ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1142/23 Справа № 203/2895/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2023 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000102 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 06 квітня 2023 року клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_9 про арешт майна задоволено та накладений арешт на майно, вилучене 23 березня 2023 року під час проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: 1 (одну) чоловічу шкіряну куртку чорного кольору, заборонивши володіння, користування та розпорядження цим майном.

Слідчий суддя, дійшов висновку про необхідність накладення арешту для забезпечення збереження речових доказів.

В апеляції:

- адвокат просить скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нову, якою повернути майно, вилучене 23 березня 2023 року під час проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , майно, а саме на 1 (одну) чоловічу шкіряну куртку чорного кольору.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вилучені під час обшуку речі відповідно до ч. 1 ст. 167, ч. 2 ст. 168 КПК України мають статус тимчасово вилученого майна, оскільки щодо нього в ухвалі не було прямого дозволу на відшукання та вилучення.

Вказує, що в порушення вимог ч. 6 ст. 173 КПК України слідчим суддею винесено судове рішення про задоволення клопотання слідчого з порушенням процесуальних строків, а саме строку, що суттєво перевищує 72 години з моменту надходження клопотання до суду.

Зазначає, що 03.04.2023 року, тобто майже через 260 год., представником власника майна на адресу слідчого було подано клопотання про повернення тимчасово вилученого майна, відповідь на яке не надано.

Адвокат ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання апеляційної скарги, що відповідно до положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає проведенню розгляду без його участі.

Заслухавши прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції, перевіривши доводи клопотання та апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з матеріалів клопотання, згідно витягу із ЄРДР, орган досудового розслідування зазначений Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, де перебуває кримінальне провадження №0000102 за ознаками ч. 4 ст. 190 КК України.

Відповідно до протоколу обшуку від 23.03.2023 року на підставі ухвали слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2023 року в рамках вищезазначеного кримінального провадження за місцем фактичного проживання ОСОБА_5 проведено обшук, під час якого була виявлена та вилучена, в тому числі, куртка чорного кольору (шкіряна), яка згідно з постановою слідчого від 24.03.2023 року визнана речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000102.

23.03.2023 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а саме, у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, в особливо великих розмірах.

Старший слідчий в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , згідно вхідного штампу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська 28.03.2023 року надала до суду клопотання про арешт майна з метою збереження речових доказів, а саме, однієї чоловічої шкіряної куртки чорного кольору, вилученої 23.03.2023 року під час зазначеного вище обшуку.

За положеннями ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

За ч.2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Отже, з врахуванням наведених норм закону, вилучення вищезазначеної куртки чорного кольору під час обшуку, є тимчасово вилученим майном.

За приписами ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Однак як встановлено, слідча ОСОБА_10 клопотання про арешт майна за погодженням з прокурором ОСОБА_11 надала до суду 28.03.2023 року, тобто поза межами строку встановленого зазначеною вище нормою закону.

Доводи прокурора в апеляційній інстанції про відправлення до суду цього клопотання поштою 24.03.2023 року та посилання, що суд не працював, оскільки був вихідний день, що унеможливило слідчому надати дане клопотання до суду у передбачений законом строк не є слушними, так як 24 березня 2023 року, який був наступним днем після вилучення майна під час обшуку, суд працював, а доказів чи будь-яких даних в підтвердження направлення даного клопотання до суду наступного дня шляхом поштового зв`язку в матеріалах справи відсутні і в апеляційній інстанції в судовому засіданні прокурором не надано.

Крім того, за вимогами ч. 6 ст. 173 КПК України, ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.

Таким чином, зазначені норми закону не тільки обмежують період часу звернення прокурора, слідчого з клопотанням про арешт вилученого майна під час обшуку, а також і розгляд слідчим суддею цього клопотання, який загалом чітко визначений з моменту вилучення і до саме постановлення ухвали про арешт майна, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.

Як слідує з матеріалів справи, клопотання слідчого про арешт майна надійшло до суду 28.03.2023 року і за результатами розгляду слідчим суддею постановлена оскаржувана ухвала тільки 06 квітня 2023 року, тобто за межами 72 годин строку встановленого законом.

При розгляді клопотання про арешт майна дані обставини цих питань слідчим суддею не з`ясовані, і в оскарженій ухвалі не наведено та не надано оцінки цим обставинам.

Також, не з`ясовані питання дотримання встановлених чинним законодавством правил територіальної підсудності даної категорії справ.

За положеннями п. 7 ч.1 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів забезпечення кримінального провадження.

Згідно до ч. 2 ст. 132 КПК України, клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, якщо інше не передбачено пунктом 2 цієї частини (п.1).

За цим пунктом 2 цієї частини у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду.

Отже, згідно зазначених норм закону, дане клопотання про арешт майна повинно бути подано до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

В клопотанні про арешт майна слідчим зазначено, що відділом розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у об`єднаному кримінальному провадженні № 0000102, відомості про яке до ЄРДР внесено 10.02.2022 року за ознаками складів кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190 КК України.

Тоді як, відповідно витягу з цього ЄРДР, долученого до клопотання, орган досудового розслідування у даному кримінальному провадженні є Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, яке розташоване у м. Дніпро, вул. Троїцька, 20 А, що знаходиться у межах територіальної юрисдикції Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська.

При цьому, ні до клопотання, ні в апеляційній інстанції прокурором не надано доказів, того, що органом досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні № 0000102 в рамках якого надається клопотання про арешт майна, орган досудового розслідування є зазначений у клопотанні як орган досудового розслідування - відділ розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області і що він саме відповідає критеріям слідчого управління головного управління Національної поліції, чи слідчого відділу (відділення) територіальних (відокремлених) підрозділів поліції, як органу досудового розслідування, та місце його розташування знаходиться в межах територіальної юрисдикції Кировського районного суду м. Дніпропетровська..

На дані обставини, які мають суттєве значення для розгляду клопотання про арешт майна, слідчий суддя при його розгляді уваги не звернув, і ці питання ним також не з`ясовувалися, а тому така ухвала слідчого судді не може вважатися належним чином обґрунтованою та вмотивованою, та такою що прийнята у відповідності кримінально- процесуальних норм закону, у зв`язку з чим таке судове рішення підлягає скасуванню.

Розглядаючи питання накладення арешту, колегія суддів, окрім наведених вище норм закону, також керується положеннями Конституції України, Конвенцією з прав людини, нормами кримінального процесуального закону та правовими позиціями Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Статтею 6 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до висновку ЄСПЛ, перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

Отже, позбавлення права власності, розпорядження чи користування своїм майном, у тому числі і тимчасове, може мати місце тільки на умовах, передбачених законом.

Наведені вище норми закону, як вже зазначено, обмежують чітко як подання слідчим клопотання про арешт майна ( не пізніше наступного дня з моменту вилучення майна) та і розгляд слідчим суддею цього клопотання ( не пізніше 72 годин з дня надходження до суду клопотання).

Інших умов і порядку розгляду клопотань слідчого про арешт тимчасово вилученого майна чинним законодавством не передбачено.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Таким чином, з огляду на наведені вище обставини, враховуючи наведені вище норми закону, та правові позиції Європейського Суду, звернення слідчого з клопотанням про арешт майна до слідчого судді в порушення визначених законом строків та постановлення слідчим суддею також оскаржуваної ухвали поза межами 72 годин, свідчить, що у даному випадку обмеження права власності здійснено не на умовах передбачених законом.

Отже слідчим та прокурором не доведено необхідність такого арешту, що відповідно до ч.1 ст. 173 КПК України, є підставою для відмови в задоволенні такого клопотання.

Наведені обставини порушення встановлених законом умов звернення з клопотанням про арешт майна та його необхідність, не дають правові підстави для задоволення такого клопотання про арешт майна, у зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити.

З огляду на викладене, апеляційна скарга адвоката підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2023 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000102 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, - скасувати.

Постановити нову, якою відмовити старшому слідчому в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 в задоволенні клопотання у кримінальному провадженні № 0000102 від 10.02.2022 року про арешт майна.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4