Справа № 346/2630/23
Провадження № 1-кп/346/494/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Коломия обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000027 від 06.02.2023 р. відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Горбівці Глибоцького району Чернівецької області, українця, громадянина України, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, з середньо-спеціальною освітою, проходить військову службу за призовом під час мобілізації на посаді номера обслуги 2 кулеметного відділення кулеметного взводу 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , 25.12.2022 року будучи військовослужбовцем та проходячи військову службу за призовом під час мобілізації на посаді номера обслуги 2 кулеметного відділення кулеметного взводу 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст.ст. 9,11,16,49 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України та ст.ст.1,4 Дисциплінарного Статуту Збройних сил України, п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасового ухилення від обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, оголошеного Указом Президента України № НОМЕР_2 , самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та незаконно без поважних причин перебував поза її розташуванням до 08.05.2023 року, знаходячись за місцем свого проживання у с.Горбівці Чернівецького району Чернівецької області, де проводив час на власний розсуд.

В судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю та дав суду показання по суті пред`явленого обвинувачення, які відповідають фактичним обставинам справи і не суперечать їм.

Зазначив, що був призваний на військову службу під час мобілізації 14.03.2022 року та направлений до військової частини НОМЕР_1 , де проходив службу на посаді номера обслуги, у військовому званні солдат. Брав участь у бойових діях по відсічі збройної агресії рф проти України, отримав поранення. 25.12.2022 самовільно залишив військову частину, поїхав до місця свого проживання у с.Горбівці Чернівецького району Чернівецької області. Постійно перебував за місцем проживання. Про залишення військової частини керівництво не повідомляв. 08.05.2023 самостійно звернувся до правоохоронних органів. Розкаюється у вчиненому, жалкує про такий негативний вчинок, планує продовжити військову службу в Збройних Силах України, але в іншій військовій частині.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України в судовому засіданні не досліджувались інші зібрані у кримінальному провадженні докази, оскільки, за згодою учасників процесу, дослідження останніх визнано недоцільним, так як фактичні обставини справи ніким не оспорюються і у суду відсутні сумніви щодо добровільної позиції учасників судового провадження, яким роз`яснено, що у такому випадку вони позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає, що вина обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду справи.

Згідно п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державної незалежності України, її територіальної цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України запроваджено воєнний стан в Україні з 05:30 годин 24.02.2022 року строком на 30 діб і в подальшому продовжено по теперішній час.

Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При цьому, суд бере до уваги, що обвинувачений повністю визнав свою вину, усвідомив вчинене та розкаюється в ньому, виражає щирий жаль з приводу вчинених дій та їх осуд, прагне усунути наслідки шляхом продовження військової служби та висловлює рішення більше не вчиняти кримінальних правопорушень. Суд враховує, що обвинувачений добровільно звернувся до правоохоронних органів, давав визнавальні покази, сприяв розкриттю злочину. Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності.

Отже, обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку нарколога та психіатра не перебуває, характеризується за місцем служби посередньо, суд враховує вік та стан його здоров`я, отримання бойової травми під час виконання службових обов`язків та захисту Батьківщини, сімейний стан обвинуваченого та наявність у нього на утриманні двох неповнолітніх дітей 2009 та 2016 р.н., обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, бажання продовження проходження військової служби за призовом під час мобілізації, участь обвинуваченого в бойових діях у відсічі збройної агресії рф проти України, відсутність обставин, що обтяжують покарання, і вважає, що йому слід призначити покарання в межах санкції ч.5 ст.407 КК України у виді позбавлення волі.

Щодо можливості застосувати ст..75 КК України при призначені покарання ОСОБА_4 , суд приходить до такого.

Статтею 4 КК України регулюється чинність закону про кримінальну відповідальність у часі. Так, закон про кримінальну відповідальність набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування. Кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Статтею 5 КК України регулюється зворотна дія закону про кримінальну відповідальність у часі. Так, ч.2 цієї статті визначає, що закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

13.12.2022 року прийнятий Закон про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, який виключає можливість застосування ст..75 КК України при призначенні покарання за злочини передбачені, зокрема ст..407 КК України. Цей закон набрав чинності 27.01.2023р.

Разом з тим, суд з урахуванням вимог ст.4 та ст.5 КК України, вважає за можливе застосувати ст. 75 КК України в редакції, що діяла на час вчинення кримінального правопорушення, а саме станом на 25.12.2022р., оскільки закон, що погіршує становище особи не має зворотної дії в часі. Отже, враховуючи характеризуючи дані обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, суд вважає, що ОСОБА_4 не є суспільно небезпечною особою, його виправлення ще можливе без ізоляції від суспільства, а тому можливе звільнення його від відбування покарання з випробуванням із застосуванням ст..ст.75, 76 КК України. Таке покарання, на переконання суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Керуючись ст.ст. 368, 370 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком в два роки, якщо він протягом цього терміну не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язок: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Коломийський міськрайонний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Копії вироку вручити сторонам під розписку.

Суддя ОСОБА_1