Справа № 156/201/23
Провадження № 1-кп/156/22/23
ВИРОК

Іменем України

11 травня 2023 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 в смт. Іваничі Волинської області кримінальне провадження (№ за ЄРДР 0000054 від 22.01.2023) за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Іванівка Іваничівського району Волинської області, є громадянином України, здобув повну загальну середню освіту, не є працевлаштованим, отримує пенсію, не є одруженим, на утриманні не має неповнолітніх дітей чи інших близьких осіб, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, однак на підставі ст. 89 КК України судимості не має, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

1.1. ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин.

1.2.Обвинувачений, достовірно знаючи, що на території України діє воєнний стан (введений Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затверджений Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в подальшому продовжений у встановленому законом порядку), 22.01.2023 близько 05 год. 00 хв. з метою заволодіння чужим майном проник шляхом відкриття дверей, які були зачинені на металеву защіпку, до підсобного приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_6 , скориставшись тим, що за його діями не спостерігали будь-які інші особи, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований та таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи посягання та чужу власність, передбачаючи спричинення внаслідок його дій матеріальної шкоди іншій особі і бажаючи завдати таку шкоду, умисно, таємно викрав з підсобного приміщення вживаний алюмінієвий бідон ємністю 40 л, належний ОСОБА_5 .

1.3.В подальшому обвинувачений з викраденим майном безперешкодно залишив місце події, викраденим бідоном розпорядився на власний розсуд. Внаслідок таких дій ОСОБА_6 була завдана майнова шкода потерпілому ОСОБА_5 на суму 600,00 грн., виходячи з ринкової вартості викраденого майна.

1.4.В діянні обвинуваченого вбачаються ознаки вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України (таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням в інше сховище, вчинене в умовах воєнного стану).

2.Позиція обвинуваченого

2.1.Під час судового розгляду справи обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав себе винним у таємному викраденні майна, належного потерпілому ОСОБА_5 , щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення.

2.2. Обвинувачений пояснив, що в один із днів січня 2023 року (ранкової пори) він проник до сараю, розташованого по АДРЕСА_1 , належного ОСОБА_5 , в приміщенні він помітив металевий бідон з водою, підняв цей бідон, вилив воду на землю, а бідон забрав собі, в подальшому мав намір віднести цей бідон в с. Менчичі до знайомої, щоб за нього придбати щось для себе. Під час крадіжки майна ОСОБА_6 ніхто не бачив. Такий свій протиправний вчинок обвинувачений пояснив відсутністю коштів, бо пенсія, яку він отримує, є незначною, її не вистачає на всі потреби.

3.Позиція потерпілого

3.1.Потерпілий ОСОБА_5 вважав доведеною вину саме ОСОБА_6 у скоєнні крадіжки належного йому майна, цивільного позову до обвинуваченого потерпілий не заявляв.

3.2.Під час допиту в судовому засіданні ОСОБА_5 пояснив, що мешкає у с. Іванівка, має на праві власності домоволодіння, 22-го чи 23-го січня цього року він прокинувся рано, збирався поратись по господарству, електроенергії в будинку не було через планове відключення, він вийшов з ліхтарем до сараю, щоб налити води худобі, помітив, що бідон з водою в приміщенні відсутній. ОСОБА_5 зрозумів, що у нього в домогосподарстві сталась крадіжка, зателефонував на лінію «102» і повідомив про злочин.

3.3.Згодом від слідчого потерпілому стало відомо, що крадіжку скоїв мешканець села ОСОБА_6 .. Обвинувачений в судовому засіданні попросив пробачення за свій вчинок у ОСОБА_5 , потерпілий прийняв вибачення, не наполягав на суворому покаранні односільчанина.

4.Досліджені під час судового розгляду справи докази на підтвердження встановлених судом обставин

4.1.Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їхньої позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

4.2.Стороною обвинувачення запропоновано здійснювати розгляд справи за скороченого порядку дослідження доказів, обмежитись лише допитом обвинуваченого, допитом потерпілого, дослідженням в судовому засіданні матеріалів, які характеризують особу ОСОБА_6 , дозволяють визначити подальшу долю речових доказів у справі, підтверджують наявність процесуальних витрат.

4.3.Потерпілий ОСОБА_5 не заперечував проти розгляду справи за скороченого порядку дослідження доказів, йому було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки такого порядку розгляду кримінального провадження

4.4.Обвинувачений ОСОБА_6 не заперечував проти розгляду справи за скороченого порядку дослідження доказів, йому було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки такого порядку розгляду кримінального провадження.

4.5.З огляду на це, суд визнав за доцільне допитати обвинуваченого, допитати потерпілого, здійснити дослідження матеріалів, які характеризують особу ОСОБА_6 , дозволяють визначити подальшу долю речових доказів у справі, підтверджують наявність процесуальних витрат; інші докази щодо тих обставин, які не оспорюються сторонами, суд не досліджує.

5. Оцінка суду

5.1.Суд дійшов переконання, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення доведена в повному обсязі, його діяння містить ознаки ч.4 ст. 185 КК України.

5.2.Факт перебування саме ОСОБА_6 на території домоволодіння потерпілого у визначений час визнається самим обвинуваченим, під час досудового розслідування отримано висновок судової трасологічної експертизи щодо ідентичності сліду низу взуття, виявленого на місці крадіжки, з взуттям, котре постійно носив ОСОБА_6 зимової пори року і добровільно видав для огляду співробітникам поліції.

5.3.Обвинувачений усвідомлював запровадження в Україні воєнного стану, суспільно небезпечний характер свого діяння, користувався тим, що за його діями не спостерігали інші особи, протиправно заволодів бідоном, належним ОСОБА_5 , котрий жодним чином не уповноважував ОСОБА_6 на користування чи розпорядження своїм майном, обвинувачений передбачав суспільно небезпечні наслідки своїх дій (у виді вибуття бідона з володіння потерпілого) і бажав настання таких наслідків, при скоєнні протиправних дій керувався корисливим мотивом.

5.4.Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (п. 161 рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom); п.65 рішення від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» (Korobov v. Ukraine), заява № 39598/03). Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

5.5.В розглядуваній справі суд дійшов висновку про те, що вина ОСОБА_6 у таємному викраденні майна, належного потерпілому, доведена повністю «поза розумним сумнівом». Діяння, що ставиться в вину ОСОБА_6 , судом кваліфіковане саме за ч. 4 ст. 185 КК України.

6. Призначення покарання

6.1.При призначенні покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України належить до категорії тяжких злочинів, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, котрі б обтяжували покарання.

6.2.Обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, однак на підставі ст. 89 КК України судимості не має. ОСОБА_6 не є працевлаштованим, отримує пенсію, не є одруженим, на утриманні не має близьких осіб, які за віком чи станом здоров`я потребують постійного догляду, посередньо характеризується територіальною громадою за місцем проживання.

6.3. ОСОБА_6 з його слів у судовому засіданні - є фізично здоровою особою, не перебуває на диспансерному чи профілактичному обліку у лікаря- психіатра за зареєстрованим місцем проживання, але перебуває на обліку у лікаря нарколога (з приводу зловживання алкоголем). Проте варто відзначити, що в судовому засіданні ОСОБА_6 надавав досить повні та узгоджені показання щодо обставин скоєння ним протиправного діяння. В Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні рішення судів щодо можливого обмеження дієздатності вказаної особи чи визнання вказаної особи недієздатною.

6.4. Ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоров`я, суть котрої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. На цьому ж наголосив і Верховний Суд у постанові від 03.02.2021 у справі № 552/5808/17 (провадження № 61-19076св19).

6.5. У постановах Верховного Суду від 22.04.2019 у справі № 213/1425/17 (провадження № 51-7003кмо18), від 28.05.2020 у справі № 686/25855/18 (провадження № 51 - 365км20) висловлені правові позиції, згідно з якими під особами, які через свої фізичні або психічні вади не можуть самі реалізувати право на захист, необхідно розуміти, зокрема, осіб з істотними дефектами мови, зору, слуху тощо, а також осіб, які, хоча і визнані осудними, але мають психічні вади, що перешкоджають самостійно захищатися від обвинувачення. Самі собою певний медичний діагноз і перебування особи на лікуванні через вживання наркотичних засобів, психостимуляторів, алкоголю за відсутності установлених конкретних ознак хворобливого стану психіки не є такими обставинами, що ускладнюють повноцінну участь особи в судовому засіданні й здійснення захисту від пред`явленого обвинувачення. При здійсненні судового провадження це питання необхідно вирішувати, виходячи з конкретних обставин справи з урахуванням установлених характеру розладів, психічного або соматичного стану здоров`я особи, особливостей її поведінки, стилю комунікації з оточуючими тощо. Перебування особи на спеціальному обліку не означає, що вона не може самостійно реалізувати своє право на захист.

6.6. За таких обставин суд не вбачає обставин, котрі б дозволяли стверджувати про неосудність ОСОБА_6 , обвинувачений повинен нести кримінальну відповідальність за крадіжку майна.

6.7.Обставинами, які пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд в розглядуваному випадку вважає щире каяття обвинуваченого, активне сприяння ним розкриттю правопорушення (що виявилось у наданні послідовних та правдивих свідчень на досудовому розслідуванні, добровільній видачі обвинуваченим зимового взуття для здійснення експертного дослідження, сумлінній участі обвинуваченого у проведенні процесуальних дій (слідчий експеримент)).

6.8.Обставин, які б обтяжували покарання згідно зі ст. 67 КК України, стороною обвинувачення в обвинувальному акті наведено не було.

6.9.У постанові Верховного Суду від 20.12.2018 у справі № 679/783/17 (провадження № 51-8609км18) висловлена правова позиція, згідно з якою: «Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім як у випадках зміни судом правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання, зокрема, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме. За п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Обов`язок доказування перелічених обставин згідно зі ст. 92 КПК України покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого…». Визнання судом обставини, яка не була зазначена прокурором в обвинувальному акті, такою, що обтяжує покарання, не узгоджується з положеннями ст. 337 КПК України.

6.10.Згідно із ч.2 ст.65 КК України особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень.

6.11.Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Покарання повинно бути призначено необхідне та достатнє для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

6.12.Визначаючи справедливе покарання засудженій особі, суд виходить із положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950), ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

6.13.Зокрема, у рішенні Європейського суду від 03.10.2002 у справі «Бемер проти Німеччини» (Bohmer v. Germany), заява № 37568/97, зазначено: «…Суд насамперед відзначає, що виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз, кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати у зв`язку з відстрочкою...».

6.14.Як зазначено у постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 302/904/16-к (провадження № 51-966 км 18), загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в межах якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

6.15.З огляду на наявність кількох обставин, котрі пом`якшують покарання, оскільки ОСОБА_6 є особою похилого віку, скоїв злочин через нестачу коштів на проживання, діяння обвинуваченого не завдало значної шкоди потерпілому, викрадене майно не має значної цінності, ізоляція обвинуваченого від суспільства внаслідок скоєння цього діяння не відповідатиме засадам соціальної справедливості, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання в виді позбавлення волі, але застосувати положення ст. 75 КК України відносно звільнення від покарання з іспитовим строком, що, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження скоєння нових правопорушень.

6.16.З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відносно обвинуваченого ОСОБА_6 слід обрати основне покарання в межах санкції ч.4 ст. 185 КК України в виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, застосувати звільнення від основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

7.Інші рішення щодо питань, які підлягають розв`язанню судом при ухваленні вироку

Щодо можливості застосування до обвинуваченого запобіжного заходу

7.1.На досудовому розслідуванні ухвалою слідчого судді Нововолинського міського суду Волинської області від 09.02.2023 у справі № 165/231/23 відносно ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту (на строк з 09.02.2023 до 09.04.2023).

7.2.Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

7.3.Згідно із ч.1 ст. 176 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою. Як зазначено у ч.4 ст. 176 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

7.4.За змістом ст. 184,193 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України клопотання про застосування запобіжного заходу має бути ініційоване саме прокурором, копія такого клопотання має бути надана підозрюваному, обвинуваченому заздалегідь, розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу відбувається за обов`язкової участі прокурора.

7.5. За змістом ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

7.6.При цьому підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії.

7.7.Під час судового розгляду кримінальної справи № 156/201/23 від сторони обвинувачення до суду не надійшло письмове клопотання про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу; стороною обвинувачення не було надано до суду доказів, які давали б достатні підстави вважати, що відносно обвинуваченого існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

7.8.Конституційним Судом України в рішенні від 23.11.2017 № 1-р/2017 висловлені правові позиції, згідно з якими «…продовження судом застосування заходів забезпечення кримінального провадження щодо запобіжних заходів у виді домашнього арешту та тримання під вартою за відсутності клопотань прокурора порушує принцип рівності усіх учасників судового процесу, а також принцип незалежності та безсторонності суду, оскільки суд стає на сторону обвинувачення у визначенні наявності ризиків за статтею 177 Кодексу, які впливають на необхідність продовження домашнього арешту або тримання під вартою на стадії судового провадження у суді першої інстанції. Коли суддя за відсутності клопотань сторін (прокурора) ініціює питання продовження тримання обвинуваченого під вартою або домашнім арештом, він виходить за межі судової функції і фактично стає на сторону обвинувачення, що є порушенням принципів незалежності і безсторонності судової влади…».

7.9.Вбачається, що те ж саме стосується і питання «автоматичного залишення без змін» під час судового розгляду кримінальної справи інших запобіжних заходів за відсутності обґрунтованого клопотання сторони обвинувачення.

7.10.За таких обставин суд не обирає відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу на час до набрання цим вироком законної сили.

Щодо можливості вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні

7.11.Потерпілим ОСОБА_5 (або прокурором в інтересах потерпілого) не було до початку судового розгляду кримінальної справи № 156/201/23 заявлено до ОСОБА_6 цивільного позову.

Щодо розподілу процесуальних витрат

7.12. Під час досудового розслідування на проведення судової товарознавчої експертизи від 24.01.2023 № СЕ-19/103-23/786-ТВ, судової трасологічної експертизи від 26.01.2023 № СЕ-19/103-23/851-ТР (Волинський НДЕКЦ МВС України) були здійснені процесуальні витрати на загальну суму 2454,14 грн..

7.13.Відповідно до ст. 118 КПК України витрати, пов`язані із залученням експертів, віднесені до складу процесуальних витрат. Згідно зі ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Відтак, саме таку суму процесуальних витрат у кримінальному провадженні суд стягує з ОСОБА_6 в дохід держави.

Щодо визначення подальшої долі речових доказів у кримінальному провадженні

7.14.У кримінальному провадженні № за ЄРДР 0000054 від 22.01.2023 постановами слідчого визнано речовими доказами: вживаний алюмінієвий бідон ємністю 40 л; пару зимових чоловічих чобіт, виготовлених з тканини камуфляжного забарвлення; сліди пальців рук, відібрані у ОСОБА_6 , поміщені до спецпакету НПУ № KIV 3127579.

7.15.Вирішуючи подальшу долю речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України, суд вважає за необхідне після набрання цим вироком законної сили: вживаний алюмінієвий бідон ємністю 40 л - повернути володільцеві майна ОСОБА_5 ; пару зимових чоловічих чобіт, виготовлених з тканини камуфляжного забарвлення повернути володільцеві майна ОСОБА_6 ; сліди пальців рук, відібрані у ОСОБА_6 , поміщені до спецпакету НПУ № KIV 3127579 залишити в матеріалах кримінального провадження протягом всього строку їх зберігання. Також суд скасовує арешт, накладений на зазначені речові докази ухвалами слідчого судді Нововолинського міського суду Волинської області від 23.01.2023 у справі № 165/231/23.

На підставі викладеного, керуючись ч. 4 ст. 185 КК України, ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, кваліфікованого за ч.4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням тривалістю 2 (два) роки, якщо він під час випробування не скоїть нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього відповідно до ст.76 КК України обов`язки, а саме: періодично прибувати для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

До набрання цим вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не застосовувати.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із здійсненням експертиз у кримінальному провадженні, на загальну суму 2454 (дві тисячі чотириста п`ятдесят чотири) гривні 14 копійок.

Подальшу долю речових доказів у кримінальному провадженні після набрання цим вироком законної сили вирішити таким чином:

-вживаний алюмінієвий бідон ємністю 40 л - повернути володільцеві майна ОСОБА_5 ;

-пару зимових чоловічих чобіт, виготовлених з тканини камуфляжного забарвлення повернути володільцеві майна ОСОБА_6 ;

-сліди пальців рук, відібрані у ОСОБА_6 , поміщені до спецпакету НПУ № KIV 3127579 залишити в матеріалах кримінального провадження протягом всього строку їх зберігання.

Скасувати арешт, накладений на зазначені речові докази ухвалами слідчого судді Нововолинського міського суду Волинської області від 23.01.2023 у справі № 165/231/23.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Іваничівський районний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після спливу встановленого законом строку для подання апеляційних скарг учасниками кримінального провадження, якщо такі скарги не було подано. У разі подання апеляційних скарг учасниками кримінального провадження, вирок, якщо його не було скасовано за наслідками апеляційного провадження, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1