Справа № 720/2075/20
Провадження № 1-кп/720/14/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2023 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця кримінальне провадження № 0000231 від 29 серпня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою освітою, не працюючого, розлученого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 ч. 3 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Станом на 29 серпня 2020 року ОСОБА_5 , в порушення вимог Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», в житловому будинку за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , зберігав без мети збуту картонну коробку та поліетиленовий пакет із вмістом подрібленої речовини рослинного походження - канабісом, загальною масою канабісу 72,188 грама; чотири поліетиленових пакета та паперовий згорток із вмістом подрібленої речовини рослинного походження - канабісом, загальною масою канабісу 119,877 грама; пристрій для вживання наркотичних засобів, що складається з двох фрагментів полімерних пляшок та металевого предмета з отворами на якому виявлено нашарування речовини - екстрат канабісу, загальною масою екстракту канабісу 0,4261 грама; електронні ваги марки «Domotec», на яких наявні залишки речовини рослинного походження - канабісу, загальною масою 0,0841 грама. Також, під навісом житлового будинку вказаного домоволодіння у підвішеному стані та у металевій ванні ОСОБА_5 зберігав без мети збуту підсушені рослини та речовини рослинного походження - канабіс, загальною масою канабісу 3111,527 грама.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 309 ч. 3 КК України, тобто незаконне зберігання наркотичних засобів без мети збуту, в особливо великих розмірах.

Обвинувачений ОСОБА_5 винним себе у незаконному зберіганні наркотичних засобів без мети збуту визнав повністю та показав, що у 2020 році він вживав наркотичні засоби, у зв`язку із чим за місцем свого проживання в с. Зелений Гай Новоселицького району посіяв коноплю, внаслідок чого зберігав за місцем проживання без мети збуту підроблені висушені речовини коноплі, які були виявлені та вилучені у нього працівниками поліції під час обшуку 29 серпня 2020 року. Вказані речовини він зберігав для власного вживання та ніколи їх не продавав, нікого не пригощав. Вилучена у нього під час обшуку загальна маса наркотичних засобів мала забезпечити їх використання для його власного вживання приблизно на один рік. В серпні 2020 року перебуваючи на березі р. Прут в с. Зелений Гай разом із односельцем ОСОБА_6 , він покурив наркотичний засіб канабіс, після чого пішов купатися. Повернувшись, він побачив як ОСОБА_6 самовільно без його дозволу також покурив канабіс, пославшись на те, що він хотів попробувати, що це таке. Він особисто ОСОБА_6 не пригощав, а навпаки зробив останньому зауваження щодо самовільного користування його речами. Оскільки, наркотичні засоби зберігав без мети збуту, для власного вживання, ніколи їх не збував, то обвинувачення саме у зберіганні наркотичних засобів з метою їх збуту не визнав. У вчиненому щиро розкаявся, просив суворо не карати.

Крім визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, його винуватість у незаконному зберіганні наркотичних засобів без мети збуту в особливо великих розмірах, повністю підтверджується показами свідків та письмовими доказами.

Так, свідок ОСОБА_7 показав суду, що в серпні 2020 року він перебуваючи на власному автомобілі в с. Зелений Гай Новоселицького району, випадково побачив домогосподарство в якому вирощували рослини коноплі. Після цього, він повідомив дільничного про побачені ним рослини коноплі та особисто показав де знаходиться вказане господарство, яке виявилось домоволодінням обвинуваченого ОСОБА_5 ..

Свідок ОСОБА_8 показала суду, що вона була понятим під час проведення працівниками поліції обшуку в домогосподарстві обвинуваченого ОСОБА_5 , під час якого працівники поліції знайшли рослини коноплі у житловому будинку та на городі даного домогосподарства. Працівниками поліції проводилась відео-фіксація події та вона дійсно по кінцю обшуку підписала всі надані їй документи.

З протоколу обшуку від 29 серпня 2020 року, проведеного на підставі ухвали слідчого судді Новоселицького районного суду від 27 серпня 2020 року, слідує, що у домоволодінні за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_5 по АДРЕСА_2 було виявлено та вилучено:

- 1) 169 рослин коноплі,

- 2) картонну коробку, в якій містилися рослини коноплі, та 3) картонну коробку, в якій містилися насіння рослини коноплі та залишки, які згідно висновку експерта № 747-Х від 09 вересня 2020 року є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом. Загальна маса канабісу в перерахунку на висушену речовину становить 72,188 г; носіння в пакетах є дозрілим носінням коноплі, яке до наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів не відноситься;

- 4) пристрій для куріння, на якому виявлено нашарування речовини, яка згідно висновку експерта № 746-Х від 10 вересня 2020 року є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено екстрактом канабісу, загальна маса екстракту канабісу в перерахунку на висушену речовину становить 0,4261 г, та ваги марки «Domotec» в коробці, на яких виявлено залишки підробленої речовини рослинного походження, які відповідно до висновку вказаної експертизи є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, загальна маса канабісу в перерахунку на висушену речовину становить 0,0841 г;

- 5) чотири поліетиленових пакета та паперовий згорток з подрібленою речовиною коноплі, яка згідно висновку експерта № 749-Х від 08 вересня 2020 року є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом. Загальна маса канабісу в перерахунку на висушену речовину становить 3111,527 г;

- 6) дві верхушки з 14 рослин;

- 7) поліетиленовий пакет із насінням коноплі;

- 8) висушені рослини коноплі, які згідно висновку експерта № 745-Х від 09 вересня 2020 року є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом. Загальна маса канабісу в перерахунку на висушену речовину становить 119,877 г;

- 9) п`ять верхушок коноплі із загальної кількості 155 рослин,

- 10) моб. телефон «Iphone».

Суд, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, вважає, що своїми діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 309 ч. 3 КК України, тобто незаконне зберігання наркотичних засобів без мети збуту, в особливо великих розмірах, оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», виявлений 29 серпня 2020 року у ОСОБА_5 наркотичний засіб - канабіс відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено, а згідно наказу Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01 серпня 2000 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 серпня 2000 року за № 512/4733 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» загальна маса вилученого канабісу відноситься до особливо великих розмірів.

Слід зазначити, що дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 3 ст. 307 КК України, тобто як незаконне зберігання з метою збуту наркотичних засобів, за кваліфікуючими ознаками: якщо предметом таких дій були наркотичні засоби в особливо великих розмірах та вчинене повторно.

Проте, суд не погоджується з правовою кваліфікацією дій ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 307 КК України, оскільки стороною обвинувачення не здобуто доказів на підтвердження умислу обвинуваченого на збут наркотичних засобів, а тому пред`явлене обвинувачення не було доведено поза розумним сумнівом, у зв`язку із чим вважає за необхідне перекваліфікувати вказані дії обвинуваченого на ч. 3 ст. 309 КК України.

Так, за змістом ч.ч. 1, 3 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Усталена практика Європейського Суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза будь-яким розумним сумнівом» (рішення ЄСПЛ від 10 липня 2001 року у справі «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення ЕСПЛ від 14 серпня 2008 року у справі «Кобець проти України»). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (рішення ЄСПЛ від 11 липня 2013 року у справі «Веренцов проти України», від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Таким чином, здійснюючи судовий розгляд даного кримінального провадження відповідно до вимог ч. 6 ст. 22, ч. 3 ст. 26, ч. 1 ст. 337 КПК України, оцінюючи досліджені у провадженні докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд прийшов до висновку, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом не доведено винуватість ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 307 КК України.

Мета вчинення кримінального правопорушення згідно зі ст. 91 КПК України є однією з обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні шляхом збирання, перевірки та оцінки доказів. Так, про умисел на збут наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів можуть свідчити, як відповідна домовленість із особою, яка придбала ці засоби чи речовини, так і інші обставини, зокрема: великий або особливо великий їх розмір; спосіб упакування та розфасування; поведінка суб`єкта злочину; те, що особа сама наркотичних засобів або психотропних речовин не вживає, але виготовляє та зберігає їх, тощо (позиція Верховного суду України, яка викладена у п. 4 постанови Пленуму N 4 від 26 квітня 2002 року «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів»).

Під час судового розгляду прокурор на наявність в діях ОСОБА_5 умислу саме на збут наркотичного засобу послався на кількість вилученого наркотичного засобу в особливо великих розмірах, фасування наркотичних засобів, а також факту пригощання ним наркотичним засобом свідка ОСОБА_6 , що було підтверджено останнім на досудовому слідстві в ході слідчого експерименту.

Однак, вказані твердження прокурора є безпідставними з огляду на наступне.

З протоколу проведення слідчого експерименту із свідком ОСОБА_6 від 11 листопада 2020 року слідує, що даний свідок показав слідчому, що в серпні 2020 року він перебував разом із ОСОБА_5 на березі р. Прут в адміністративних межах с. Зелений Гай Новоселицького району, де ОСОБА_5 пригостив його наркотичною речовиною, яку останній скурив одразу.

В матеріалах провадження інших прямих доказів, які б підтвердили той факт, що обвинувачений пригостив свідка ОСОБА_6 наркотичним засобом не має.

Навпаки, в цій справі свідок ОСОБА_6 12 лютого 2021 року давав показання під час судового розгляду, який закінчився відводом головуючого судді ОСОБА_9 (надалі минулий судовий розгляд), де зазначив, що знайомий із ОСОБА_5 близько трьох років, у зв`язку із чим бував у нього вдома, однак наркотичних засобів не бачив. В серпні 2020 року він разом із ОСОБА_5 перебували на березі р. Прут в с. Зелений Гай Новоселицького району, де ОСОБА_5 з пляшки та фольги, зробив пристрій для куріння канабісу, після чого покурив наркотичну речовину, яку мав при собі. В подальшому, ОСОБА_5 пішов купитися, в цей час він самовільно взяв пристрій для куріння та без дозволу обвинуваченого також покурив канабіс. Побачивши це, ОСОБА_5 накричав на нього, пославшись на те, що він не дозволив йому курити дану речовину. Він вперше попробував наркотичний засіб. При проведенні слідчого експерименту зазначив, що ОСОБА_5 пригостив його канабісом за вказівкою слідчого, проте в суді надає правдиві покази. Одночасно, він перебуває на обліку як психічно хворий.

Забезпечити явку до суду свідка ОСОБА_6 для його допиту під час нового судового розгляду не представилось можливим у зв`язку із його перебуванням за кордоном.

Дослідивши аудіозапис показань згаданого свідка та оцінюючи покази свідка ОСОБА_6 , який він давав під час минулого судового розгляду, суд констатує суттєві розбіжності порівняно із його показами даними під час слідчого експерименту 11 листопада 2020 року в частині того, що будучи допитаним в суді 12 лютого 2021 року він заперечував той факт, що обвинувачений пригостив його наркотичною речовиною, яку він вжив самовільно без дозволу ОСОБА_5 ..

Вирішуючи питання щодо того чи можуть показання відсутнього свідка ОСОБА_6 , які той давав під час минулого судового розгляду, визнаватися допустимим доказом під час нового судового розгляду у тій же справі, або такі показання втрачають будь-яке доказове значення під час нового судового розгляду, суд виходить з наступного.

Відповідно до правових позицій Верховного суду, зазначених у постанові від 19 листопада 2019 року по справі № 750/5745/15, на відміну від позасудових показань, які прямо визнаються недопустимими доказами (друге речення частини 4 статті 95 КПК), Кодекс не містить положення, яке вирішує питання допустимості показань свідка, допитаного в суді в тій же справі, але під час минулого розгляду.

Таким чином, Верховний Суд вважає, що положення «суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання» (перше речення частини 4 статті 95 КПК), не може тлумачитися як безумовна заборона використання показань, які особа давала перед іншим складом суду у тій же справі.

У контексті викладеного, Верховний Суд із посиланням на практику ЄСПЛ дійшов таких висновків: суд при розгляді справи повинен забезпечити право сторін на допит особи, яка дає показання, важливі для вирішення справи, і не вправі використовувати позасудові свідчення такої особи. Що стосується судових свідчень особи під час минулого розгляду, то навіть за умови наявності таких свідчень, сторона має право вимагати допиту такої особи під час нового судового розгляду, і в такому випадку суд має вжити всіх необхідних заходів для забезпечення такого права. У той же час, якщо попри всі необхідні заходи забезпечити явку такої особи виявилося неможливим, сторона на доведення своєї позиції може надати суду показання особи, які та давала під час минулого судового розгляду, і сам факт відсутності такої особи під час нового розгляду не може бути підставою для визнання таких її показань недопустимим доказом. Водночас, дослідивши ці показання, суд повинен дати їм оцінку з погляду допустимості, належності та достовірності, враховуючи, у тому числі, наскільки були забезпечені права сторони під час допиту особи в минулому розгляді. Факт неможливості допиту цієї особи під час нового судового розгляду має враховуватися судом при оцінці достовірності цього доказу у сукупності з іншими доказами у справі.

Дослідивши аудіозапис показань свідка ОСОБА_10 суд зазначає, що під час минулого судового розгляду сторонам була надана необмежена можливість піддати свідка ОСОБА_6 перехресному допиту, і матеріали провадження підтверджують, що сторони повною мірою скористалися такою можливістю, зокрема й можливістю дискредитувати ці показання, які суперечать показанням, які той давав під час досудового розслідування. Сама наявність розбіжностей у показах свідчить про те, що сторони ефективно і результативно використали своє право на перехресний допит. Будь-які порушень, які стосувалися допиту цього свідка, судом не встановлено.

Враховуючи всі ці фактори, суд вважає, що за обставин цієї справи дослідження показань свідка ОСОБА_6 , які він давав під час минулого розгляду, забезпечувало сторонам достатні процесуальні гарантії, здатні компенсувати неможливість його допиту під час нового судового розгляду, а тому визнання цих показань допустимим доказом не порушує права обвинуваченого на справедливий судовий розгляд.

В той же час, суд не погоджується з доводом прокурора про допустимість як доказу протоколу слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_6 від 11 листопада 2020 року, проведеним під час досудового розслідування. Як раніше зазначав Верховний Суд у п. 65 постанови від 19 листопада 2019 року по справі № 750/5745/15, правило другого речення частини 4 статті 95 КПК про недопустимість показань, які надані слідчому, прокурора, поширюється на показання, які надаються під час будь-якої слідчої дії, незалежно від класифікації цієї дії органом досудового розслідування.

Відповідно до правових позицій Верховного суду, зазначених у постанові від 07 липня 2021 року по справі № 203/337/19, якщо висновок суду про наявність умислу особи на збут наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів ґрунтується на великому або особливо великому розмірі відповідної речовини, то в такому випадку мають бути досліджені обставини, за яких особа придбала відповідний засіб чи речовину, у тому числі чи залежало від волі особи те, який розмір речовини опиниться в її володінні.

Зокрема, якщо особа здійснює свідоме придбання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів у значному розмірі (шляхом купівлі, обміну, безоплатно), виготовляє їх, зберігає у відповідному фасуванні, що об`єктивно перевищує потреби цієї особи у вживанні зазначених речовин, то в такому разі може мати місце умисел на збут. Якщо ж волею особи не обумовлено того, скільки наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів опиниться в її володінні (як у випадку зі знахідкою), то умисел на збут потребує більш ретельного дослідження.

Пред`явлене обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 307 КК України не містить жодної належної доведеної інформації щодо факту збуту наркотичного засобу обвинуваченим іншій особі, тобто таких фактів органом досудового розслідування не встановлено, оперативні закупівлі наркотичного засобу не проводилися, у жодного свідка не було вилучено придбаний у обвинуваченого наркотичний засіб.

На підтвердження наявності у ОСОБА_5 умислу саме на збут наркотичних засобів стороною обвинувачення не було доведено обставин, при яких ОСОБА_5 придбав або зберігав наркотичний засіб, саме в розфасованому варіанті, в спеціально приготовленій тарі у відповідних пропорціях.

Як з тексту обвинувачення, так і з досліджених судом доказів вбачається, що ОСОБА_5 зберігав наркотичні засоби в різних місцях домоволодіння за місцем свого проживання у нефасованому вигляді.

Натомість, суд зазначає, що суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 307 КК України характеризується прямим умислом, і наявність мети збуту є обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони цього кримінального правопорушення. Отже, оскільки сторона обвинувачення не довела вольового характеру умислу ОСОБА_5 саме на збут наркотичного засобу, а обвинувачений заперечував вказані обставини та наполягав на тому, що на власному городі виростив рослини коноплі, яких в послідуючому переробив та зберігав для власного вживання, оскільки протягом багатьох років вживає наркотичні засоби, суд вважає недоведеним факту зберігання ОСОБА_5 наркотичних засобів з метою їх збуту.

Матеріали даного кримінального провадження встановлено, що органом досудового розслідування в суді доведено факт зберігання ОСОБА_5 канабісу, однак жодними доказами у кримінальному провадженні не доведено та не доводиться обставина про те, що обвинувачений зберігав такі з метою збуту, а тому таке слід визнати лише припущенням сторони обвинувачення, при цьому вилучена кількість канабісу у даному випадку, за відсутності інших доказів, не може бути визначальним доказом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, при тому, що наркотичний засіб не було розфасовано в однакові чисельні пакунки, з певною масою, тобто підготовлені до збуту (продажу).

Також, суд бере до уваги вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 16 жовтня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України, згідно якого дії обвинуваченого ОСОБА_5 щодо вирощування 155 рослин коноплі, виявлених під час обшуку в його домоволодінні 29 серпня 2020 року, були кваліфіковані стороною обвинувачення, зокрема за ч. 2 ст. 310 КК України, при тому суду не було надано жодних доказів, що останній збував наркотичні засоби будь кому, чи мав намір їх збувати, або зберігав їх з метою збуту.

Оскільки, пред`явлене обвинувачення за ч. 3 ст. 307 КК України не доведена поза розумним сумнівом будь якими доказами, які можна було б покласти в основу вироку, та кваліфікувати дії останнього за ч. 3 ст. 307 КК України є сумнівною, а тому суд беручи до уваги конституційну норму про те, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, приходить до висновку про перекваліфікацію дій обвинуваченого на ч. 3 ст. 309 КК України.

Також, безпідставною є кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ознакою повторності, оскільки на момент вчинення злочинного діяння 29 серпня 2020 року він не був судимий, а епізод збуту ним наркотичного засобу свідку ОСОБА_6 шляхом пригощання останнього, який відповідно до обвинувального акту мав місце в серпні 2020 року, на наслідками судового розгляду не доведений.

При вирішенні питання про призначення покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступень тяжкості вчиненого злочину, дані про винну особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З системного аналізу кримінального закону випливає, що більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише в разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Положеннями ч. 2 ст. 50 КК встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання воно має ґрунтуватися, зокрема, на принципах індивідуалізації та справедливості. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Слід зазначити, що призначене судом покарання має відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливати з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року.

Суд приймає до уваги, що обвинувачений на час вчинення злочину був раніше не судимим, позитивно характеризується по місцю проживання, має на утриманні одну неповнолітню дитину, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Суд відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України визнає обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого його щире каяття, яке виразилось у тому, що він повністю визнав свою вину у зберіганні наркотичних засобів без мети збуту та щиро жалкує про скоєння ним кримінального правопорушення, засуджує свою протиправну поведінку.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» судам треба мати на увазі, що наведений у ч. 1 ст. 66 КК перелік обставин, які пом`якшують покарання, не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими й інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті (наприклад, вчинення злочину внаслідок збігу випадкових обставин чи неправильної поведінки потерпілого, відвернення підсудним шкідливих наслідків злочину, часткове відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди). Визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.

Відповідно до довідки Чернівецької обласної прокуратури № 03-1896вих-23 від 11 травня 2023 року ОСОБА_5 став викривачем у кримінальному провадженні № 0000032 від 11 лютого 2021 року за ознаками кримінального правопорушення за ч.3 ст. 369-2 КК України.

За вказаних обставин, в порядку ч. 2 ст. 66 КК України суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого те, що він став викривачем у вказаному кримінальному провадженні.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ч. 1 ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання суд також враховує, що в ході проведеного 29 серпня 2020 року обшуку господарства ОСОБА_5 було встановлено факт вирощування ним на городі 155 рослин коноплі, за що він був засуджений вироком Новоселицького районного суду від 16 жовтня 2020 року за ст. 310 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки та звільнений від відбуття основного покарання із випробуванням на підставі ст. 75 КК України із іспитовим терміном 2 роки, яке він фактично відбув.

З огляду на те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, якої обвинувачений не уникав, ураховуючи другорядну роль кари як мети покарання, поведінку обвинуваченого за період кримінального провадження, а також те, що він має на утриманні одну неповнолітню дитину, позитивно характеризуються за місцем проживання, вину повністю визнав та у вчиненому щиро розкаявся, за час судового розгляду став викривачем в іншому провадженні, й те, що обставин, котрі обтяжують покарання, у справі не встановлено, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому міру покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, у виді позбавлення волі та звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Підстав для застосування вимог ст. 69 КК України судом не встановлено.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України. Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 370, 371, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 309 ч. 3 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Речові докази кримінального провадження:

- вилучений у обвинуваченого під час обшуку мобільний телефон марки «Iphone», який знаходиться на зберіганні у ОСОБА_5 , після набрання вироком законної сили, вважати повернутим власнику;

- електронні ваги марки «Domotec», які після проведення експертизи були поміщенні до сейф-пакету № 3194710, які зберігаються в камері схову речових доказів СУ ГУНП України в Чернівецькій області, після набрання вироком законної сили, повернути власнику ОСОБА_5 ;

- чотири поліетиленових пакета та паперовий згорток із вмістом подрібленої речовини зеленого кольору рослинного походження, який після проведення експертизи були поміщені до сейф-пакету № 3194711 (попередній сейф-пакет № 7100311); дві зрізані окремі верхні і частини рослин, які після проведення експертизи були поміщені до сейф-пакету № 3652483 (попередній сейф-пакет № ЕХР0312143); одну картонну коробку, в якій міститься рослини коноплі та рослини коноплі, які після проведення експертизи були поміщені до пакету опломбованого пломбою N 7688850 (попередній сейф-пакет № ЕХР0312144); один поліетиленовий пакет із змістом насіння та залишками подрібленої речовини зеленого кольору рослинного походження та картонну коробку, в якій міститься окремо насіння та залишки подрібленої речовини зеленого кольору рослинного походження та один поліетиленовий пакет із вмістом насіння та залишками підробленої речовини зеленого кольору рослинного походження, які після проведення експертизи були поміщені до сейф-пакету № 3194712 (попередній сейф пакет INZ 1068839); картонну коробку, в якій міститься пристрій для вживання наркотичних засобів, які після проведення експертизи були поміщенні до сейф-пакету № 3194710; картонну коробку, в середині якої наявні 5 зелених рослин коноплі, які після проведення експертизи були поміщені до сейф-пакету № 4126163, які зберігаються в камері схову речових доказів СУ ГУНП України в Чернівецькій області, після набрання вироком законної сили, знищити.

На вирок може бути подана апеляція до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів через райсуд з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1