УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2023 Справа №596/520/22

Провадження №1-кп/607/191/2023

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі головуючого судді: ОСОБА_1

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

під час розгляду в судовому засіданні кримінального провадження №0000072 від 24.03.2021р. про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 172 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , представника потерпілого - адвоката ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно обвинувального акту, який затверджений прокурором Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_4 26.05.2022р., вбачається наступне.

Природний заповідник «МЕДОБОРИ» (далі ПЗ «МЕДОБОРИ») створений на підставі постанови Ради Міністрів УРСР від 08.02.1990 року № 25 «Про створення державного заповідника «МЕДОБОРИ» у Тернопільській області».

Згідно з Положенням «Про природний заповідник «МЕДОБОРИ», затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів від 07.12.2000 № 231 (зі змінами) (далі Положення про ПЗ «МЕДОБОРИ» №231) є юридичною особою і утримується за рахунок коштів державного бюджету. Адміністрацію заповідника очолює директор. Заповідник у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України та нормативно-правовими актами.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 23.12.2020 № 1628-і «Про передачу цілісних майнових комплексів державних установ та організації до сфери управління Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів) цілісний майновий комплекс ПЗ «МЕДОБОРИ» був переведений із сфері управління Державного агентства лісових ресурсів до сфери управлінню Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів.

Статтею 89 Лісового кодексу України визначено, що державна лісова охорона має статус правоохоронного органу.

Згідно з пунктом 5 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про державну лісову охорону» № 976 від 16.09.200і керівник державного лісогосподарського (лісомисливського) підприємства державного мисливського господарства належить до посадових осіб держлісоохорони.

Статтею 61 Закону України «Про природно-заповідний фонд України встановлено, що служба державної охорони природно-заповідного фонд України має статус правоохоронного органу. Порядок діяльності служб державної охорони природно-заповідного фонду України, а також перелік підрозділів і посад працівників, які входять до її складу, визначаються Кабінетом Міністрів України. Служби державної охорони на місцях очолюють керівник адміністрацій територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про службу державної охорони природно-заповідного фонду України» № 112 від 14.07.2000 до складу служб державної охорони територій та об`єктів природно-заповідного фонду входять керівники адміністрацій природних заповідників.

Частиною 3 статті 18 КК України визначено, що службовими особами с особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також постійно чи тимчасово обіймають в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях посади, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише не підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Статтею 5-1 КЗпП України встановлено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу, незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до ст. 141 КЗпП України роботодавець повинен правильне організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту.

Наказом Заступника Голови Державного агентства лісових ресурсів України № 74-к від 11.02.2019 «Про призначення ОСОБА_3 тимчасово виконуючим обов`язки директора ПЗ «МЕДОБОРИ» ОСОБА_3 призначено тимчасово виконуючим обов`язки директора ПЗ «МЕДОБОРИ» з 13.02.2019 на період до призначення керівника в установленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 3.6 Глави 3 Положення №231, до повноважень директора входить здійснення керівництво роботою адміністрації Заповідника, такої покладено відповідальність за виконання завдань, забезпечення дотримання трудовим колективом законності, трудової та виробничої дисципліни, укладення господарських, цивільно-правових договорів/угод, трудових договорів (контрактів), у межах своєї компетенції видає накази та доручення, дає вказівки, обов`язкові для всіх підрозділів та працівників Заповідника, призначає та звільняє з роботи працівників Заповідника з дотриманням вимог законодавства, здійснює інші повноваження.

З метою регулювання виробничих, соціально-економічних відносин і погодження інтересів працівників і адміністрації Заповідника, між ними, у відповідності до законодавства, укладається колективний договір.

Відповідно до п. 2.3 Розділу II Колективного договору ПЗ «МЕДОБОРИ, затвердженого Протоколом № 1 від 02.01.2020 первинної профспілкової організації заповідника (далі Колективний договір) адміністрація Заповідника зобов`язалася не звільняти працівників з ініціативи керівника без достатніх підстав і без погодження з профспілковим комітетом, крім випадків передбачених чинним законодавством.

Разом з цим, Правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників ПЗ «МЕДОБОРИ», які затверджені на зборах трудового колективу заповідника протоколом № 1 від 24.02.1997 року, закріплено, що прийняття на роботу оформляється наказом директора заповідника і оголошується працівнику під розписку.

Звільнення згідно цих Правил може бути застосоване лише за невиконання працівником без поважних причин своїх трудових обов`язків, розпорядку і якщо до нього раніше застосовувались стягнення, або за прогул без поважних причин. Дисциплінарні стягнення накладаються директором заповідника. За кожне порушення трудової дисципліни накладається тільки одне дисциплінарне стягнення.

Забороняється в робочий час залишати робітниками, ІТП робочі місця, скликати збори, засідання, наради і т.д.

Отже, тимчасово виконуючий обов`язки директора ПЗ «МЕДОБОРИ» ОСОБА_3 є службовою особою правоохоронного органу, яка зобов`язана дотримуватися прав працівників установи на працю та діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, нормативно правовими актами.

Проте ОСОБА_3 , обіймаючи посаду тимчасово виконуючого обов`язки директора ПЗ «МЕДОБОРИ», на якого покладено обов`язок дотримуватися в установі трудового законодавства, знехтував вимогами цього законодавства і службовими обов`язками, вчинив кримінальні правопорушення проти трудових прав особи, а саме грубе порушення законодавства про працю та незаконне звільнення працівника заповідника ОСОБА_8 , в тому числі повторно, за наступних обставин.

З 1995 року ОСОБА_8 працює в Городницькому лісництві ПЗ «МЕДОБОРИ». Наказом директора ПЗ «МЕДОБОРИ» №1 від 06.01.2015 ОСОБА_8 переведений на посаду майстра лісу Городницького лісництва ПЗ «Медобори».

Відповідно до посадової інструкції майстра лісу Городницького лісництва ПЗ «МЕДОБОРИ», затвердженої 17.02.2016 директором природного заповідника, ОСОБА_8 здійснював охорону ввіреного йому лісового обходу від всіх видів порушень встановленого режиму заповідника та контроль зі станом території обходу об`єктів, що складають особливу цінність.

За сумлінне виконання покладених обов`язків ОСОБА_8 заохочувався керівництвом Тернопільського ОУЛМГ (наказ №51-к від: 10.09.2018). Дисциплінарних стягнень не мав.

У вихідний день 26.01.2020 ОСОБА_8 разом із майстром лісу Городницького лісництва ПЗ «МЕДОБОРИ» ОСОБА_7 перебував на території Городницького лісництва ПЗ «МЕДОБОРИ». На виконання наказу адміністрації заповідника та згідно встановленого графіку, в цей день на території Городницького лісництва ОСОБА_9 здійснював плановий рейд по боротьбі з браконьєрством.

Біля заповідника вони зустріли ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які представилися громадськими інспекторами з охорони довкілля. Останні вимагали від майстрів лісу заповідника надати їм документи, що підтверджують повноваження перебування на території заповідника та оглянути особисті речі. З цих підстав між вказаними особами виник конфлікт. На місце події виїхали працівники поліції та працівники ПЗ «МЕДОБОРИ». На вимогу громадських інспекторів працівники поліції безпідставно склали на майстра лісу ОСОБА_9 протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Конфлікт між працівниками ПЗ «МЕДОБОРИ» і активістами мав суспільний резонанс та викликав незадоволення з боку т.в.о. директора ПЗ «МЕДОБОРИ» ОСОБА_3

27.01.2020 т.в.о. директора ПЗ «МЕДОБОРИ» ОСОБА_3 прийняв рішення (наказ) провести перевірку за вказаним фактом, виконання якого доручив головному лісничому.

04.02.2020 ОСОБА_3 організував та провів у робочий час засідання виробничої наради, на якому звинуватив ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у порушенні трудової дисципліни. Працівники не погодилися з цим та публічно заявили про сумніви у законності дій ОСОБА_3 . Така поведінка підлеглих ОСОБА_8 і ОСОБА_9 викликала у ОСОБА_3 образу. ОСОБА_8 було запропоновано звільнитися з роботи за власним бажанням. Він відмовився.

Вказані обставини призвели до виникнення у ОСОБА_3 особистих неприязних відносин до працівників заповідника ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , злочинного умислу на їх незаконне звільнення з роботи.

З метою реалізації вказаного умислу, 04.02.2020 ОСОБА_3 виготовив та подав на засідання профспілкового комітету лист з вимогою притягнути майстрів лісу до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з роботи, а саме: ОСОБА_13 за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а ОСОБА_9 за появу на роботі в нетверезому стані, на підставі п.7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

В подальшому ОСОБА_3 , всупереч Правил внутрішнього трудового розпорядку, надав пряму вказівку голові профспілкового комітету та її членам, які є його підлеглими працівниками, 04.02.2020 в робочий час провести засідання профспілкового комітету та вирішити питання про притягнення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до дисциплінарної відповідальності.

На засіданні профспілкового комітету ОСОБА_3 виступив з вимогою прийняти рішення про звільнення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з роботи.

В цей же день, всупереч вимог ст.ст. 40, 147 КЗпП України при відсутності в діях ОСОБА_8 порушення трудової дисципліни, а саме: систематичного невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та Правилами внутрішнього трудового розпорядку, відсутності раніше застосовуваного заходу дисциплінарного стягнення, а також із порушенням порядку, установленого ст.ст. 40, 149 КЗпП України, ОСОБА_3 видав наказ №10-к від 04.02.2020 «Про звільнення ОСОБА_9 , ОСОБА_8 », яким звільнив з 10.02.2020 майстра лісу ОСОБА_8 з посади та роботи на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Отже ОСОБА_3 , обіймаючи посаду виконувача обов`язків директора ПЗ «МЕДОБОРИ», будучи посадовою особою, на яку покладено організаційно-розпорядчі та керівні функції, умисно, грубо порушуючи вимоги ст.ст. 19, 43 Конституції України та ст.ст. 5-1, 40, 141, 147, 149 КЗпП України, п. 3.6. Положення про ПЗ «МЕДОБОРИ» №231, п.2.3 Розділу II Колективного договору, Правил внутрішнього трудового розпорядку, усвідомлюючи можливість безпосереднього впливу на підлеглих працівників установи, з особистих мотивів, а саме образ та особистих неприязних відносин до працівника, своїм наказом звільнив ОСОБА_8 з роботи, чим порушив гарантоване конституційне його право на працю, заробіток та належні умови проживання.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України, а саме незаконне звільнення працівника з роботи з особистих мотивів, грубе порушення законодавства про працю.

ОСОБА_8 не погодився з прийнятим ОСОБА_3 рішенням та 17.02.2020 звернувся в Гусятинський районний суд Тернопільської області із позовними вимогами скасувати наказ роботодавця як незаконний.

ОСОБА_3 , розуміючи наявність судового спору та факт видання ним завідомо незаконного наказу про звільнення ОСОБА_8 , 17.02.2020 був змушений скасувати цей наказ та відновити ОСОБА_8 на роботі з 10.02.2020.

Зазначене посилило у ОСОБА_3 образи та особисте неприязне відношення до ОСОБА_8 , оскільки дії цього працівника підривали його авторитет керівника перед керівництвом вищого рівня та підлеглими працівниками, викликали сумніви у його професійній компетентності.

На підставі образ та особистих неприязних відносин у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на повторне незаконне звільнення з роботи ОСОБА_8 .

Реалізуючи цей умисел, 17.02.2020 ОСОБА_3 без повідомлення у законному порядку ОСОБА_8 про поновлення його на роботі, вжив активних дій спрямованих на повторне незаконне звільнення того з роботи за прогул, а саме: зобов`язав підлеглих працівників скласти акти про відсутність ОСОБА_8 у вихідний день 16.02.2020 та 17.02.2020 року на робочому місці без поважних причин, передав вказані акти на розгляд профспілкового комітету та клопотав перед його членами надати згоду на звільнення з роботи майстра лісу ОСОБА_8 без пояснень та участі цього працівника.

Рішенням профспілкового комітету від 17.02.2020 надано згоду керівнику Заповідника на звільнення з роботи майстра лісу Городницького лісництва ОСОБА_8 .

В цей же день ОСОБА_3 , без відібрання пояснення у ОСОБА_8 , розуміючи поважність причини відсутності того на робочому місці (не повідомлений під розписку про відновлення на роботі), видав очевидно незаконний наказ №13-к від 17.02.2020 «Про звільнення ОСОБА_8 », яким звільнив майстра лісу ОСОБА_8 з посади та роботи за прогул, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

ОСОБА_8 не погодився з прийнятим ОСОБА_3 рішенням та звернувся в Гусятинський районний суд Тернопільської області із позовними вимогами скасувати наказ роботодавця як незаконний.

Суд 01.10.2020 розглянув трудовий спір та постановив рішення, яким визнав незаконним та скасував наказ ПЗ «МЕДОБОРИ» № 13-К від 17.02.202С «Про звільнення ОСОБА_8 », зобов`язав поновити ОСОБА_8 на посаді (роботі) майстра лісу Городницького лісництва ПЗ «МЕДОБОРИ» з 17.02.2020, стягнув із заповідника у користь працівника середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду, судові витрати, а також витрати на професійну правничу допомогу.

Отже ОСОБА_3 , обіймаючи посаду виконувача обов`язків директора ПЗ «МЕДОБОРИ», будучи посадовою особою, на яку покладено організаційно розпорядчі та керівні функції, умисно, грубо порушуючи вимоги ст. ст. 19, 43 Конституції України та ст.ст. 5-1, 40, 141, 147, 149 КЗпП України, п. 3.6 Положення про ПЗ «МЕДОБОРИ» №231, п.2.3 Розділу II Колективного договору, Правил внутрішнього трудового розпорядку, усвідомлюючи можливість безпосереднього впливу на підлеглих працівників установи, : особистих мотивів, а саме на ґрунті образ та особистих неприязних відносин повторно своїм наказом звільнив ОСОБА_8 з роботи, чим порушив гарантоване конституційне його право на працю, заробіток та належні умови проживання.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172 КК України, а саме незаконне звільнення працівника з роботи з особистих мотивів повторно, грубе порушення законодавства про працю.

На виконання рішення суду, т.в.о. директора ПЗ «МЕДОБОРИ» ОСОБА_3 був змушений видати наказ 101-к від 05.10.2020 «Про поновлення на роботі ОСОБА_8 », яким поновив ОСОБА_8 на посаді (роботі) майстра лісу Городницького лісництва ПЗ «МЕДОБОРИ» з 17.02.2020.

Також, з бюджету ПЗ «МЕДОБОРИ» ОСОБА_8 були виплачені кошти за вимушений прогул і понесені ним судові витрати.

Зазначене посилило у ОСОБА_3 образи та особисте неприязне відношення до ОСОБА_8 , оскільки дії цього працівника в черговий раз підривали його авторитет керівника перед керівництвом вищого рівня та підлеглими працівниками, та викликали сумніви у його професійній компетентності.

На підставі образ та особистих неприязних відносин, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на повторне незаконне звільнення з роботи ОСОБА_8 .

Реалізуючи цей умисел, ОСОБА_3 прийняв рішення провести поточну ревізію ввіреного 23.11.2020 майстру лісу ОСОБА_8 лісового обходу №5 Городницького лісництва ПЗ «МЕДОБОРИ».

За результатами ревізії 12.01.2021 члени комісії заповідника склали акт поточної ревізії №1 про виявлення на ввіреній ОСОБА_8 території заповідника порушень стану території, а саме: розкладання вогню, засмічення ділянки побутовими відходами та пеньок без вітровального дерева, нарахували збитки. Проте докази на підтвердження виявлених порушень надані не були.

Окрім цього, 13.01.2021 лісничий Городницького лісництва ПЗ «Медобори» склав рапорт про виявлення під час попенного переліку на ввіреній ОСОБА_8 ділянці заповідника 12 самовільно зрізаних пнів. Проте докази на підтвердження виявленого порушення також надані не були.

Т.в.о. директора ОСОБА_3 , на підставі акту поточної ревізії, виніс наказ № 5-к від 20.01.2021, яким оголосив ОСОБА_8 догану.

Окрім цього, т.в.о. директора ОСОБА_3 на підставі рапорту лісничого, виніс наказ №7-к від 22.01.2021, яким вдруге оголосив ОСОБА_8 догану.

Проведеною 22.01.2021 позаплановою ревізією на ввіреній ОСОБА_8 території заповідника порушень стану території не виявлено, тобто не було встановлено в роботі ОСОБА_8 фактів систематичного невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та Правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Продовжуючи реалізацію умислу на звільнення ОСОБА_8 з роботи, ОСОБА_3 подав на засідання профспілкового комітету лист з проханням притягнути до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_8 .

Всупереч Правил трудового розпорядку ОСОБА_3 надав пряму вказівку голові профспілкового комітету та її членам, які є його підлеглими працівниками, в робочий час провести засідання профспілкового комітету та вирішити його звернення.

Рішенням профспілкового комітету від 22.01.2021 надано згоду на звільнення з роботи майстра лісу Городницького лісництва ОСОБА_8

Т.в.о. директор ПЗ «Медобори» ОСОБА_3 , при відсутності підстав та доказів вчинення ОСОБА_8 порушень трудової дисципліни, а саме: систематичного невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та Правилами внутрішнього трудового розпорядку, а акож при відповідності цього працівника займаній посаді і виконуваній роботі, в порушення порядку, установленого ст. 40, 141,149 КЗпП України, видав незаконний наказ №8-к від 27.01.2021 «Про звільнення ОСОБА_8 », яким звільнив з 27.01.2021 ОСОБА_8 з посади майстра лісу та роботи на підставах п. 2 та п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

ОСОБА_8 не погодився з прийнятими ОСОБА_3 рішеннями та звернувся в Гусятинський районний суд Тернопільської області із позовними вимогами скасувати накази роботодавця як незаконні.

Суд 24.06.2021 розглянув трудовий спір та постановив рішення, яким визнав незаконними та скасував накази ПЗ «МЕДОБОРИ» № 5-К від 20.01.2021 «Про оголошення догани ОСОБА_8 », № 7-К від 22.01.2021 «Про оголошення догани ОСОБА_8 » та № 8-К від 27.01.2021 «Про звільнення майстра лісу Городницького лісництва», зобов`язав поновити ОСОБА_8 на посаді (роботі) майстра лісу Городницького лісництва ПЗ «МЕДОБОРИ» з 27.01.2021, стягнув із заповідника у користь працівника середній заробіток за час вимушеного прогулу та витрати на професійну правничу допомогу.

Отже ОСОБА_3 , обіймаючи посаду виконувача обов`язків директора ПЗ «МЕДОБОРИ», будучи посадовою особою, на яку покладено організаційно-розпорядчі та керівні функції, умисно, грубо порушуючи вимоги ст. ст. 19, 43 Конституції України та ст.ст. 5-1, 40, 141, 147, 149 КЗпП України, п. 3.6. Положення про ПЗ «МЕДОБОРИ» №231, п.2.3 Розділу II Колективного договору, Правил внутрішнього трудового розпорядку, усвідомлюючи можливість безпосереднього впливу на підлеглих працівників установи, з особистих мотивів, а саме на ґрунті образ та особистих неприязних відносин, повторно своїм наказом звільнив ОСОБА_8 з роботи, чим порушив гарантоване конституційне його право на працю, заробіток та належні умови проживання.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172 КЖ України, а саме незаконне звільнення працівника з роботи з особистих мотивів повторно, грубе порушення законодавства про працю.

На виконання рішення суду, т.в.о. директора ПЗ «МЕДОБОРИ» ОСОБА_3 змушений був видати наказ 83-к від 12.07.2021 «Про поновлення на роботі ОСОБА_8 », яким поновив ОСОБА_8 на посаді (роботі) майстра лісу Городницького лісництва ПЗ «МЕДОБОРИ» з 27.01.2021.

Також, з бюджету ПЗ «МЕДОБОРИ» виплачені кошти ОСОБА_8 за вимушений прогул і понесені ним судові витрати.

Зазначене посилило у ОСОБА_3 образи та особисте неприязне відношення до ОСОБА_8 , оскільки дії цього працівника в черговий раз підривали його авторитет керівника перед керівництвом вищого рівня та підлеглими працівниками, та викликали сумніви у його професійній компетентності.

На підставі цих особистих неприязних відносин у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на повторне незаконне звільнення ОСОБА_8 з роботи.

Реалізуючи цей умисел, 23.09.2021 т.в.о. директора ПЗ «МЕДОБОРИ» ОСОБА_3 письмово повідомив ОСОБА_8 про зміни істотних умов праці в заповіднику та запропонував обійняти одну із вакантних посад, що не відповідали спеціальності та кваліфікації цього працівника.

ОСОБА_8 30.09.2021 надав письмову згоду продовжувати працювати в установі із зміненими умовами праці та виявив бажання обійняти відповідну вакантну посаду.

Проте 06.10.2021 ОСОБА_3 , в порушення двомісячного строку та при відсутності підстав припинення трудового договору, достовірно знаючи, що працівник не відмовляється від продовження роботи із зміненими умовами праці, в порушення порядку, установленого ст.ст. 32, 36, 49-2 КЗпП України, видав незаконний наказ №176-к від 06.10.2021 «Про звільнення ОСОБА_8 », яким звільнив з 07.10.2021 майстра лісу ОСОБА_8 з посади та роботи на підставах п. 6 ст. 36 КЗпП України.

ОСОБА_8 не погодився з прийнятими ОСОБА_3 рішеннями та звернувся в Гусятинський районний суд Тернопільської області із позовними вимогами скасувати наказ роботодавця як незаконний.

Суд 19.04.2022 розглянув трудовий спір та постановив рішення, яким визнав незаконним та скасував наказ ПЗ «МЕДОБОРИ» від 06.10.2021 №176-ї «Про звільнення ОСОБА_8 », зобов`язав поновити ОСОБА_8 на посад (роботі) майстра лісу Городницького лісництва ПЗ «МЕДОБОРИ» з 27.01.2021 стягнув із заповідника у користь працівника середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду, судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу.

Отже ОСОБА_3 , обіймаючи посаду виконувача обов`язків директор; ПЗ «МЕДОБОРИ», будучи посадовою особою, на яку покладено організаційно розпорядчі та керівні функції, умисно, грубо порушуючи вимоги ст. ст. 19, 43 Конституції України та ст.ст. 5-1, 32, 36, 49-2, 141 КЗпП України, п.3.6. Положення про ПЗ «МЕДОБОРИ» №231, п. 2.3 Розділу II Колективного договору, Правил внутрішнього трудового розпорядку, усвідомлюючи можливість безпосереднього впливу на підлеглих працівників установи, з особистих мотивів, а саме на ґрунті образ та особистих неприязних відносин, повторно своїм наказом звільнив ОСОБА_13 з роботи, чим порушив гарантоване конституційне його право на працю, заробіток та належні умови проживання.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172 КК України, а саме незаконне звільнення працівника з роботи з особистих мотивів повторно, грубе порушення законодавства про працю.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні подав клопотання про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за обвинуваченням за ч. 1 ст. 172 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження в цій частині.

Заслухавши клопотання захисника, яке підтримане обвинуваченим, думку прокурора, яка не заперечує проти задоволення даного клопотання, потерпілого та його представника, які при вирішенні клопотання покладаються на думку суду, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_3 слід звільнити від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закрити кримінальне провадження №0000072 від 24.03.2021р. про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 172 КК України, виходячи з наступних підстав.

Як слідує з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

За ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Під час розгляду клопотання захисника встановлено, що відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000072 за ознаками нібито вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України внесені 24 березня 2021 року, хоча подія інкримінованого ОСОБА_3 діяння мала місце 04 лютого 2020 року.

Встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України, яке згідно ст. 12 цього Кодексу є проступком. В санкції вказаної частини не передається покарання у виді обмеження волі. З часу інкримінованого ОСОБА_3 діяння минуло більше ніж три роки, протягом яких строк давності не зупинявся та не переривався.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності передбаченого ч. 4 ст. 49 КК України (п. 8 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005р. ).

За таких обставин, суд прийшов до переконання, що обвинувачений ОСОБА_3 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за пред`явленим обвинуваченням з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності і за наявності клопотання на це обвинуваченого, а кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000072 від 24.03.2021р. - закриттю в частині пред`явленого обвинувачення за ч. 1 ст. 172 КК України.

При цьому суд наголошує, що згідно ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 5, 284, 285, 286, 376, ст. 395 КПК України, ст.ст. 5, 12, 44, п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_5 , яке підтримане обвинуваченим ОСОБА_3 про звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 172 КК України та закриття кримінального провадження в частині обвинувачення за ч. 1 ст. 172 КК України - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження №0000072 від 24.03.2021р. про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України - закрити.

Судовий розгляд кримінального провадження №0000072 від 24.03.2021р. про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172 КК України продовжити по суті.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуючий суддяОСОБА_1