ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2446/23 Справа № 205/845/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 травня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №002105 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпра, українця, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, не працює, неодружений, зареєстрований та до затримання фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 травня 2023 року ОСОБА_8 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 у виді тримання під вартою залишено без змін до набрання чинності цим вироком. Строк покарання ОСОБА_8 рахувати з 10 грудня 2020 року.

Вирішено питання щодо речових доказів, накладених арештів та розподілу судових витрат.

Як встановлено судом, 09 грудня 2020 року приблизно о 19:30 годин ОСОБА_8 знаходився у дворі будинку АДРЕСА_2 , де на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин вступив в словесний конфлікт з раніше незнайомим ОСОБА_9 . В ході конфлікту у вказаному місці та у вказаний час у ОСОБА_8 раптово виник кримінально-протиправний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 . ОСОБА_8 , перебуваючи у вищевказаний час та у вищевказаному місці, реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, визначив знаряддям вчинення кримінального правопорушення кухонний ніж, який він носив при собі. Після чого ОСОБА_8 , діючи умисно, усвідомлюючи та свідомо бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті людини, тримаючи вищевказаний ніж у правій руці, наніс ним шість ударів в область життєво важливих органів ОСОБА_9 , а саме в передню та задню частини тулубу в область черевної порожнини та грудної клітини, а також в праве плече.

В результаті завданих ударів кухонним ножем ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_9 , зокрема, тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення передньо-бічної черевної стінки ліворуч з ушкодженням внутрішніх органів, яке належить до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя у момент заподіяння згідно з п.2.1.3(к) «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затвердженого МОЗ України від 17 січня 1995 року №6, та тілесні ушкодження у вигляді непроникаючих колото-різаних поранень грудної клітини праворуч, поперекової ділянки праворуч та наскрізного поранення правого плеча, які належать до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров?я тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день), на підставі п. 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затвердженого МОЗ України від 17 січня 1995 pоку №6.

ОСОБА_8 виконав усі дії, які він вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, та з місця події втік. Смерть потерпілого ОСОБА_9 не настала з причин, які не залежали від волі ОСОБА_8 , а саме через своєчасне прибуття бригади швидкої медичної допомоги та надання необхідної медичної допомоги потерпілому.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Захисник обвинуваченого в своїй апеляційній скарзі просить вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 травня 2023 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України в частині правової кваліфікації дій обвинуваченого - змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_8 на ч. 1 ст. 124 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, мотивуючи такі вимоги тим, що обвинувачений хоч і знаходився у стані необхідної оборони, однак перевищив її межі, оскільки умисно заподіяв тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідала небезпечності посягання або обстановці захисту.

Так, сторона захисту в своїй скарзі вказує на те, що в день подій обвинувачений проходив повз будинок АДРЕСА_2 , біля якого у бесідці знаходилась компанія невідомих людей, розпиваючих спритні напої, голосно розмовляючих та кричащих нецензурною лайкою, на що обвинувачений зробив їм зауваження. Після цього, четверо з них почали підходити до нього і оточувати, при цьому, потерпілий перебуваючи від ОСОБА_8 на невеликій відстані дістав щось із кишені і наблизившись до обвинуваченого почав штрикати у його бік вказаним предметом знизу вгору, оскільки на вулиці було темно і обвинуваченому було важно розгледіти предмет в руках потерпілого, сприймаючи загрозу як реальну, ОСОБА_8 дістав свій складний ніж та намагаючись захистити себе наніс потерпілому удари в ті частини тіла, ушкодження яких не спричинило б смерті потерпілого. Вказані обставини та ставлення до подій обвинуваченого, на думку захисника, свідчать про відсутність прямого умислу на вбивство, а відтак і правових підстав для кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Також, в своїй скарзі захисник наголошує на те, що потерпілий та свідок ОСОБА_10 характеризуються негативно, оскільки ОСОБА_9 притягували до кримінальної відповідальності за ст. 185 КК України, а свідка - неодноразово до адміністративної відповідальності за незаконне заволодіння транспортним засобом, домашнє насильство, насильство у сім`ї, розпивання пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв у заборонених місцях або появу у громадських місцях у п`яному вигляді, злісну непокору законному розпорядженню вимозі поліцейського, члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, військовослужбовця тощо.

Таким чином, оскільки після виникнення конфлікту обвинувачений стояв один проти трьох дорослих чоловіків, які перебували у стані алкогольного сп`яніння, двоє з них є особами з негативною характеристикою та проблемами із законом, вели себе неадекватно, а потерпілий при поганому освітленні у вечірню добу дістав із кишені невідомий предмет та почав ним штрикати в бік обвинуваченого, то в ОСОБА_8 не було можливості належним чином оцінити ступінь небезпеки даної ситуації, а тому він змушений був здійснювати самозахист. Дії обвинуваченого при даній ситуації, на думку захисника, невірно розцінено як акт нападу, так як це було перевищення меж необхідної оборони.

Окрім цього, захисник обвинуваченого вважає, що протоколи пред`явлення особи для впізнання з додатками є неналежними доказами, оскільки проведені із порушенням вимог КПК України, а саме, три особи, обраних для проведення даної слідчої дії, значно відрізняються від обвинуваченого за віком та зовнішніми рисами обличчя, зокрема, наявністю в обвинуваченого сивої бороди, вус та повною відсутністю волосся.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник та обвинувачений апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній. Наполягали на перекваліфікації дій обвинуваченого, оскільки умислу на вбивство ОСОБА_8 не мав і це була вимушена оборона, оскільки ініціатором нападу був саме потерпілий.

Прокурор проти задоволенні апеляційної скарги захисника обвинуваченого заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість, просив залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали справи в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишити апеляційну скаргу захисника обвинуваченого без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін, з огляду на наступне.

Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, що передбачено ч. 1 ст. 404 КПК України.

Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно переглянути справу і ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 374 КПК України визначено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Вимоги вищевказаних норм закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Суд першої інстанції, із дотриманням закладених у зазначеній нормі закону завдань, провів стосовно ОСОБА_8 повний та неупереджений судовий розгляд, вимог кримінального процесуального законодавства України дотримався.

Так, суд першої інстанції на підтвердження доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України посилався на досліджені в ході судового провадження письмові докази, а саме: довідки чергового лікаря приймального відділення КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» Дніпровської міської ради від 09 грудня 2020 року щодо стану ОСОБА_9 ; протокол огляду місця події від 09 грудня 2020 року із фото-таблицею до нього; протокол огляду місця події від 10 грудня 2020 року із фото-таблиці до нього; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10 грудня 2020 року з фото-таблицею до нього за участі свідка ОСОБА_10 ; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10 грудня 2020 року із фото-таблицею до нього за участі свідка ОСОБА_11 ; протокол огляду спортивних штанів потерпілого від 10 грудня 2020 року із фото-таблицею до нього; протокол огляду квартири потерпілого АДРЕСА_3 від 10 грудня 2020 року; протоколи отримання зразків обвинуваченого ОСОБА_8 для експертизи від 10 грудня 2020 року; протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10 грудня 2020 року із фото-таблицею до нього за участі потерпілого ОСОБА_9 ; протокол отримання зразків обвинуваченого ОСОБА_8 для експертизи від 24 грудня 2020 року; протокол отримання зразків для експертизи від 24 грудня 2020 року, у потерпілого ОСОБА_9 ; протокол проведення слідчого експерименту від 14 січня 2021 року та фото-таблиці до нього за участі обвинуваченого ОСОБА_8 ; а також постанови слідчого про визнання речовими доказами від 28 січня 2021 року та 29 січня 2021 року.

Окрім цього, судом першої інстанції було допитано потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та досліджено висновки судових експертиз №1044 від 14 січня 2021 року, №1045 від 30 грудня 2020 року, №38 від 12 січня 2021 року, №39 від 12 січня 2021 року, №1046 від 22 січня 2021 року, №1047/1 від 13 січня 2021 року, №1047 від 26 січня 2021 року, №16 від 14 січня 2021 року, №151е від 20 січня 2021 року, №СЕ-19/104-7/5/45 від 28 січня 2021 року.

Дослідивши безпосередньо під час судового провадження вищенаведені докази, суд першої інстанції дійшов висновку про їх належність і допустимість, та оцінивши їх за своїми внутрішніми переконаннями дійшов обґрунтованих висновків про те, що ОСОБА_8 09 грудня 2020 року, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин вступив в словесний конфлікт з раніше незнайомим ОСОБА_9 , в ході якого, він діючи умисно, усвідомлюючи та свідомо бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті людини, тримаючи у руці ніж, наніс шість ударів в область життєво важливих органів потерпілого ОСОБА_9 , в тому числі, тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя у момент заподіяння, після чого втік з місця події, тобто, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, за ознаками незакінченого замаху на вбивство - на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Водночас, захисник обвинуваченого в своїй апеляційній скарзі посилається на те, що дії ОСОБА_8 було передчасно кваліфіковано за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки останній не мав умислу на вбивство потерпілого, а тому його дії підлягають правовій кваліфікації за ст. 124 КК України, оскільки обвинувачений в момент нанесення ножових поранень знаходився у стані необхідної оборони від протиправних дій потерпілого, який був ініціатором конфлікту. Зокрема, сторона захисту в своїй скарзі вказує на те, що після виникнення конфлікту обвинувачений стояв один проти трьох дорослих чоловіків, які перебували у стані алкогольного сп`яніння, двоє з них є особами з негативною характеристикою та проблемами із законом, вели себе неадекватно, а потерпілий при поганому освітленні у вечірню добу дістав із кишені невідомий предмет та почав ним штрикати в бік обвинуваченого, то в ОСОБА_8 не було можливості належним чином оцінити ступінь небезпеки даної ситуації, а тому він змушений був здійснювати самозахист, внаслідок якого ОСОБА_8 перевищив його межі, умисно заподіявши тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідала небезпечності посягання або обстановці захисту, що є складом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 КК України.

Однак, колегія суддів оцінює критично такі доводи захисника обвинуваченого та вважає, що вони є обраною лінією захисту, спрямованою на уникнення ОСОБА_8 кримінальної відповідальності за вчинений особливо тяжкий злочин, виходячи з наступного.

Так, згідно ч. 1 ст. 15 КК замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі в тому разі, якщо вони були включені в ціль її діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення. Якщо умисне вбивство може бути вчинено як з прямим, так і з непрямим умислом, то замах на умисне вбивство можливий лише з прямим умислом, тобто коли вчинене свідчило про те, що винний усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав можливість або неминучість настання смерті іншої людини і бажав її настання, однак смертельний результат не настав з незалежних від нього обставин

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КК, умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, направленість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події і після неї, їх стосунки.

В свою чергу, нормами ст. 124 КК України передбачена кримінальна відповідальність за умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони.

При цьому, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного із перебуванням особи в стані необхідної оборони, підлягають врахуванню конкретні обставини справи (порівняльний аналіз та оцінка наявності чи відсутності акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановлення їх співвідношення, відповідності чи невідповідності захисту небезпечності посягання тощо). У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах. У випадках, коли особа не усвідомлювала, але могла усвідомлювати факт відсутності реального суспільно-небезпечного посягання, вона несе кримінальну відповідальність за заподіяння шкоди через необережність (ч. 4 ст. 37 КК). Це правило має застосовуватись лише для випадків, коли виникли певні об`єктивні обставини, які могли створити враження про наявність посягання, але особа проявила легковажність чи недбалість в оцінці ситуації і внаслідок цього помилково вжила заходів захисту від неіснуючого посягання. Якщо ж обставин, які хоча б частково виправдовували помилку, допущену особою в оцінці ситуації, не було, і особа не лише могла, але й повинна була в обставинах, що склались, усвідомити відсутність суспільно небезпечного посягання, то положення про уявну оборону щодо такої особи не застосовуються і вона має нести кримінальну відповідальність за заподіяну шкоду на загальних підставах.

Як вбачається із отриманих судом першої інстанції показів потерпілого ОСОБА_9 , він показав суду, щона початку грудня 2020 року він знаходився у дворі свого будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де разом зі своїми товаришами ОСОБА_11 та ОСОБА_15 сиділи у альтанці навпроти свого під`їзду, вживали горілку і спілкувалися між собою. В цей же час він побачив неподалік від них на відстані близько 20-30 м у кущах, які були освітлені вуличним ліхтарем, маловідомого чоловіка з їхнього двору (в подальшому йому стало відомо, що це був ОСОБА_8 ), який проходив повз них і вилаявся на їх адресу, що їм було добре чутно. Через деякий час він звернув увагу на те, що вказаний чоловік став у кущах неподалік, щось говорив і довго перебував на вказаному місці, слідкуючи за ними, нікуди не рухаючись, що йому здалося дуже підозрілим.

Приблизно о 22:00 годин ОСОБА_9 вирішив з`ясувати у ОСОБА_8 , чому останній спостерігає за ними та що йому потрібно від них. В цей час його товариші продовжували знаходитися в альтанці. Наблизившись до ОСОБА_8 , він ввічливо звернувся з запитанням про причину, з якої ОСОБА_8 слідкує за ними тривалий час. В цей момент обвинувачений, нічого не пояснюючи, здійснив швидкі удари своєю рукою в різні частини тіла ОСОБА_9 , усього наніс близько 7 ударів в область живота, спини та руки. Він при цьому чув лише звуки хлопків і шелестіння своєї куртки, та точно відчув лише один з нанесених ударів, що був завданий у руку. Те, що ОСОБА_8 наносить удари ножем, він в той час не усвідомлював. Останній нанесений удар здався йому схожим на удар електричним струмом, в зв`язку з чим він сказав своїм товаришам, що почали підходити до нього, що у невідомого чоловіка в руках електро-шокер.

Після нанесення ножових поранень обвинувачений ОСОБА_8 побіг до свого під`їзду. Оглянувши себе, він побачив кров, яка текла з його тіла, і зрозумів, що отримав ножові поранення. Його товариші підбігли за обвинуваченим, однак не наздогнали останнього. В подальшому ОСОБА_9 подзвонив своїй матері і сказав, аби вона викликала швидку медичну допомогу, пояснивши, що йому були нанесені ножові поранення. Згодом його товариші довели його до квартири, в якій він мешкає разом з матір`ю, де остання почала надавати допомогу та зупиняти кровотечу до приїзду «швидкої».

Після прибуття швидкої його госпіталізували до лікарні, де він пробув 2 тижні у реанімації, а після того ще приблизно 2 тижні на стаціонарному лікуванні, і в ході лікування йому провели операції на шлунку та печінці. Під час проходження лікування за його участю проводилося впізнання за фотознімками, на одному з яких він за зовнішніми ознаками (борода, вуса, ніс, зріст) впізнав обвинуваченого ОСОБА_8 .

Покази потерпілого повністю узгодились із показами наданими суду першої інстанцчї свідком ОСОБА_10 , який показав суду, що 09 грудня 2020 року приблизно о 20:00 годин він разом зі своїми товаришами ОСОБА_11 та ОСОБА_9 перебував в альтанці навпроти під`їзду будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де спілкувалися та при цьому вживали алкогольні напої. В цей же час повз них на відстані приблизно 20 м проходив раніше малознайомий чоловік, який почав виражатися у їх бік нецензурною лайкою (в подальшому йому стало відомо, що це був обвинувачений ОСОБА_8 ). З огляду на таке звернення ОСОБА_9 пішов до ОСОБА_8 , аби з`ясувати в чому справа. Коли ОСОБА_9 підійшов до обвинуваченого, останній швидко наніс йому декілька ударів по тулубу і руці ножем, який він, втім, особисто не бачив, але зробив висновок про знаряддя злочину через наявність ножових поранень у потерпілого і сильну кровотечу. Побачивши це, ОСОБА_10 з ОСОБА_11 спочатку підбігли до ОСОБА_9 , а після побігли за обвинуваченим, однак останній вже втік. Після цього вони повернулися до потерпілого, якому допомогли зайти до його квартири та передали матері ОСОБА_9 , яка і викликала швидку медичну допомогу.

Свідок ОСОБА_11 надав суду першої інстанції показання, аналогічні показанням свідка ОСОБА_10 щодо відомих обставини події нанесення ножових поранень потерпілому ОСОБА_9 обвинуваченим ОСОБА_8 , та які також узгодились із показами самого потерпілого.

В свою чергу, покази потерпілого ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , надані ними суду першої інстанції повністю узгодились із дослідженим судом першої інстанції висновком судово-медичної експертизи №151е від 20 січня 2021 року кількості, характеру та локалізації отриманих потерпілим ножових поранень.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суспільно небезпечного посягання, яке б загрожувало життю чи здоров`ю обвинуваченого та підлягало негайному відверненню чи припиненню, зі сторони потерпілого не було, оскільки відповідно до вище зазначених показів потерпілого та свідків, які є логічними, послідовними та повністю узгодженими між собою, будь-які об`єктивні дані щодо перебування ОСОБА_8 у стані необхідної оборони відсутні.

Зокрема, не встановлено обставин, за яких він міг би вбачати реальну загрозу з боку потерпілого, тобто певної підстави (юридичного факту), наявність якої б вказувало на обґрунтованість виникнення у нього правомірного захисту. Як вбачається із встановлених судом першої інстанції, потерпілий не вчиняв дій, що свідчили б про наявність дійсного, реального і об`єктивного суспільно небезпечного посягання, які за своїм характером і ступенем небезпеки могли заподіяти або створити загрозу заподіяння шкоди обвинуваченому, та зумовили б останнього вдатись до оборони. В тому числі, жодними дослідженими судом першої інстанції доказами по кримінальному провадженні та отриманими в ході судового провадження показами не підтверджується обставин, на які посилається в апеляційній скарзі захисник та обвинувачений, про те, що потерпілий дістав із кишені предмет, який в темряві був схожий обвинуваченому на ніж, у зв`язку із чим він відчув загрозу заподіяння йому значної шкоди та застосував проти потерпілого ніж.

При цьому, відхиляючи позицію обвинуваченого щодо наявності в потерпілого в момент конфлікту предмета схожого на ніж, що змусило обвинуваченого здійснювати самозахист, колегія суддів приймає до уваги отримані судом першої інстанції та оцінені у взаємозвяку із сукупністю інших доказів, покази свідка ОСОБА_12 , яка показала суду, що ОСОБА_8 вона знає особисто, так як він є її сусідом по під`їзду, може охарактеризувати його виключно з негативного боку, так як останній весь час чіплявся до сусідів і перехожих на вулиці, його неодноразово бачили з ножем та лезами, які він носив з собою, постійно провокував чоловіків, яких бачив на вулиці, ображаючи їх грубою лайкою.

В свою чергу, на думку колегії суддів, такі покази свідка ОСОБА_12 також спростовують версію обвинуваченого про те, що ініціатором конфлікту був саме потерпілий і обвинувачений змушений був захищатись.

Таким чином, перевіривши вирок суду першої інстанції в межах викладених стороною захисту доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, про те, що позиція сторони захисту в частині необхідної оборони зводиться до тлумачення їх на власний розсуд, з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, а відтак - відхиляються судом апеляційної інстанції. Досліджені судом першої інстанції докази та отримані покази свідків доводять, що нанесення численних ударів ножем в життєво-важливі органи потерпілого не було зумовлене потребою негайного відвернення чи припинення небезпечного посягання, що спростовує позицію захисту про перебування ОСОБА_8 на час спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень не перебував у стані необхідної оборони.

Щодо відсутності умислу в обвинуваченого на вбивство, про яке вказує сторона захисту в своїй апеляційній скарзі, то колегія суддів також оцінює такі доводи критично виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Так, ОСОБА_8 використовуючи як знаряддя вчинення злочину завчасно заготовлений ніж, цілеспрямовано наніс тілесні ушкодження потерпілому в область черева, грудної клітини та інші частини тіла потерпілого, усвідомлюючи при цьому, що область черева та грудної клітини є життєво важливими органами, поранення яких може призвести до смерті потерпілого. Про те, що обвинувачений мав умисел саме на вбивство потерпілого свідчить і поведінка ОСОБА_8 , який після нанесення ножових поранень, з місця події втік, тобто, не виявив бажання надати потерпілому першу медичну допомогу та викликати карету швидкої, а відтак виконав усі дії, які він вважав необхідними для доведення вбивства до кінця. Смерть потерпілого ОСОБА_9 не настала з причин, які не залежали від волі ОСОБА_8 , а саме через своєчасне прибуття бригади швидкої медичної допомоги, яку викликала мати потерпілого і його друзі, та надання необхідної медичної допомоги потерпілому.

Таким чином, враховуючи, що при ухваленні вироку судом першої інстанції дотримані вимоги кримінального та кримінального процесуального закону України, суд першої інстанції всебічно перевірив обставини кримінального провадження, версію обвинуваченого та його захисника щодо відсутності умислу та перебування обвинуваченого у стані необхідної оборони, обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, вмотивувавши своє рішення всебічно дослідженими, оціненими у своїй сукупності з точки зору належності, допустимості й достовірності письмовими доказами та показами свідків, колегія суддів вважає, що правові підстави для перекваліфікації дій обвинуваченого на ст. 124 КК України не знайшли свого обґрунтованого підтвердження в ході апеляційного перегляду оскаржуваного вироку.

А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 травня 2023 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк, з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4