Провадження 1-кп/193/23/23
В И Р О К

іменем України

11 травня 2023 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області кримінальне провадження за №0000013 від 21.01.2021 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Покровське Нікопольського району Дніпропетровської області, громадянина України, українця, з професійно-технічною освітою, вдівця, не працюючого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) 06.02.2009 Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до 11 років позбавлення волі. Звільнений 23.05.2016 умовно-достроково на підставі ухвали Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 13.05.2016 на невідбутий строк: 1 рік і 21 день;

2) 25.10.2018 Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 України до 3 років позбавлення волі з випробувальним строком на підставі ст. 75 КК України тривалістю 2 роки;

3) 12.12.2022 Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 358, ст. 71,72 КК України до 3 років і 1 місяця позбавлення волі,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_3 , будучи раніше судимим за вчинення кримінального правопорушення проти власності і маючи непогашену чи зняту у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став та повторно скоїв крадіжку за таких обставин.

Так, 15.01.2021, близько 14:00 години, ОСОБА_3 перебуваючи на території домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_5 , де ОСОБА_3 на підставі усної домовленості тимчасово проживав, переслідуючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, пересвідчившись, що за ним ніхто не спостерігає,зайшов до незачиненої будівлі літньої кухні на території цього домоволодіння, з якої, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, викрав алюмінієвий бідон, ємністю 40 л, вартістю 882,50 грн.; електричний двигун від пральної машини вітчизняного виробництва, вартістю 150 грн.; механічний ромбовидний автомобільний домкрат, вартістю 145 грн. та електричний дриль «Ехреrt Z1J-GW17-13», вартістю 289,50 грн., які помістив до синтетичного білого мішку, що там знаходився та покинув приміщення літньої кухні. Після чого, доводячи свої злочинні дії до завершення, ОСОБА_3 зайшов до незачиненого житлового будинку, де з підлоги ванної кімнати викрав такий самий двигун від пральної машини вітчизняного виробництва, вартістю 150 грн., що також помістив до згаданого мішку з яким ОСОБА_3 покинув територію домоволодіння ОСОБА_5 , розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 1430/21 від 28.04.2021 потерпілому ОСОБА_5 вчиненою крадіжкою було заподіяно матеріальні збитки на загальну суму 1617 грн.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Позиція обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні вищевказаного злочину визнав повністю і пояснив, що восени 2020 року потерпілий ОСОБА_5 дозволив тимчасово йому зі співмешканкою проживати у належному йому житловому будинку, розташованому по АДРЕСА_3 , де він мав вільний доступ до всіх приміщень, що розташовувалися на території цього домоволодіння. 15.01.2021, близько 14:00 години, з метою наживи, пересвідчившись, що за ним ніхто не спостерігає,він викрав з приміщення літньої кухні, до якої також мав вільний доступ, алюмінієвий бідон ємністю 40 л, електричний двигун від пральної машини, механічний автомобільний домкрат та електричний дриль «Ехреrt Z1J-GW17-13», які помістив до синтетичного білого мішку, що підібрав у цьому ж приміщенні та з викраденим майном вийшов з літньої кухні. Після чого, зайшов до житлового будинку, де з приміщення ванної кімнати також викрав аналогічний двигун від пральної машини вітчизняного виробництва, який помістив до згаданого мішку з яким покинув територію домоволодіння ОСОБА_5 . У подальшому двигуни від пральної машинки, бідон продав за ціною брухту, а домкрат та електродрель продав невідомому чоловіку. Виручені кошти від продажу викрадених речей використав на власні потреби. З вартістю викраденого майна згоден. Наголосив, що викрадені двигуни від пральної машинки та бідон він повернув потерпілому ОСОБА_5 , а взамін проданих домкрату та електродрелі він придбав такі самі нові речі з магазину та передав також їх потерпілому. Цивільний позов про відшкодування моральної шкоди не визнав, вважає його безпідставним та необгрунтованим. Щиро розкаявся у вчиненому і просив суворо його не карати.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що він передав ОСОБА_3 та його співмешканці для проживання, за усним договором найму, для проживання власний житловий будинок, розташований по АДРЕСА_3 з необхідністю сплати орендної плати користуванням житлом та фактично спожитих комунальних послуг. 15.01.2021, коли він прийшов навідатися до цього будинку, то виявив відсутність у ньому цінних речей, а саме алюмінієвого бідону ємністю 40 л, двох електричних двигунів від пральної машини, механічного автомобільного домкрату та електричної дрилі.Через що він змушений був вигнати обвинуваченого з житлового будинку та звернутися з заявою до поліції про вчинення ним крадіжки. 17.01.2021 ОСОБА_3 склав розписки про повернення йому викраденого майна на протязі трьох днів та про сплату боргу за комунальні послуги у розмірі 600 грн., але викрадені речі він повернув лише через 3 місяці, а за комунальні послуги та оренду приміщення він до цього час так і не заплатив. Міру покарання до обвинуваченого просив визначити на розсуд суду, пред`явлений до обвинуваченого ОСОБА_3 цивільний позов підтримав повністю і просив його задовольнити. В обгрунтування свого позову додатково вказав, що обвинувачений його увів в оману щодо строку повернення речей та сплати заборгованості за найм житла та спожитих комунальних послуг, до того ж погрожував йому на стаді досудового розслідування. Через участь у розгляді вказаного кримінального провадження він був змушений залишати місце навчання, що створювало для нього певні незручності для безпреривності навчального процесу, зважаючи на те, що обвинувачений тривалий час переховувався від суду, тоді як ОСОБА_5 доводилося неодноразово безрезультатно з`являтися до суду.

Під час вирішення необхідності дослідження інших доказів, встановлено, що у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину за обставин, викладених у обвинувальному акті.

Тож, беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, у тому числі обвинувачений і потерпілий правильно розуміють зміст цих обставин, суд зі згоди учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку останній буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що він себе обмовляє або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

Стаття Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Встановлені обставини вказують на те, що протиправні дії ОСОБА_3 щодо таємного вилучення майна потерпілого ОСОБА_5 , загальною вартістю 1617 грн., що вчинені ним в період незнятої та непогашеної судимості згідно вироку Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.10.2018, за яким його засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, свідчать про вчинення ним злочину, відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.

Обставинами, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає його щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно вимог ст. 12 КК України є нетяжким, наявність двох пом`якшуючих та відсутність жодної обтяжуючої обставини покарання обвинуваченому, особу обвинуваченого, який є осудним в розумінні ч. 1 ст. 19 КК України, постійної роботи не має, не навчається, вдівець, має на утриманні одну неповнолітню дитину, за місцем свого проживання характеризувався добре.

Крім того, приймаючи до уваги також дані досудової доповіді Криворізького районного сектору № 1 філії ДУ "Центр пробації" від 08.06.2022, згідно якої визначений високий ризик вчинення даним обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та дуже високий ризик його небезпеки для суспільства чи окремих осіб, враховуючи неодноразове притягнення ним до кримінальної відповідальності здебільшого за вчинення злочинів проти власності, у тому числі за вчинення особливо тяжкого злочину проти життя особи, суд вважає, що виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства є неможливим, а тому вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 найтяжчий вид покарання серед визначених санкцією ч. 2 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі, але на мінімальний строк з урахуванням положень ч. 2 ст. 63 КК України - 1 рік.

При цьому, оскільки, даний злочин був скоєний ОСОБА_3 15.01.2021, тобто до постановлення попереднього вироку Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.12.2022, згідно якого ОСОБА_3 засуджено за ч. 4 ст. 358, ст. 71,72 КК України до 3 років і 1 місяця позбавлення волі, то на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, з врахуванням особи обвинуваченого, тяжкості злочину, вартості викраденого майна та його повного відшкодування потерпілому, характеру і ступеню суспільної небезпеки скоєного, приймаючи до уваги думку прокурора та позицію потерпілого, суд дійшов висновку, що остаточне покарання обвинуваченому можливо призначати шляхом поглинання призначених покарань.

Суд вважає, що таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення інших злочинів.

Розв`язання цивільного позову.

У рамках вказаного кримінального провадження на підготовчому судовому засіданні потерпілим ОСОБА_5 пред`явлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_6 про стягнення з останнього на його користь моральної шкоди, яку оцінив у розмірі 10 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

За змістом ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч.3 цієї статті, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з п. 9 названої Постанови ПВСУ суд визначає розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом об`єктивно встановлено, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_5 спричинена моральна шкода, яка полягає в моральних стражданнях, внаслідок крадіжки алюмінієвого бідону, ємністю 40 л, двох електричних двигунів від пральної машини, механічного автомобільного домкрату та електричної дрилі, порушення життєвого укладу, що негативно вплинуло на його здоров`я та психо-емоційний стан.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує тривалість протиправного вибуття з володіння потерпілого вищевказаного майна, яке тривало трохи більше 3- місяців (з 15.01.2021 по 27.04.2021), частина з яких подальшому була повернута без ушкоджень, а частину, зокрема домкрат та електродриль, компенсовано потерпілому за рахунок передачі таких самих речей у новому стані, що потерпілий у судвому засіданні також підтвердив. Між тим, потерпілий так і не навів чітких мотивів за яких викрадення майна викликало для нього певні незручності, оскільки за час їх відсутності, з його власних пояснень у судовому засіданні, у нього не виникало необхідності у їх використанні. Доводи потерпілого щодо необхідності його постійної явки до суду для участі у розгляді цієї справи, яка через ухилення обвинуваченого від явки до суду тривала досить довго, не є самодостатньою підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки потерпілий, на відміну від обвинуваченого, мав право, а не обов`язок бути присутнім під час розгляду справи, і для підтримання свого цивільного позову, достатньо залишити для суду письмову заяву про можливість його розгляду без його участі, яким потерпілий, втім, не скористався. При цьому в матеріалах справи (а.с. 64,73,87,96,107,114,128,144) вже малися заяви від представника потерпілого - адвоката ОСОБА_7 про підтримання цивільного позову потерпілого. До того ж варто відмітити що затягування розгляду справи відбувалося також через неявку без поважних причин самого потерпілого, зокрема 10.06.2022.

Таким чином, приймаючи до уваги глибину душевних страждань потерпілого, що знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із діями обвинуваченого, вимоги розумності та справедливості, враховуючи також майновий стан обвинуваченого, який не працює, вдівець та має на утриманні неповнолітню дочку, суд вважає за можливе задовольнити позов про відшкодування з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_5 моральної шкоди частково, у розмірі 800 грн.

Мотиви ухвалення інших рішень.

Запобіжний захід до обвинуваченого в рамках цього кримінального провадження не обирався. Інші заходи забезпечення кримінального провадження теж не застосовувалися.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Долю речових доказів належить вирішити у відповідності до приписів п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 369-371,373-376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного за новим вироком, більш суворим покаранням призначеним за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2022 року, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки і 1 (один) місяць.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту його затримання, тобто з 01 березня 2023 року.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди 800 (вісімсот) гривень.

В решті частині вимог цивільного позову відмовити.

Речові докази:алюмінієвий бідон, ємністю 40 л; два електричні двигуни від пральної машини вітчизняного виробництва; механічний ромбовидний автомобільний домкрат та електричну дриль «Ехреrt Z1J-GW17-13», які передані на зберігання потерпілому ОСОБА_5 , - залишити останньому, як законному їх володільцю.

Матеріали кримінального провадження за №0000013 від 21.01.2021 залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням у судовій справі №193/465/21 (провадження №1-кп/193/23/23).

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Софіївський районний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право також отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1