Справа № 646/2937/23
№ провадження 1-кп/646/421/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.07.23р. м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0001019 від 17.05.2023р. відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Грозьово Старосамбірського району Львівської області, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, працюючого військовослужбовцем військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні: «солдат», зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого:

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 402 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, у військовому званні «солдат», перебуваючи на посаді водія-електрика взводу зв`язку 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 ЗСУ, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та незаконно, тимчасово ухилитися від неї, маючи об`єктивні можливості проходити військову службу, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 26.10.2022 самовільно залишив місце служби, а саме територію тимчасового місця дислокації підрозділу в районі АДРЕСА_2 та до 12.11.2022 проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та без поважних причин.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення місця служби без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

Крім того, солдат ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем за мобілізацією, перебуваючи на посаді стрільця 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 ЗСУ, в порушення ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 28-32, 37, 16, 127, 128, 129, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 17 травня 2023 року близько 08 год. 30 хв., знаходячись в районі тимчасового розташування підрозділу 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 , діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану відкрито відмовився виконувати наказ командира 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_7 щодо виконання бойового завдання у складі 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу, а саме здійснення оборони позиції відділення «Спартак» півд. н.п. Першотравневе Куп`янського району Харківської області, який був виданий уповноваженою особою, у межах своїх повноважень, із дотриманням належної форми і порядку його віддання, а також ґрунтувався на законі, за змістом не суперечив чинному законодавству та не пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина, тому своїми діями солдат ОСОБА_6 , підірвав боєготовність та боєздатність 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 ЗСУ

Таким чином, ОСОБА_6 своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.402 КК України, тобто непокору - відкриту відмову виконати наказ начальника, вчинену в умовах воєнного стану.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, не оспорював фактичних обставин справи та пояснив, що з 27.02.2022р. він був призваний під час мобілізації на військову службу та проходив її у військовій частині НОМЕР_1 у званні солдата на посаді оператора взводу протитанкових керованих ракет, а з кінця жовтня 2022 року був призначений на посаду водія-електрика взводу. 26 жовтня 2022 року він самовільно, не повідомивши командира, залишив розташування свого військового підрозділу у районі АДРЕСА_2 та повернувся у розташування підрозділу 12 листопада 2022 року. Цей час він проводив, не виконуючи військові завдання, у тому числі, вдома за місцем реєстрації. Крім того, 17.05.2023р., знаходячись у розташуванні підрозділу у АДРЕСА_3 , він відкрито відмовився виконувати наказ командира повернутися на раніше зайняті позиції відділення «Спартак» у населеному пункті Першотравневе Куп`янського району Харківської області. Він прямо заявив командиру, що не буде виконувати цей наказ.

Обвинувачений пояснив суду, що розкаюється у вчиненому, розуміє, що вчинив неправильно, шкодує про це та готовий понести заслужене покарання.

Також обвинувачений пояснив, що вчинив кримінальні правопорушення, оскільки знаходився у дуже поганому психо-емоційному стані. Так, на момент вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, він вже знаходився у районі бойових дій більше 6 місяців поспіль, що негативно вплинуло на його моральний стан. На момент вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, він був ще у гіршому моральному стані.

За таких обставин, а також оскільки інші учасники судового провадження не оспорюють фактичних обставин справи, суд розглядає справу відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, тобто без дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Судом встановлено, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, не наполягають на дослідженні інших доказів у справі, у суду немає сумніву в добровільності позиції учасників судового розгляду. Судом роз`яснені правові наслідки розгляду даної кримінальної справи в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, а саме, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд прийшов до висновку, що під час судового розгляду винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях доведена повністю.

Згідно зі ст.12 КК України кримінальні правопорушення, передбачені ч.5 ст.407, ч. 4 ст.402 КК України, відносяться до тяжких злочинів.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено, що він раніше не судимий, має середню спеціальну освіту, неодружений, за місцем проходження служби характеризується посередньої,має зареєстроване місце проживання у с. Грозьово Старосамбірського району Львівської області, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває. За словами обвинуваченого, він має підтверджений належним документом статус учасника бойових дій. Як вбачається з копії його військового квитка, ОСОБА_6 приймав безпосередню участь в АТО у складі в/ч НОМЕР_2 з 14.10.2016 по 04.12.2016, з 22.01.2017 по 21.07.2017, з 15.01.2018 по 15.06.2018, з 20.07.2018 по 18.08.2018, з 07.01.2017 по 24.07.2017, з 08.06.2018 по 15.08.2018.

Обставинами, яка згідно зі ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Крім того, суд враховуєте, що у 2016, 2017, 2018 р.р. ОСОБА_6 брав безпосередню участь у проведенні антитерористичної операції. Також суд враховує тривалість перебування обвинуваченого у зоні бойових дій на час вчинення кримінальних правопорушень, що не могло не позначитися негативним чином на його психо-емоційному стані, а також ту обставину, що обвинувачений добровільно повернувся у розташування свого підрозділу 12.11.2022р.

Ці обставини суд також вважає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченому.

Обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , судом не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки скоєних ним кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, а також відсутність обтяжуючих покарання обвинуваченому обставин.

Отже, наявність вищевказаних обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи обвинуваченого, суд вважає можливим застосувати положення ст.69 КК України та призначити обвинуваченому покарання за кожне з вчинених кримінальних правопорушень нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.5 ст.407 та ч.4 ст.402 КК України, у виді позбавлення волі, оскільки обвинувачений щиро кається у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, добровільно повернувся у розташування свого підрозділу після самовільного його залишення, приймав участь у АТО з 19-річного віку, безперервно знаходився на час вчинення кримінальних правопорушень тривалий час у районі бойових дій, що негативно позначилося на його психо-емоційному стані.

І враховуючи ці обставини суд також приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання на підставі ст.75 КК України.

При цьому суд враховує, що зміни до ст.75 КК України, згідно з якими положення цією правової норми не можуть бути застосовані до осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ст.407 КК України в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, набрали чинності після вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України. Тому у даному випадку за правилами ч.2 ст.5 КК України до обвинуваченого не може бути застосовано норма ст.75 КК України у новій (чинній на цей час) редакції, яка погіршує становище обвинуваченого.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишити без змін у вигляді тримання під вартою.

Речові докази по даному кримінальному провадженні відсутні.

Судових витрат немає. Цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст.ст. 368,370,374 КПК України, суд-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 402, ч. 5 ст.407 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 4 ст. 402 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

- за ч. 5 ст. 407 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі,

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд м.Харкова шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок не може бути оскаржений з підстав заперечення фактичних обставин, які ніким не оспорювалися при розгляді справи в суді першої інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченим та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися з журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1