15 у вчиненні грабежу, поєднаного з застосуванням легких тілесних ушкоджень, за попередньою змовою групою осіб, за наведених у вироку обставин підтверджується сукупністю досліджених та перевірених у судовому засіданні доказів, зокрема: показаннями потерпілого ОСОБА_13 від 1 лютого 2018 року, наданими на досудовому слідстві (провести допит потерпілого ОСОБА_10 у судовому засіданні неможливо, оскільки він помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ), показаннями свідка ОСОБА_9 , наданими на досудовому слідстві (провести допит свідка ОСОБА_9 у судовому засіданні неможливо, оскільки він помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ), а також письмовими доказами: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 31 січня 2018 року; висновком експерта №171 від 2 лютого 2018 року про проведення судово-медичної експертизи щодо тілесних ушкоджень; протоколом проведення слідчого експерименту від 26 квітня 2018 року з потерпілим ОСОБА_10 , у присутності понятих, з долученим до нього DVD-R диску; постановою про визнання речовими доказами від 15 лютого 2018 року, а саме DVD-R диску, отриманого органом досудового розслідування з записом із камери відеоспостереження залу приміщення лото маркету на пр. Чорновола, 59 у м. Львові за період 29.01.2018 з 13.30 год. до 14.30 год.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 , колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що є тяжким злочином, обставини та наслідки його вчинення; особу винного, який раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, у тому числі за злочини проти власності, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце проживання; часткове визнання ним вини в інкримінованому злочині; відсутність обставин, що пом`якшують покарання; рецидив злочинів як обставину, що обтяжує покарання; і вважає за необхідне обрати йому покарання, за відсутності підстав для застосування статей 69, 75 КК України, у виді позбавлення волі в межах санкції статті, за якою він визнаний винним, з урахуванням ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки лише таке покарання може забезпечити виправлення та перевиховання обвинуваченого.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 408 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції змінює вироку разі: пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого; зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення.

Згідно з п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким,що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 413 КПК України передбачено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

На підставі викладеного, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, а вирок районного суду підлягає зміні в частині перекваліфікації дій обвинуваченого та зміни міри покарання.

При цьому клопотання прокурора щодо продовження строку тримання під вартою підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 3 квітня 2023 року щодо ОСОБА_6 змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 березня 2020 року, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4