ВИРОК

Іменем України

3 травня 2023 року

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,за участю прокурора Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 ,обвинуваченого ОСОБА_4 ,захисника ОСОБА_5 ,розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Павлоград Дніпропетровської області,громадянина України,військовослужбовця за мобілізацією солдата військової частини НОМЕР_1 ,який перебуває на посаді стрільця 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 раніше не судимого

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.405 Кримінального кодексу України, -

Встановив:

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13 листопада 2022 року за № 249 солдата ОСОБА_4 з 13 листопада 2022 року зараховано в списки особового складу частини та поставлено на всі види забезпечення. Під час проходження служби в військовій частині НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 обіймав посаду стрільця 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти.

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на ЗО діб, в подальшому воєнний стан продовжено та діє до цього часу.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Разом із солдатом ОСОБА_4 у вказаній військовій частині проходять службу: командир 2 стрілецької роти ВЧ НОМЕР_1 лейтенант ОСОБА_6 та т.в.о. заступника командира 2 стрілецької роти з морально- психологічного забезпечення ВЧ НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_7 .

Відповідно до п. п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», які визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни та забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, визначає види військової служби, що включають в себе військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.

Згідно з положеннями ст. ст. З, 28, 29, 68 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню. Кожна людина має право на особисту

недоторканість та кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та Законів України, не посягати на права та свободи, честь і гідність інших людей.

Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших військовослужбовців від негідних вчинків.

Статтями 29 і 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Положеннями статті З0 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Відповідно до статті 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці молодшого офіцерського складу є начальниками для військовослужбовців молодшого сержантського і старшинського складу однієї з ними військової частини та військовослужбовців рядового складу.

Відповідно до вимог ст.ст. 29-32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, командир 2 стрілецької роти ВЧ НОМЕР_1 лейтенант ОСОБА_6 та т.в.о. заступника командира 2 стрілецької роти з морально- психологічного забезпечення ВЧ НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_7 по відношенню до стрільця 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 є прямими начальниками за своїм службовим становищем та начальниками за військовим званням, а останній - підлеглим лейтенанта ОСОБА_6 та молодшого сержанта ОСОБА_7 .

Згідно зі ст. 127 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, солдат (матрос) (далі - солдат) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна. Солдат підпорядковується командирові відділення.

Окрім цього, відповідно до ст. 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, солдат серед іншого зобов`язаний підтримувати на високому рівні особисту бойову готовність, досконало володіти закріпленою за ним зброєю і

технікою, тримати їх завжди справними, чистими, готовими до бою, сумлінне вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов язкп. засвоювати все, чого навчають командири (начальники), бути готовим до виконання завдань за призначенням, постійно вдосконалювати свої знання за фахом, уміння та навички, знати посади, військові звання і прізвища своїх безпосередніх та прямих начальників (до командира бригади включно), додержуватися військової дисципліни, бути хоробрим та ініціативним, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням військовослужбовців, шанувати честь і гідність товаришів по службі, додержуватися правил військової ввічливості, поведінки та військового вітання, своєчасно доповідати командирові відділення про захворювання, надзвичайні події та факти порушення військової дисципліни, випадки втрати чи несправності озброєння, техніки та інших матеріальних засобів, ретельно готуватися особисто, готувати зброю, техніку та інше майно до занять (стрільб, навчань), виконання завдань за призначенням, постійно стежити за їх наявністю і станом, своєчасно чистити зброю і шанцевий інструмент, проводити технічне обслуговування озброєння та техніки, неухильно виконувати правила безпеки під час використання зброї, в роботі з технікою та в інших випадках, додержуватися правил пожежної безпеки, точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників). Старший солдат (старший матрос) є помічником командира відділення та зобов`язаний допомагати командирові відділення в навчанні солдатів, заміщувати його у разі відсутності.

Статтями 1 і 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, виявляти повагу до командирів, бути ввічливими і додержуватися військового етикету, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців певні обов`язки, зокрема, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, додержуватися правил ввічливості й поведінки військовослужбовців.

Статтею 28 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в:

- наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця;

- наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази;

- забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Відповідно до вимог статті 20 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці під час виконання службових обов`язків мають право застосовувати заходи фізичного впливу, а також носити, зберігати та застосовувати спеціальні засоби, зброю в порядку, встановленому законодавством.

Згідно з статтею 21 Статуту внутрішньої служби застосування заходів фізичного впливу, спеціальних засобів та зброї допускається, якщо інші заходи виявилися неефективними або якщо через обставини застосування інших заходів є неможливим.

Застосуванню зброї, за винятком випадків раптового нападу, нападу із застосуванням бойової техніки, транспортних засобів, літальних апаратів, морських і річкових суден, втечі з-під варти зі зброєю або за допомогою транспортних засобів під час руху, повинно передувати попередження про намір застосовувати зброю і постріл угору.

У разі застосування і використання зброї військовослужбовець зобов`язаний вжити всіх заходів для того, щоб не було завдано шкоди стороннім особам.

Статтею 22 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що військовослужбовці мають право застосовувати спеціальні засоби, засоби фізичного впливу та зброю особисто або у складі підрозділу:

для захисту свого здоров`я і життя, а також здоров`я і життя інших військовослужбовців і цивільних осіб від нападу, якщо іншими способами й засобами захистити їх у даній ситуації неможливо;

для затримання особи, яку застали при вчиненні тяжкого злочину та яка намагається втекти або яка чинить збройний опір, намагається втекти з-під варти, а також для затримання озброєної особи, яка загрожує застосуванням зброї та інших засобів, що становить загрозу для життя і здоров`я військовослужбовця чи інших осіб;

для відбиття нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, а також для звільнення цих об`єктів у разі захоплення;

у разі спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою, якщо іншими способами і засобами неможливо припинити цю спробу.

Крім того, відповідно до «Інструкції з заходів безпеки при поводженні зі зброєю», під час поводження з бойовими гранатами забороняється: заряджати та розряджати гранати без команди та без нагляду керівника стрільб; розбирати гранати та усувати несправності; переносити гранати не в гранатних сумках

(підсумках, розвантажувальних жилетах) та/або за кільце запобіжної чеки; торкатися гранат, що не розірвалися.

Разом з тим, солдат ОСОБА_4 , у порушення вимог вищевказаного законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну вчинив злочин проти встановленого порядку несення військової служби за наступних обставин.

Так, у зв`язку з виконанням завдань за призначенням, пов`язаних із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України військова частина НОМЕР_1 виконує завдання за призначенням на території Запорізької області.

15 лютого 2023 року приблизно о 18 годині 00 хвилин, у приміщенні командно-спостережного пункту у місці тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 на території АДРЕСА_2 командир 2 стрілецької роти ВЧ НОМЕР_1 лейтенант ОСОБА_6 проводив службову нараду за участю т.в.о. заступника командира 2 стрілецької роти з морально- психологічного забезпечення ВЧ НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_7 , т.в.о. головного сержанта 2 стрілецької роти ВЧ НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_8 та головного сержанта 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти сержанта ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_9 .

Цього ж дня, 15.02.2022 приблизно о 18 годині 10 хвилин, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , обіймаючи посаду стрільця 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти, у військовому званні «солдат», зайшов у приміщення командно-спостережного пункту у місці тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 на території АДРЕСА_2 та в присутності інших військовослужбовців, в тому числі офіцерського складу, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з застосуванням нецензурних висловлювань звернувся до т.в.о. заступника командира 2 стрілецької роти з морально-психологічного забезпечення ВЧ НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_7 з вимогою щодо надання йому відпустки, на що молодший сержант ОСОБА_7 наказав солдату ОСОБА_4 припинити порушення військової дисципліни та роз`яснив останньому про необхідність звернення з вказаним проханням до командира 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти ВЧ НОМЕР_1 , після чого солдат ОСОБА_4 залишив приміщення командно-спостережного пункту.

В подальшому у солдата ОСОБА_4 15.02.2023 року приблизно о 18 год. 12 хв. у зв`язку із невдоволеним діями молодшого сержанта ОСОБА_7 щодо відмови у наданні йому відпустки та подальших заходах направлених на припинення порушення ОСОБА_4 військової дисципліни, виник злочинний умисел, направлений на погрозу вбивством та заподіяння тілесних ушкоджень командиру 2 стрілецької роти ВЧ НОМЕР_1 лейтенанту ОСОБА_6 та т.в.о. заступнику командира 2 стрілецької роти з морально-психологічного забезпечення ВЧ НОМЕР_1 молодшому сержанту ОСОБА_7 , у зв`язку із виконанням останніми обов`язків з військової служби щодо підтримання військової дисципліни у підрозділі, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, дістав наявну у нього бойову гранату марки Ф-1, привів її у бойове положення та повернувся до приміщення командно- спостережного пункту у місці тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 на території АДРЕСА_2 , достовірно знаючи, що лейтенант ОСОБА_6 та молодший сержант ОСОБА_7 є його прямими начальниками за посадами та званням, реалізуючи прямий умисел, усвідомлюючи протиправний та позастатутний характер своїх дій,передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в присутності інших військовослужбовців, почав висловлювати нецензурні вирази та погрози вбивством і заподіянням тілесних ушкоджень в сторону лейтенанта ОСОБА_6 та молодшого сержанта ОСОБА_7 шляхом підриву гранати Ф-1, з метою отримання ним, солдатом ОСОБА_4 відпустки.

Своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення,передбачене ч. 4 ст. 405 КК України, а саме:погроза вбивством та заподіяння тілесних ушкоджень начальникові у зв`язку з виконанням ним обов`язків військової служби,вчинене із застосуванням зброї,в умовах воєнного стану.

На підставі ч. 1 ст. 474 Кримінального процесуального кодексу України, до суду надійшла угода про визнання винуватості від 02.05.2023 року, укладена між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у оборонній сфері ОСОБА_3 ,якому на підставі ст.37 Кримінального процесуального кодексу України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та ОСОБА_4 ,який є обвинуваченим в цьому ж кримінальному провадженні.

Виходячи із змісту даної угоди, ОСОБА_4 повністю беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні за обставин,викладених в обвинувальному акті.

Згідно угоди, сторони погодилися на призначення обвинуваченому покарання за ч.4 ст.405 КК України із застосуванням ст.62,69 КК України та призначенням іншого виду основного покарання ,ніж передбачено санкцією ч.4 ст.405 КК України,у виді двох років тримання в дисциплінарному батальоні.

Прокурор вважає,що угода про визнання винуватості відповідає вимогам закону та може бути затверджена судом.

У судовому засіданні обвинувачений вказав, що цілком розуміє свої права та наслідки укладення угоди, що передбачені ч.4 ст.474 Кримінального процесуального кодексу України, які були роз`яснені судом в ході підготовчого судового засідання.

Також в підготовчому судовому засіданні обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість та надав суду згоду на призначення узгодженого покарання.

Захисник не заперечував проти затвердження угоди про визнання винуватості,яка відповідає інтересам його підзахисного та прав останнього не порушує.

На підставі пояснень учасників процесу, суд встановив, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Відповідно до ст. 472 Кримінального процесуального кодексу України, в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням,наслідки укладення та затвердження угоди, передбаченої статтею 473 КПК України, наслідки невиконання угоди.

В угоді зазначається дата її укладення та вона скріплюється підписами сторін.

Під час перевірки угоди встановлена її відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 Кримінального процесуального кодексу України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Судові витрати на проведення судової експертизи № КСЕ-19/108-23/2247 від 13.03.2023 р.у розмірі 3775 гр.60 коп.суд відповідно до ст.118,124 КПК України при постановленні обвинувального вироку стягує з обвинуваченого на користь держави.

Цивільний позов не заявлено.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого обрано у виді тримання під вартою строком до 12.06.2023 р.включно,який до набрання вироком законної сили доцільно залишити без змін.

Виходячи із зазначеного та керуючись ст. ст. 122, 124, 373, 374, 468-475 Кримінального процесуального кодексу України,суд-

Ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.405 Кримінального кодексу України.

Затвердити угоду про визнання винуватості від 02.05.2023 року, укладену між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у оборонній сфері ОСОБА_3 ,якому на підставі ст.37 Кримінального процесуального кодексу України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні та ОСОБА_4 ,який є обвинуваченим в цьому ж кримінальному провадженні.

На підставі угоди про визнання винуватості призначити ОСОБА_4 покарання по ч.4 ст.405 КК України із застосуванням ст.62,69 КК України у виді 2(двох)років тримання в дисциплінарному батальйоні.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 16.02.2023 року з часу фактичного затримання.

Відповідно до п.а) ч.1 ст.72 КК України,зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення з 16.02.2023 р.по день ухвалення вироку 03.05.2023 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день тримання у дисциплінарному батальйоні.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у виді тримання під вартою залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати у розмірі 3 775(три тисячі сімсот сімдесят п`ять) гривень 60 копійок на проведення судової експертизи № КСЕ-19/108-23/2247 від 13.03.2023 р.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення,обвинуваченим,який тримається під вартою-у той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Обмеження права оскарження даного вироку, визначені ч.1 ст.473 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. 475 КПК вирок на підставі угоди може бути оскаржено у порядку, передбаченому цим Кодексом, на підставах, передбачених ст. 394 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 394 КПК вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржено:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно на підставах: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, установлених частинами 4, 6, 7 ст. 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладання угоди;

2) прокурором виключно на підставах: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 цього Кодексу угоди не може бути укладено.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення,особам,які не були присутні при проголошенні вироку,його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.

Суддя ОСОБА_1