Справа № 346/2844/21
Провадження № 11-кп/4808/490/23
Категорія ст. 199 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 серпня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0001030 обвинуваченому ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 187 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі стверджує, що ухвала суду першої інстанції прийнята з грубим порушенням норм процесуального права, принципів об`єктивності та неупередженості. Посилається на те, що судом не доведено наявність обґрунтованої підозри, та ризиків, підтверджених вагомими доказами, що, на думку апелянта, є грубим порушенням положення ч. 2 ст. 177 КПК України. Вказує, що розгляд клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відбувається без участі його захисника в судовому засіданні. Зазначає, що у зв`язку із вказаними грубими порушеннями вимог КПК України, ним було подано заяву про відвід головуючої судді ОСОБА_1 , однак вказана суддя відмовила у задоволенні такої заяви, чим грубо порушила вимоги кримінального процесуального законодавства.

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, змінити запобіжний захід ОСОБА_8 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Вважає, що суд не проводить аналіз всіх ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України з урахуванням особливостей даного кримінального провадження та особи обвинуваченого. Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше не судимий, має постійне місце проживання та стійкі соціальні зв`язки, одружений, на вихованні двоє неповнолітніх дітей, має постійним прибуток, що дає всі підстави вважати, що до нього можливо застосувати будь-який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області 24 серпня 2023 року продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на 60 днів, тобто до 22 жовтня 2023 року.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що продовжують бути наявні ризики, зазначені у ст. 177 КПК України, такі, як те, що обвинувачений ОСОБА_8 з метою ухилення від притягнення до кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, може незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів, у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, може вчинити інше кримінальне правопорушення. Суд дійшов до висновку про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 на даній стадії кримінального провадження інших більш м`яких запобіжних заходів, оскільки вони будуть недостатніми для запобігання вищевказаним ризикам та забезпечення виконанню обвинуваченим ОСОБА_8 процесуальних обов`язків. Встановлені судом ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати, є реальними, що виправдовує тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою і продовження саме такого запобіжного заходу у цьому випадку буде виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу.

В судовому засіданні апеляційного суду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 підтримали свої апеляційні скарги, просили їх задовольнити;

- прокурор вважає, що рішення суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 необхідно залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що в задоволенні апеляційних скарг необхідно відмовити з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що предметом апеляційного оскарження є саме рішення суду про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 від 24 серпня 2023 року, у зв`язку з чим апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку судовим рішенням, які вже набули законної сили та виконані у повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при прийнятті рішення про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 дотримався вказаних вимог закону. Суд першої інстанції правильно задовольнив клопотання, таке рішення прийнято за наявності необхідних для цього підстав, з наведенням відповідних мотивів.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого.

За змістом ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про : наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 3, 5 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Частиною 1 ст. 29 Конституції України визначено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0001030 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, встановлено відповідальність у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна, таке згідно з ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином.

При вирішенні питання про законність оскарженого рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового провадження, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розгляду кримінального провадження.

Зокрема, на стадії судового провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Однак, цей критерій може бути застосований тільки під час ухвалення остаточного судового рішення, яким буде розглянуто по суті та вирішено питання про визнання особи винною у вчинені злочину та призначення їй покарання.

Намагання надати оцінку доказам, які були досліджені в результаті судового розгляду кримінального провадження до ухвалення остаточного судового рішення, може бути визнано сторонами як ознака упередженості суду та визнана правовою підставою для відводу складу суду.

В той час, оскільки зібрані під час досудового розслідування докази були достатніми для складання обвинувального акту, особа, про яку йдеться, могла вчинити таке правопорушення.

На думку суду апеляційної інстанції, інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу.

Наведене прокурором у клопотанні обґрунтування існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які мають місце в даному випадку, з врахуванням обставин і тяжкості кримінального правопорушення та покарання, яке загрожує у разі визнання винуватості, даних, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 , зокрема про відсутність постійного місця проживання в Івано-Франківській області, відсутність постійного місця роботи, перебування у розшуку тривалий час, інших обставин по кримінальному провадженню, є переконливим.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що ризик в свою чергу не є визначеною подією, а по суті представляє ймовірність отримання несприятливих для судового провадження подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

У відповідності з ст. 199 КПК України в суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду знайшли своє підтвердження доводи прокурора про те, що ризики згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України з часу застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу не зменшилися та продовжують існувати до теперішнього часу, що в свою чергу виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Стороною захисту не наведено вагомих підстав вважати, що обставини, які вказували на наявність заявлених прокурором ризиків, запобігання спробам яких є метою та підставами застосування запобіжних заходів, змінилися, та відповідно, вони зменшились, а також, що після прийняття рішень про застосування запобіжного заходу виникли нові обставини.

Судовий розгляд триває, встановлюються обставини, які мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Подані обвинуваченим ОСОБА_8 письмові пояснення, які обвинувачений іменує письмовою гарантією, не є підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який, оскільки такі його пояснення не доводять зменшення встановлених ризиків.

Щодо твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що ним було подано заяву про відвід головуючої судді ОСОБА_1 , однак вказана суддя відмовила у задоволенні такої заяви, чим грубо порушила вимоги кримінального процесуального законодавства, колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у даному випадку питання щодо неупередженості та законності складу суду носить опосередкований характер, оскільки клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого вирішується складом суду, який розглядає дане кримінальне провадження по суті.

Зокрема, зі змісту доводів апеляційної скарги вбачається. що вищевказаний відвід судді ОСОБА_1 заявлений обвинуваченим у зв`язку з тим, що на його переконання суддя не забезпечує справедливий розгляд кримінального провадження, яке стосується висунутого йому обвинувачення.

Разом з тим, колегія суддів неодноразово вказувала на те, що розгляд апеляційним судом скарг на продовження строку тримання під вартою повинен забезпечити незалежність та об`єктивність суду, який розглядає провадження і не повинен виглядати як намагання втрутитись у цей процес та вплинути на його результати, а тому, враховуючи мотиви заявленого відводу, питання неупередженості та законності складу суду, який розглядає кримінальне провадження може бути перевірено належним чином під час розгляду провадження за скаргами на остаточне рішення суду першої інстанції, яке буде ухвалено за результатами розгляду кримінального провадження.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що порушено його право на захист, оскільки 24 серпня 2023 року розгляд клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відбувався без участі його захисника в судовому засіданні, не є слушним.

Згідно клопотання від 24 серпня 2023 року (а.п. 53) захисник ОСОБА_7 зазначив, що у зв`язку з неможливістю прибути в судове засідання та забезпечити захист прав обвинуваченого ОСОБА_8 просить суд у вищевказаному судовому засіданні забезпечити захисником обвинуваченого ОСОБА_8 з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в Івано-Франківській області та провести судове засідання без участі захисника ОСОБА_7 .

Згідно доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги особі, у кримінальному провадженні від 24 серпня 2023 року №009-000945ч (а.п. 54) на підставі ухвали головуючого судді ОСОБА_1 , Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 серпня 2023 року призначено адвоката ОСОБА_10 для надання безоплатної правової допомоги 24 серпня 2023 року під час розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу ОСОБА_8 .

Згідно клопотання від 24 серпня 2023 року (а.п. 55) захисник ОСОБА_10 ознайомився з матеріалами провадження, що засвідчив своїм підписом.

Згідно журналу судового засідання Коломийського міськрайоннго суду Івано-Франківської області від 24 серпня 2023 року захисник ОСОБА_10 приймав участь у судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд залучають захисника для проведення окремої процесуальної дії в порядку, передбаченому статтею 49 цього Кодексу, виключно у невідкладних випадках, коли є потреба у проведенні невідкладної процесуальної дії за участю захисника, а завчасно повідомлений захисник не може прибути для участі у проведенні процесуальної дії чи забезпечити участь іншого захисника або якщо підозрюваний, обвинувачений виявив бажання, але ще не встиг залучити захисника або прибуття обраного захисника неможливе.

Згідно ухвали Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 серпня 2023 року (а.п. 59-60) видалено обвинуваченого ОСОБА_8 з зали судового засідання, яке проводилось 24 серпня 2023 року, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 під час судового розгляду відмовився повторно підкоритися розпорядженню головуючого судді з`явитися в зал судового засідання, брати участь в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що право на захист обвинуваченого ОСОБА_8 не було порушено.

Також, на думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів належним чином оцінив в сукупності всі обставини згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України, в тому числі характеризуючі особу обвинуваченого дані.

Суд апеляційної інстанції вважає, що під час розгляду клопотання доведено неможливість запобігання відповідним ризикам у разі застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, зокрема особистого зобов`язання чи застави. При застосуванні іншого більш м`якого запобіжного заходу відносно нього існує значна ймовірність того, що він порушуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що застосування тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_8 в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, - забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання виникненню ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції в повній мірі врахував положення ст. ст. 177, 178, 183, 194, 199 КПК України, оцінив в сукупності всі обставини, наведені сторонами кримінального провадження, та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 .

За таких обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що суд першої інстанції повинен вживати необхідних заходів щодо розгляду кримінального провадження у розумні строки, оскільки недотримання строків розгляду кримінальних справ порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Керуючись вимогами ст. ст. 177, 179, 183, 182, 197, 376, 404, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 серпня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5