Справа № 301/3752/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/148/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження №0000371 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 22.12.2022 року,відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Степняк Краснознаменського району Цілиногородської області Республіки Казахстан, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, не одруженого, без освіти, не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

встановила:

Прокурор подав апеляційну скаргу на вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 22.12.2022, яким ОСОБА_7 визнано винним за ч. 1 ст. 263 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено засудженого від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, за ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 1510 гривень 24 копійок.

Вирішено питання з речовими доказами в порядку ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з даним вироком прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить вирок в частині призначення покарання обвинуваченому змінити та призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст. 263 КК України покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки 6 місяців.

У решті вирок залишити без змін.

Не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_7 в придбанні, носінні, зберіганні та збуті бойових припасів без передбаченого законом дозволу у апеляційній скарзі не оспорюються.

Апелянт вважає, що вирок суду підлягає зміні у відповідності до вимог ст. 69-1 КК України за наявності пом`якшуючих покарання обставин, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні підсудним своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Апелянт покликається, що при наявності вказаних вище умов суд зобов`язаний призначити покарання, строк або розмір якого не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Іршавським районним судом встановлено обставину, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 - щире каяття, обставин, які обтяжують покарання, не виявлено. Також у вироку суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_7 вину у судовому засіданні визнав, внаслідок чого в порядку ч.3 ст.349 КПК України обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого. У ході судового розгляду не встановлено обставин, які б свідчили про спричинення незаконними діяннями обвинуваченого збитків.

Санкція ч.1 ст.263 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, відтак покарання у виді 5 років, призначене ОСОБА_7 місцевим судом, перевищує максимальний розмір покарання, що може бути призначено з урахуванням положень ч.1 ст.69-1 КК України.

З огляду на наведене, обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі з урахуванням вимог ст. 69-1 КК, строк якого не перевищував би двох третин санкції ч. 1 ст. 263 КК України. У решті вирок залишити без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 в кінці серпня 2022 року на сміттєзвалищі в селі Дубрівка Хустського району знайшов 37 бойових набоїв калібру 5,45x39 мм, що є бойовими припасами, і без передбаченого законом дозволу зберігав за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , які 02 листопада 2022 року біля 10 години на узбіччі дороги між населеними пунктами Ільниця та Осій Хустського району збув за 800 гривень.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 були належним чином повідомленні про розгляд даного кримінального провадження шляхом скерування повістки на електронну пошту, однак з невідомих причин не прибули ні в Іршавський районний суд для участі в засіданні в режимі відеоконференції, ні у Львівський апеляційний суд, клопотання про відкладення не подавали.

Прокурор в апеляційній скарзі не ставить питання про погіршення становища обвинуваченого.

У відповідності до вимог ч.4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомив про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши доповідача, міркування прокурора ОСОБА_8 , яка просила задовольнити апеляційну скаргу, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, є обґрунтованим .

Суд першої інстанції вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 , як незаконне придбання і зберігання бойових патронів без передбаченого законом дозволу, тобто вчинив злочин передбачений ч. 1 ст. 263 КК України.

Висновок суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину ґрунтується на даних встановлених у судовому засіданні, зокрема у показаннях самого обвинуваченого, показаннях свідків, яким суд надав віри, оскільки такі є послідовними, логічними, не містять суперечностей, а тому не викликають у суду сумніву щодо їх правдивості. Крім того, вина обвинуваченого підтверджується дослідженими в судовому засіданні та описаними у вироку письмовими доказами, висновком експерта.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини подій, які є в матеріалах кримінального провадження. Здійснивши детальний аналіз наявних у справі доказів, з врахуванням визнання ОСОБА_10 вини у скоєному, суд першої інстанції зробити висновок про те, що вина ОСОБА_11 повністю підтверджена дослідженими судом доказами.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд врахував обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше не судимий, його вік, та дійшов висновку про необхідність призначити підсудному покарання у вигляді позбавлення волі, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Враховуючи наведене суд вважав, що виправлення підсудного можливе без відбування покарання, тобто із застосуванням ст. 75 КК України.

Апеляційні вимоги прокурора про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_10 меншу міру покарання у виді позбавлення волі з врахуванням вимог ст. 69-1 КК України оскільки є пом`якшуючі вину обставини та відсутні обставини що обтяжують покарання, а тому міра покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого покарання, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, знайшли підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 65 КК України суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, за яких вчинений злочин, в тому числі і ті обставини, які пом`якшують покарання. Дотримання цих вимог з приводу загальних засад призначення покарання необхідне, оскільки саме за допомогою них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Обираючи обвинуваченому покарання, суд виходив не тільки із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, а й з надання можливості засудженому виправитись та запобігти вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Суд апеляційної інстанції вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_10 є виваженим та призначено відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення і попередження нових злочинів, та відповідає вимогам статті 65 КК України та меті покарання.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, вважається неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Відповідно до вимог ст. 69-1 КК України, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктом 1 , 2 ст. 66 КК України, відсутності обставин що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим вини, строк та розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого покарання, передбаченого відповідною санкцією статті Основної частини цього Кодексу.

Враховуючи зазначені вище вимоги чинного кримінального законодавства, а також те, що ОСОБА_10 вину у скоєному визнав в повному обсязі, відсутні обтяжуючі обставини, а тому є підстави для призначення йому покарання із застосуванням ст. 69-1 КК України

Таке покарання буде законним, справедливим і таким, що сприятиме його перевихованню та попередженню вчиненню нових злочинів.

Таким чином апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволенню, а вирок суду першої інстанції до зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418, 424 КПК України, колегія суддів,

постановила :

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 - задовольнити.

Вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 22.12.2022 року,яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України - змінити в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України до позбавлення волі строком 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку, який суд визначає в один рік, не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки за ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: