ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/165/23 Справа № 192/896/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_5

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000070 за апеляційною скаргою прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_10 на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2022 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Наталівка Солонянського району Дніпропетровської області, громадянки України, з середньою освітою, не працюючої, яка проживає та зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України

Встановила:

Вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2022 року ОСОБА_8 визнано невинуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України та виправдано на підставі п.3 ч.1 статті 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю в діянні ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 358 КК України.

Процесуальні витрати за складення висновку експерта № 3134-21 від 30.06.2021 згідно акту від 30.06.2021 в розмірі 8237 грн. 28 коп. віднесено на рахунок держави.

Вирішено долю речових доказів.

Держаний обвинуваченням ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_8 , отримавши дозвіл на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння та випасання худоби в оренду за межами населеного пункту площею 2,5562 га за кадастровим номером 0:01:001:0074, розташованої на території Святовасилівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області рішенням сесії Святовасилівської сільської ради від 21 січня 2021 року №14-42/УІІ, достовірно знаючи, що відповідно до:

«… ст.198 Земельного кодексу України визначено, відповідно до котрої оформлення права власності на земельну ділянку проводиться комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок, які включають, у тому числі, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами…»

«… п.2.8 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками (далі - Інструкція), затвердженої наказом Держкомзему від 18.05.2010 № 379, що зареєстровано Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за №391/17686 передбачено, що після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками складається акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який містить підписи суміжних землевласників (землекористувачів) у разі, якщо вони не заявляють претензій до існуючих меж…»

«…пункту 3.12 Інструкції про в встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Держкомзему від 18.05.2010 №379, що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за №391/17686 передбачено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою…»

17.11.2020 року, ОСОБА_8 з метою прискорення процедури оформлення, перебуваючи на території земельної ділянки 0:01:001:0074 розташованої неподалік с.Орлово Солонянського району Дніпропетровської області, отримавши дозвіл на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки, щодо для сінокосіння та випасання худоби в оренду за межами населеного пункту площею 2,5562 га за кадастровим номером 0:01:001:0074 розташованої на території Святовасилівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області рішенням сесії Святовасилівської сільської ради від 21 січня 2021 року № 14-42/УІІ, з метою приведення технічної документації до нормативних вимог та подальшого отримання в користування (оренду) вказаної земельної ділянки, достовірно знаючи, що під час виконання вказаних робіт суміжний землевласник ОСОБА_11 була відсутня, маючи умисел на підробку офіційного документу, розуміючи протиправний характери своїх дій виконала від імені ОСОБА_11 у загальній графі «Суміжні землевласники:» акта погодження меж земельної ділянки суміжними землевласниками та/або землекористувачами від 17.10.2020 року підпис від імені останньої, чим здійснила підроблення офіційного документу, шляхом внесення в нього неправдивих відомостей.

Таким чином стороною обвинувачення ОСОБА_8 звинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України тобто підробленні іншого офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, який надає права, з метою використання його підроблювачем.

Прокурор Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_10 не погодився з даним рішенням суду. В апеляційній скарзі просить вирок скасувати, у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду першої інстанції, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотними порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В порядку ст.407 КПК України ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.358 КК України, та призначити покарання у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Процесуальні витрати за складання висновку експерта № 3134-21 від 30.06.3021, згідно акту від 30.06.2021, в розмірі 8237 гривень 28 копійок покласти на ОСОБА_8 .

Відповідно до п.3 ч.9 ст.100 КПК України, речові докази у вигляді акту погодження меж земельної ділянки від 17.10.2020 року зберігати при матеріалах кримінального провадження.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що прокурором в судовому засіданні 03.02.2022 року було заявлено та задоволено судом клопотання про допит свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Однак протягом чотирьох місяців виклик судовими повістками вказаних свідків судом не здійснювався, та судовий розгляд кримінального провадження завершено без допиту зазначених свідків, незважаючи на встановлення судом порядку дослідження доказів із обов`язковим викликом та допитом вказаних свідків за результатами задоволення клопотання прокурора.

Вказує, що 18.11.2021 року судом першої інстанції безпідставно відхилено клопотання прокурора про допит свідка ОСОБА_14 , покази якого, на думку прокурора, мають вирішальне значення, оскільки саме він затверджував документацію щодо відведення земельної ділянки, а також міг пояснити яким чином впливає акт погодження меж земельної ділянки при вирішенні цього питання, яке юридичне значення має факт та мотиви відмови від погодження акту (наявність земельного спору суміжних власників/користувачів) на вирішення питання щодо відведення земельної ділянки в оренду із зміною цільового призначення для сінокосіння та випасання худоби.

03.02.2022 року судом необґрунтовано відхилено клопотання прокурора про направлення запиту до Святовасилівської сільської ради з метою з`ясування питання чи погоджувався акт погодження меж земельної ділянки. Отримання інформації на вказаний запит має істотне значення для ухвалення справедливого судового рішення, оскільки надає можливість суду встановити чи було запропоновано ОСОБА_11 підписати акт, надати свої пояснення щодо мотивів відмови у підписанні акту та виявити наявність земельного спору між останньою та ОСОБА_8 .

Прокурор також зазначає, що суд визнав необхідним виправдати ОСОБА_15 , на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю в діянні останньої складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України. Таким чином, при виправданні обвинуваченої судом фактично встановлено підстави для закриття кримінального провадження за п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Однак, всупереч п.2 ч.1 ст.284, п.1 ч.3 ст.374 КПК України, при ухваленні виправдувального вироку, суд першої інстанції не керувався п.2 ч.1 ст.284 КПК України, про що свідчить відсутність посилання на вказану норму закону у вироку.

Крім того, всупереч п.1 ч.2 ст.374 КПК України, у вступній частині вироку не вказано місце його ухвалення, а також в порушення абзацу 1 ч.3 ст.374 КПК України, не зазначено положення закону, яким керувався суд, а саме: ст.ст. 17, 369, 370, 371, 376, 395 КПК України.

Прокурор вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_8 внесла в акт погодження меж земельної ділянки від 17.10.2020 року неправдиві відомості не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, обвинувачена ОСОБА_8 в судовому засідання пояснила, що у неї давно неприязнені стосунки з родиною ОСОБА_11 , та у зв`язку з цим вона підписала акт сама від імені ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_16 підтвердив факт наявності конфлікту між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 щодо акту погодження меж земельної ділянки. Показами свідка ОСОБА_17 судом встановлено, що на час складання ним акту підписів землевласників не було, їх прізвища були зазначені виходячи з відкритих джерел.

Згідно висновку експерта № 3134-21 від 30.06.2021 року, підпис від імені ОСОБА_11 у загальній графі «Суміжні землевласники» акта погодження меж земельної ділянки суміжними землевласниками та/або користувачами від 17.10.2020 року - виконано не ОСОБА_11 , а ОСОБА_15 .

Також прокурор вважає, що висновок суду про те, що акт погодження меж земельної ділянки не є офіційним документом - не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, згідно примітки до ст.358 КК України, під офіційним документом у цій статті та статтях 357 і 366 цього Кодексу слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

Одним з ознак офіційного документа є зафіксована в такому документі інформація повинна мати юридично значущий характер - підтверджені чи засвідчені нею конкретні події, явища або факти мають спричинити чи бути здатними спричинити наслідки правового характеру у вигляді виникнення (реалізації), зміни або припинення певних прав та/або обов`язків.

Суспільна небезпечність кримінального правопорушення за ст.358 КК України полягає у протиправному зміненні офіційного документа, що не тільки порушує нормальну діяльність органів державної влади, органів самоврядування, підприємств, установ, організацій, а й може завдати істотної шкоди правам і законним інтересам фізичних та юридичних осіб, сприяє вчиненню інших більш тяжких злочинів.

Акт погодження меж земельної ділянки виступає як підсумок процедури, призначеної для встановлення місця розташування меж земельної ділянки. Подібний документ є необхідною ланкою при здійсненні кадастрових робіт по утворенню земельних ділянок і при уточненні розмірів ділянки. Акт погодження меж земельної ділянки - це документ, що підтверджує відсутність претензій з боку правовласників сусідніх земель на встановлення меж відведеної земельної ділянки. Підписання акту власниками та землекористувачами прилеглих ділянок означає, що вони згодні з розташуванням і контурами відводиться території. Актом підтверджується погодження межових знаків щодо сформованої ділянки між суб`єктами земельних відносин та є необхідним для уникнення технічних помилок та порушення прав землекористувачів.

Показами ОСОБА_15 , свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_11 встановлено та доведено наявність земельного спору між ОСОБА_15 та ОСОБА_11 щодо користування земельною ділянкою. Крім того, показами свідка ОСОБА_11 встановлено, що в момент складання та підписання акту вона перебувала на лікуванні, а саме їй було проведено операцію.

Прокурор вказує, що зважаючи на те, що в розумінні ст.315 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.11, 76 Цивільного кодексу України, ст.ст.152, 158, 159, 198 Земельного кодексу України, Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Держкомзему від 18.05.2010 року № 379, що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686, - інформація, зазначена в акті погодження меж земельної ділянки здатна спричинити наслідки правового характеру, а саме можливість реалізувати, змінити, припинити права та обрати спосіб захисту прав у сфері охорони права на власність та користування земельною ділянкою, може бути використана як встановлені в такому акті факт або подія у суді, - висновок прокурора про те, що вказаний акт є офіційним документом є правильним, оскільки такий документ здатний спричинити наслідки правового характеру.

Згідно вироку, судом встановлено, що акт погодження меж земельної ділянки не впливав на отримання ОСОБА_15 земельної ділянки в оренду, ОСОБА_15 не використовувала та не надавала вказаний акт будь - якій установі, підприємству, організації, самостійно та добровільно надала цей акт органам досудового розслідування, а тому суд прийшов до висновку, що суб`єктивна сторона інкримінованого ОСОБА_15 діяння відсутня.

Прокурор вважає, що судом було допущено неправильне тлумачення закону про кримінальну відповідальність, що суперечить його точного змісту, оскільки вчинення дій з використання завідомо підробленого документу охоплюється іншим кримінальним законом, а саме - ч.4 ст.358 КК України, який ОСОБА_15 не інкримінувався. Таким чином, на думку апелянта, вирок суду підлягає скасуванню за причин неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Також апелянт зазначає, що в порушення норм кримінального процесуального закону, в матеріалах справи відсутній технічний запис судового засідання від 13.12.2021 року з допитом свідка ОСОБА_16 , а також запис судового засідання від 19.01.2022 з допитом свідка ОСОБА_17 , що унеможливлює впевнитись у безпосередньому дослідженні судом цих показів, які покладено в основу вироку. Однак, згідно журналу судового засідання за вказану дату, а саме 13.12.2021 року та 19.01.2022 року, такий допит здійснювався.

Крім того, 13.06.2022 року проводився допит свідка ОСОБА_18 , що підтверджується наданими судом аудіо та відео записами, однак в порушення ч.1 ст.108 КПК України, журнал судового засідання від 13.06.2022 року в матеріалах кримінального провадження відсутній.

Вказує, що 12.08.2021 року після допиту свідка ОСОБА_11 , судом було ухвалено завершити судовий розгляд негайно, незважаючи на клопотання прокурора про відкладення слухання справи.

Під час судового засідання 28.10.2021 року суд відмовив прокурору у задоволенні клопотання про виклик свідків, мотивуючи це необхідністю подання клопотання лише у письмовій формі.

Судовим засіданням від 13.06.2022 року встановлено, що суд починає допитувати прокурора з переходом на підвищення тону, вдається до крику з приводу місця перебування свідків та з інших питань, у зв`язку з чим, заявлено клопотання про відвід судді.

Апелянт вважає, що наведене порушення кримінального процесуального закону є істотним, оскільки стосується основних засад кримінального провадження та перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Під час апеляційного перегляду справи, прокурори підтримали вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення, просили вирок суду скасувати та ухвалити новий, який визнати ОСОБА_8 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України та призначити покарання, зазначене в апеляційній скарзі.

Обвинувачена та її захисник заперечували проти задоволення апеляційних вимог прокурора, вважали вирок суду законним та обґрунтованим.

В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали свої вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників провадження, допитавши свідка ОСОБА_12 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до таких висновків.

За змістом ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіривши доводи прокурора про неповноту судового розгляду, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає, що доводи прокурора, викладені в його апеляційній скарзі, є необґрунтовані, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються: у разі визнання особи виправданою формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

У відповідності до ч. 1 ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, здійснюючи оцінку кожного доказу за правилами ч. 1 ст. 94 КПК України - за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Статтею 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, визначених ч. 2 цієї статті, покладено на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках на потерпілого.

З матеріалів провадження видно, що суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 , провів судовий розгляд згідно з вимогами ч. 1 ст. 337 КПК України, тобто в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів диспозитивності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Ретельно перевіривши зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_8 було пред`явлено обвинувачення, суд навів детальний аналіз усіх досліджених доказів, дав належну оцінку кожному з них і їх сукупності у взаємозв`язку, та зазначив з яких підстав взяв до уваги одні докази і відкинув інші, й обґрунтовано дійшов висновку про ухвалення виправдувального вироку.

Вказана позиція викладена і у п. 146 справи «Барбера, Мессегуэ и Джабардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року, де Європейський Суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Виправдовуючи ОСОБА_8 , суд дійшов висновку, що сторона обвинувачення не надала суду «поза розумним сумнівом» в підтвердження обвинувачення доказів, які б свідчили про наявність в діянні ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України.

Доводи апеляційної скарги прокурора про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотним порушенням кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність - не знайшли свого підтвердження в ході перегляду вироку у вказаному кримінальному провадженні, оскільки стороною обвинуваченням не доведено наявність в діянні ОСОБА_8 складу інкримінованого кримінального правопорушення, не надано жодних належних та допустимих доказів цього.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1,2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи «поза розумним сумнівом».

Стандарт доведення винуватості «поза розумним сумнівом» полягає у тому, що за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, які були досліджені в суді, можливо дійти висновку про те, що встановлена під час судового розгляду сукупність обставин, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка була предметом судового розгляду, крім того, що кримінальне правопорушення вчинене і обвинувачений є винним у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Відповідно до положень ст.ст. 91, 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, що мають значення для кримінального провадження, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом установлено, що висновок суду першої інстанції про недоведеність вини обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України, зроблено з дотриманням вимог ст. 23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, які було ретельно досліджено під час судового розгляду та оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Водночас суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами передбачених законом їхніх прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у кримінальному провадженні, крім іншого, у суді допитав обвинувачену ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , дослідив письмові докази, надані стороною обвинувачення.

Колегія суддів вважає, що за результатами судового розгляду, суд першої інстанції правильно встановив, що наявність в діях обвинуваченої ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України - не доведено. Цей висновок суду ґрунтується на досліджених під час судового розгляду даних.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора про неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального закону, колегія суддів зазначає.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 410 КПК України, неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Згідно ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо:

1) за наявності підстав для закриття судом провадження в кримінальній справі його не було закрито, крім випадків, коли провадження може бути закрито лише за згодою підозрюваного, обвинуваченого, який проти цього заперечував;

2) судове рішення ухвалено незаконним складом суду;

3) судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, крім випадків, передбачених частиною третьою статті 323 чи статтею 381 цього Кодексу, або прокурора, крім випадків, коли його участь не є обов`язковою;

4) судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою;

5) судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання;

6) порушено правила підсудності;

7) у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

Дослідженими матеріалами провадження, порушення вказаних вимог закону судом першої інстанції допущено не було.

Як вбачається з матеріалів провадження, 18.11.2021 року прокурор подав до суду першої інстанції клопотання про допит у суді першої інстанції в якості свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_19 та ОСОБА_17 (т.1 ар.пр. 82-83). Дане клопотання стороною обвинувачення було підтримано від час судового засідання у той же день та задоволено судом частково ухвалено викликати та допитати в якості свідків ОСОБА_16 щодо обставин звернення ним до правоохоронних органів щодо підробки обвинуваченою Акта погодження меж земельної ділянки та ОСОБА_17 щодо обставин складання ним вказаного Акта.

В частині виклику для допиту в якості свідка ОСОБА_20 щодо обставин відсутності її підпису у Акті прокурору було відмовлено. Разом з цим, 03.02.2022 року судом було задоволено клопотання прокурора та 13.06.2022 року ОСОБА_18 в судовому засіданні було допитано в якості свідка.

Як вбачається з письмового клопотання (т.1 ар.пр. 82-83), ні 18.11.2021 року, ні пізніше, прокурором не ставилось питання про виклик для допиту у якості свідка ОСОБА_14 . Отже, доводи апеляційної скарги про те, що судом безпідставно відхилено клопотання прокурора про допит свідка ОСОБА_14 , не заслуговують на увагу.

До такого ж висновку приходить колегія суддів і щодо доводів сторони обвинувачення про завершення судового розгляду кримінального провадження без допиту свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а також щодо необґрунтованого відхилення судом клопотання прокурора про направлення запиту до Святовасилівської сільської ради з метою з`ясування питання чи погоджувався Акт меж земельної ділянки.

Згідно матеріалів провадження, 03.02.2022 року прокурором заявлено клопотання про виклик до суду у якості свідків, зокрема, голови постійної комісії з питань житлово-комунальної власності, містобудування, будівництва, земельних відносин та охорони природи - ОСОБА_12 , та начальника відділу з правової роботи, НС та мобілізаційної роботи ОСОБА_13 , а також клопотання про направлення до Святовасилівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області запиту для отримання інформації щодо проводження погодження меж земельної ділянки з кадастровим номером 0:001:0074 стосовно ОСОБА_8 та чи погоджувався підпорядкованими працівниками Акт від 17.10.2020 року.

Відповідно до технічного запису судового засідання від 03.02.2022 року, судом першої інстанції клопотання прокурора про виклик свідків було задоволено (журнал судового засідання (т1. ар.пр.107). 07.02.2022 року в Правобережну прокуратуру було направлено судові повістки для вручення їх свідкам обвинувачення (т.1 ар.пр. 109). В задоволенні клопотання прокурора про заправлення запиту до сільської ради обґрунтовано відмовлено.

При цьому, в судовому засіданні 03.02.2022 року прокурор зазначив, що забезпечить явку свідків в судове засідання (т.1 ар.пр.107 об.).

В судовому засіданні 30.03.2022 року прокурор вказав, що свідки переїхали з селища в м. Дніпро, він буде намагатися забезпечити явку свідків в наступне судове засідання (т.1 ар.пр.114).

Судове засідання 05.05.2022 року було відкладено через неявку свідків обвинувачення (т.1 ар.пр.116). 16.05.2022 року на адресу Святовасилівської сільської ради направлено судові повістки для вручення свідкам (т.1 ар.пр.120).

Перед закінченням судового слідства 30.06.2022 року прокурор заявив, що не зможе забезпечити явку свідків в судове засідання та не заперечує проти закінчення судового слідства перейти до судових дебатів. (т.1 ар.п.р146).

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до відповідно до вимог ч.ч.1-3 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 КПК України сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції дотримався вимог ст. 10 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом, а клопотання сторін кримінального провадження вирішені судом у відповідності до вимог КПК України.

Отже, сторона обвинувачення мала змогу забезпечити явку заявлених у клопотанні прокурора свідків до суду, а також надати суду всі необхідні докази, зокрема і щодо отримання та надання суду інформації з сільської ради, і об`єктивних перешкод у цьому не було. Тому апеляційні доводи прокурора в цій частині не є слушними.

Не заслуговують на увагу і твердження апелянта про відсутність в матеріалах справи технічного запису судового засідання від 13.12.2021 року, від 19.01.2022 року, журналу судового засідання від 13.06.2022 року, а також про негайне завершення судом судового розгляду 12.08.2021 року після допиту свідка ОСОБА_11 , незважаючи на клопотання прокурора про відкладення слухання справи; на проведення судом 13.06.2022 року допиту прокурора з переходом на підвищення тону.

Так, в матеріалах провадження міститься технічний запис судового засідання від 13.12.2021 року. Технічний запис судового засідання від 19.01.2022 року, наявний в матеріалах провадження не належної якості. 23.02.2023 року судом першої інстанції, на запит апеляційного суду, було надано відповідну архівну копію запису судового засідання від 19.01.2022 року.

Журнал судового засідання, від 13.06.2022 року як і технічний запис, наявний на аркуша провадження 124. Даних про те, що під час вказаного судового засідання було здійснено допит прокурора з переходом на підвищення тону матеріали провадження не містять.

Отже ствердження прокурора про відсутність в матеріалах провадження технічного запису та журналу згаданих вище судових засідань є неспроможними.

Не відповідають дійсності і ствердження апелянта про те, що 12.08.2021 року судом першої інстанції було завершено розгляд справи негайно після допиту свідка ОСОБА_11 , незважаючи на клопотання прокурора про відкладення слухання справи. Згідно технічного запису судового засідання, після допиту обвинуваченої ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_11 , прокурор заявив, що у нього немає сил далі продовжувати розгляд справи та у зв`язку з необхідністю звернення до старшого прокурора групи, щоб останній підготував клопотання про виклик свідків, проти долучення та дослідження письмових доказів у справі в даному судовому засіданні заперечував. Враховуючи думки учасників провадження, клопотання прокурора було задоволено, а розгляд справи щодо ОСОБА_8 - відкладено.

Що стосуються доводів прокурора про допущені судом першої інстанції порушення норм кримінального процесуального закону, зокрема щодо необхідності закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з недоведеністю в діянні обвинуваченої складу кримінального правопорушення, а також не зазначення у вступній частині вирок місця його ухвалення та положень, закону, яким керувався суд, апеляційний суд зазначає таке.

Згідно вимог п.1 ч.4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначаються:

1) у разі визнання особи виправданою - прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рішення про визнання його невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та його виправдання;

- рішення про закриття провадження щодо юридичної особи;

- рішення про поновлення в правах, обмежених під час кримінального провадження;

- рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили;

- рішення щодо речових доказів і документів;

- рішення щодо процесуальних витрат;

- строк і порядок набрання вироком законної сили та його оскарження;

-порядок отримання копій вироку та інші відомості.

Відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо:

1) встановлена відсутність події кримінального правопорушення;

2) встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення;

Згідно ч.7 ст. 284 КПК України, якщо обставини, передбачені пунктами 1, 2 частини першої цієї статті, виявляються під час судового розгляду, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.

Отже, апеляційні доводи прокурора про те, що в порушення норм чинного законодавства суд першої інстанції приймаючи рішення про необхідність виправдати ОСОБА_8 у зв`язку з недоведеністю наявності в діянні обвинуваченої складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КПК України, не керувався п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, не заслуговують на увагу.

Крім того, як вбачається з вироку, у його вступній частині зазначено місце ухвалення вироку смт Солоне Дніпропетровської області, у мотивувальній частині, відповідно до вимог абз.1 ч.3 ст. 374 КПК України, зазначено формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; а також зазначено положення закону, яким керувався суд. Отже твердження апелянта про порушення судом першої інстанції наведених вимог закону є необґрунтованими.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів зазначає.

Органом до судового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України - підроблення іншого офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, який надає права, з метою використання його підроблювачем.

Прокурор в апеляційній скарзі зазначив, що висновки суду першої інстанції про те, що стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_8 внесла в акт погодження меж земельної ділянки від 17.10.2020 року неправдиві відомості; що зазначений акт погодження меж земельної ділянки не є офіційним документом є необґрунтованими, з огляду на покази допитаних осіб обвинуваченої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_17 , ОСОБА_11 та письмові матеріали провадження.

Як вбачається з вироку суду, судом першої інстанції було надано належної правової оцінки показам обвинуваченої ОСОБА_8 , наданими нею в судовому засіданні. Зокрема остання пояснила, що Акт погодження меж земельної ділянки від 17.10.2020 року був складений на її прохання, оскільки саме вона викликала геодезиста для визначення меж земельної ділянки, отриманої нею в оренду. Земельна ділянка має кадастровий номер та належить сільській раді. Для отримання ділянки в оренду складання акту погодження меж не потрібно, оскільки вони вже визначені технічною документацією. Оскільки з родиною ОСОБА_11 у обвинуваченої неприязні стосунки, вона викликала геодезиста для встановлення стовпчиків для наглядного розуміння цих меж земельної ділянки. Також обвинувачена зазначила, що вона дійсно підписала цей акт від імені ОСОБА_11 , нікуди його не подавала та не використовувала, оскільки вона розуміла, що акт не несе жодних наслідків.

Також судом було взято до уваги пояснення свідка ОСОБА_11 , яка пояснила, що протягом двох років обробляє земельну ділянку, яка належить ОСОБА_21 , акт погодження меж вона не підписувала, оскільки не є власником земельної ділянки.

Свідок ОСОБА_16 пояснив, що його дружина є власником земельної ділянки, яку він надав у користування сім`ї ОСОБА_11 , та яка межує з земельною ділянкою обвинуваченої. Саме у ОСОБА_11 виник конфлікт з ОСОБА_22 щодо меж земельних ділянок. Ні ОСОБА_11 , ні він сам та його дружина, не підписували акт погодження меж земельної ділянки. На даний час ситуація кардинально змінилася, він попросив ОСОБА_11 повернути йому його ділянку у користування.

Також судом було надано оцінки поясненням свідка ОСОБА_23 , який повідомив, що є інженером - геодезистом та склав акт від 17.10.2020 року. Замовником була ОСОБА_8 , яка просила його визначити межі та конфігурацію земельної ділянки ві від повідним кадастровим номером. Також свідок зазначив, що погодження меж суміжних земельних ділянок не є обов`язковим для сформований вже земельних ділянок, у яких є кадастровий номер, а складений акт не викликає жодних наслідків. На час складання ним акту підписів сусідніх землевласників не було, їх прізвища були зазначені виходячи з відкритих джерел.

Свідок ОСОБА_18 суду першої інстанції пояснила, що приймала участь у погодженні проекту рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_8 . Вказана земельна ділянка була сформована, мала кадастровий номер, була передана у комунальну власність, межі земельних ділянок були визначені і суперечок з цього приводу не виникало. Проектна документація була розроблена, пройшла відповідну експертизу та було надано висновок погодження проекту радою, яка затвердила проект та уклала з ОСОБА_8 договір оренди.

Наведені покази зазначених осіб, допитаних у суді першої інстанції, на думку колегії суддів, є об`єктивними, послідовними, будь яких суперечностей між собою та іншими доказами по справі не мітять.

В суді апеляційної інстанції, за клопотанням прокурора, було допитано в якості свідка ОСОБА_12 , який суду пояснив, що за наявності заяв, приймав участь у засіданні комісії щодо виділення земельних ділянок в оренду чи індивідуальне користування. Якщо не було ніяких суперечок зі сторони сусідів виділяли ділянку, а якщо були суперечки виїжджали на місце, розглядали питання та виділяли земельну ділянку на місці. У даному випадку, ніяких суперечок та запитань не було, тому було прийнято рішення про виділення ОСОБА_8 земельної ділянки в оренду. Також свідок пояснив, що ОСОБА_8 на розгляд комісії було подано всі необхідні документи, тому це питання було розглянуто. Чи були спори між сусідами земельних ділянок йому не відомо, чи була заява від сусідів про погодження меж земельної ділянки не пам`ятає.

Враховуючи вкладене, а також наявні письмові матеріали провадження в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що факт підроблення обвинуваченою ОСОБА_8 підпису ОСОБА_24 у Акті погодження меж земельної ділянки від 17.10.2020 року не створює будь-якого юридично значимого характеру та до фактів, що мають юридичне значення не відносяться, оскільки процедура оформлення земельної ділянки в оренду ОСОБА_8 від зазначеного акту не залежала, та станом на 17.10.2020 року проект землеустрою вже був затверджений рішенням Святовасилівської сільської ради від 30.07.2020 року.

Колегія суддів зазначає, що предметом злочину, передбаченого ст. 358 КК України є офіційний документ. Відповідно до примітки до ст. 358 КК України, під офіційним документом у цій статті слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

Тому, при встановленні ознак офіційного документа як предмета злочину слід керуватися такими критеріями: документ має бути складено, видано чи посвідчено відповідною особою в межах її компетенції за визначеною законом формою та з належними реквізитами; зафіксована в такому документі інформація повинна мати юридично значущий характер - підтверджені чи засвідчені нею конкретні події, явища або факти мають спричиняти чи бути здатними спричинити наслідки правового характеру у вигляді виникнення (реалізації), зміни або припинення певних прав та/або обов`язків.

Невідповідність документа хоча б одному з наведених критеріїв перешкоджає визнанню його офіційним.

Такий висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 01 березня 2018 року у справі № 461/7315/15-к.

Щодо питання про офіційність такого документа як протокол чи акт погодження (встановлення) та закріплення меж земельної ділянки, мається позиція Верховного Суду, висловлена у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 581/1039/15-ц. Відповідно до цієї позиції:

- погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. При цьому ст. 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами»;

- підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачі. Не надання позивачем своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача не може бути перепоною для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації.

Таким чином, протокол погодження (встановлення) та закріплення меж земельної ділянки як документ не передбачений жодним законом чи підзаконним актом, не визначено органу, чи посадової особи, яка його видає та підписує, не встановлено його форми та реквізитів. Крім того, зафіксована в такому протоколі інформація не має юридично значущий характер, зокрема, у ньому не підтверджуються і не засвідчуються конкретні події, явища або факти, а відомості, що містяться у ньому не спричиняють і не здатні спричинити наслідки правового характеру у вигляді виникнення (реалізації), зміни або припинення певних прав та/або обов`язків. Без цього документа технічна документація із землеустрою не втратить своє значення для реалізації особою права на оформлення права власності на земельну ділянку, він не є обов`язковим для реалізації особою такого свого права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року (справа № 545/1149/17) зазначено, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. Із цього не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа акта погодження меж слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а з мотивів відмови. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки, яка знаходиться поза межами населеного пункту, із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідним територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (територіальним органом Держгеокадастру в районах (містах)) в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що прокурором не доведено, що Акт погодження меж земельної ділянки надавав якісь права обвинуваченій чи іншій особі, що підроблення підпису ОСОБА_25 у вказаному Акті було здійснено ОСОБА_8 з метою його використання, а також наявність у обвинуваченої ОСОБА_8 прямого умислу на використання Акту погодження меж земельної ділянки для прискорення прийняття рішення про надання їй в оренду земельної ділянки.

Отже, сторона обвинувачення не довела умислу та мети інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, а мета такого інкримінованого обвинуваченій злочину не могла бути досягнута у будь-якому випадку, оскільки документ, в якому міститься підроблений підпис ОСОБА_25 , не є офіційним і не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи звільнення від обов`язків.

Отже, доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, в розумінні ч. 3 ст. 409 КПК України, не можуть бути визнані достатніми підставами для скасування виправдувального вироку судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів зауважує, що обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення, чого в цьому кримінальному провадженні зроблено не було.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження не допущено таких порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Отже, дотримуючись принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, встановленого ст. 17 КПК України, колегія суддів не знаходить законних підстав для скасування вироку суду першої інстанції, та вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, як необґрунтовану, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2022 року щодо ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

___________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4