Справа №:755/1822/22
Провадження №: 1-кс/755/1247/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" серпня 2023 р.слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, у кримінальному провадженні № 0000292 від 27 січня 2022 року,-

в с т а н о в и в :

Адвокат ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді із клопотанням в порядку ст. 174 КПК України, у якому просить скасувати арешт накладений ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10.02.2022 року на квартиру АДРЕСА_1 .

Мотивуючи своє клопотання, заявник зазначає, що 10.02.2022 року, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_5 . Зокрема, арешт підлягає скасуванню, оскільки при накладенні арешту на майно не було визначено правових підстав для застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, будь які законні підстави для арешту нерухомого майна відсутні, оскільки ОСОБА_5 є добросовісним набувачем вищевказаного майна, а саме придбала квартиру у ОСОБА_6 на підставі договору купівлі квартири від 31 грудня 2021 року.

Крім того, у даному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру, доказів того, що ОСОБА_5 незаконно заволоділа зазначеним майном немає.

Згідно довідки НП України ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває у розшуку.

Зокрема, не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів, однак, нерухоме майно, на яке накладено арешт, в саме квартира АДРЕСА_1 не відповідає ознакам речового доказу, зазначеним ст. 98 КПК України, оскільки воно не було знаряддям вчинення кримінального правопорушення та не містить на собі його слідів, також не містить інших відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин під час кримінального провадження, не є об`єктом кримінально протиправних дій.

Накладення арешту на вищевказане майно є необгрунтованим та істотно порушує права ОСОБА_5 , як добросовісного набувача на мирне володіння, розпорядження та використання свого майна.

Захисник ОСОБА_4 , який діє в інтресах ОСОБА_5 , у судове засідання не з`явився, направив заяву в якій просив розглядати клопотання без його участі.

Прокурор ОСОБА_3 просив відмовити у задоволенні клопотання та зазначив, що слідчим відділом Дніпровського УП ГУ Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні за № 0000292 від 27.01.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, та квартира АДРЕСА_1 , визнана речовим доказом в даному кримінальному провадженні.

Вивчивши клопотання, додані до нього документи, дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши думку прокурора, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Із норм ст.26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди /ч.2 ст.170 КПК України/.

Також, ч. 3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При цьому, ч.10 ст.170 КПК України, зазначає, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Речовими доказами, згідно ч.1 ст.98 КПК України, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна /ч.11 ст.170 КПК України/.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10 лютого 2022 року було накладено арешт шляхом позбавлення права на відчуження та розпорядження майном на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерумого майна 000).

Згідно ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Разом із тим, у розумінні ст.84 КПК України, на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов?язаних із оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною у вчиненні кримінального правопорушення.

Також, на підставі вимог ч. 5 ст.9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Крім того, у ст.1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Виходячи з вищевикладеного слідчий суддя вважає, що арешт накладено обґрунтовано та на даний час в арешті майна не відпала потреба, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти органи досудового розслідування з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.

Як зазначається в ухвалі Дніпровського районного суду м. Києва від 10 лютого 2022 року метою застосування арешту є забезпечення збереження речового доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Із зазначених підстав у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, у кримінальному провадженні № 0000292 від 27 січня 2012 року слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 98, 169, 170-174, 236, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтресах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, у кримінальному провадженні № 0000292 від 27 січня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя