Провадження № 1-кс/752/6617/23
У Х В А Л А

28 серпня 2023 року слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представників власника майна ОСОБА_4 - адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши в приміщенні Голосіївського районного суду міста Києва клопотання начальника слідчого відділення №5 слідчого відділу Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_7 , погодженого прокурором Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №0002227 від 28.07.2023, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, -

встановив:

до слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва надійшло клопотання начальника слідчого відділення №5 слідчого відділу Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_7 , погодженого прокурором Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 , в якому просить накласти арешт на вилучені в ході обшуку від 16.08.2023 за адресою: місто Київ вулиця Фізкультури 28, приміщення Call-центру 2 поверх ТОВ "Оксі", а саме:108- Навушників, 139- мишок до ПК, 12- клавіатур, 9- системних блоків, 117 -зарядних пристроїв, 24«Wi-Fi» роутерів, 21 - мобільний телефон, 6- ноутбуків, 1- безперебійних, 1- машинка для підрахунку грошових коштів «BillCounter»,2«Starlink», 2«Powerbank», записники.

Клопотання обґрунтоване наступним.

Слідчим відділом Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002227, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.07.2023, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 28.07.2023 06 год. 48. хв. до Голосіївського управління поліції по спецлінії 102 надійшло повідомлення від Народного депутата України 9 скликання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про те, що у приміщенні бізнес-центру «Оксі» на другому поверсі розташовано колл-центр, працівники якого займаються шахрайськими діями. Бізнес-центр знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Допитаний в якості свідка ОСОБА_11 , пояснив, що 28.07.2023 року приблизно о 6 год.45 хв.він разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_9 прибули до будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та разом зайшли до офісного приміщення №210. Там вони виявили молодих людей віком з 19по 28 років, що знаходилися в офісі.

Зі слів ОСОБА_11 , він викликав працівників поліції перед тим, як зайти до приміщення. Далі особи, що знаходилися в офісі почали покидати дане приміщення. При спілкування з особами, які залишилися в приміщенні, останні пояснили, що працюють в даному офісі та займалися шахрайськими діями відносно громадян РФ. Разом з працівниками ОСОБА_11 оглянув приміщення, де виявили три приміщення в яких знаходилась комп`ютерна техніка, навушники та інші аксесуари для комп`ютерів, крім того всюди були телефони з заклеєними камерами, а також численні листівки та записи працівників офісу з різними алгоритмами опитування та схемами шахрайств. Крім того в приміщенні були розміщені стенди та плакати з кількістю працівників, їх даними та іншою інформацією.

16.08.2023 року, на підставі ухвали Голосіївського районного суду м. Києва, працівниками слідчого відділу разом з працівниками ВКП Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві та оперативників УКП ДКП НП України, було проведено санкціонований обшук за адресою: місто Київ, вулиця Фізкультури, б. 28, приміщення «Call-центру» на 2-му поверсі адмінбудівлі.

Так, 16.08.2023 під час проведення обшуку (завершено 16.08.2023 о 22 год. 46хв.) за адресою: місто Київ, вулиця Фізкультури, б. 28, приміщення «Call-центру» на 2-му поверсі, який належить ТОВ "Оксі", було виявлено та вилучено речі відповідно до протоколу обшуку.

Слідчий посилається на те, що вказані речі було визнані в якості речових доказів, так як останні, являються предметом вчинення злочину та мають значення для встановлення істини в кримінальному провадженні та необхідні для проведення оглядів та аналізу наявної на них інформації.

Представник власника майна ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання та просив відмовити у його задоволенні. Посилався на те, що у матеріалах клопотання про арешт майна відсутня постанова про визнання вилученого майна речовими доказами у кримінальному провадженні. Зазначає, що відомості про кримінальне правопорушення внесені на підставі заяви помічника ОСОБА_12 в якій немає жодного доказу на підтвердження вчинення кримінального правопорушення та відсутні потерпілі.

Зазначив, що слідчий у клопотанні не довів що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, та потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні слідчого.

Вважає, що клопотання про арешт майна подано з порушенням строку, передбаченого КПК України, про що надав письмові заперечення.

Також долучив копію висновку на проект Постанови Верховної ради України «Тимчасова слідча комісія Верховної Ради України з питань розслідування можливих фактів шахрайства та іншої незаконної діяльності у сфері фінансових послуг та ринків фінансових послуг, які здійснюються з використанням інформаційних, електронних, комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем та електронних комунікаційних мереж» № 9264 від 12.05.2023 Комітету з питань Регламенту, депутатської етики та організації роботи Верховної Ради України», відповідно до якого оцінку складу кримінального правопорушення як «шахрайство» має право тільки суд.

Представник власника майна ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 підтримав думку адвоката ОСОБА_6 зазначив, що у заяві про вчинення кримінального правопорушення не наведено підстав щодо нанесення жодної шкоди Україні чи громадянам України.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав клопотання про арешт майна та просив його задовольнити.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши клопотання, та матеріали, якими воно обгрунтовується, прихожу до наступних висновків.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно із ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як вбачається з матеріалів клопотання, у органу досудового розслідування виникла необхідність арешту майна у даному кримінальному провадженні, оскільки наявні підстави вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 4) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Однак зазначених вимог закону слідчий, який звернувся з клопотанням про арешт майна не дотримався та прокурор не довів у судовому засіданні

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

Слідчий в клопотанні вказує на необхідність накладення арешту на майно, як на речові докази у кримінальному провадженні, але при цьому не надає постанову про визнання зазначеного майна речовим доказом у кримінальному провадженні.

Також, як вбачається з матеріалів клопотання про арешт майна, ОСОБА_4 не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні, тому у даному випадку необхідно застосовувати норми передбачені ст. 64-2 КПК України.

При цьому, відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 64-2 КПК України, третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи.

Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Таким чином законодавець наділяє правом звертатись до суду із клопотанням про арешт майна такої особи прокурора.

Разом з тим, у даному випадку до слідчого судді із клопотанням про арешт майна звернувся начальник слідчого відділення №5 слідчого відділу Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_7 , тому слідчий суддя вважає, що клопотання подано неповноважною на те особою.

Враховуючи вищевикладене у слідчого судді відсутні підстави накладення арешту, тому у задоволенні клопотання слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 64-2, 170-173, 175, 309, КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

у задоволенні клопотання начальника слідчого відділення №5 слідчого відділу Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_7 , погодженого прокурором Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №0002227 від 28.07.2023, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1