ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 550/762/22 Номер провадження 11-кп/814/1945/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора потерпілого захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 серпня 2022 року за №0000387, за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Чутівського районного суду Полтавської області від 30 березня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стінка Полтавського р-ну Полтавської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим і засуджено за ч.2 ст.286 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Строк покарання ОСОБА_9 ухвалено обчислювати з моменту його затримання в порядку виконання вироку.

Вирішено питання щодо арешту майна, процесуальних витрат і речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим і засуджено за те, що він 05 серпня 2022 року приблизно о 13 годині 10 хвилин, керуючи автомобілем «Шкода Фабія», н.з. НОМЕР_1 , у якому перебувала пасажир - його дружина ОСОБА_10 , по 374 км автодороги «Київ-Харків-Довжанський» у напрямку від м. Полтава в м. Харків у порушення вимог п.12.3 ПДР України під час здійснення маневру обгону попутного автомобіля «ГАЗ 3309», н.з. НОМЕР_2 (сміттєвоза), не дотримався безпечної дистанції та вчинив зіткнення з названим транспортним засобом, у результаті чого ОСОБА_10 заподіяно тілесні ушкодження, що спричинили її смерть.

В апеляційних скаргах потерпілий ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_9 просять змінити вирок Чутівського районного суду Полтавської області від 30 березня 2023 року та звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку.

Свої вимоги обвинувачений мотивує тим, що суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував те, що: він вчинив необережний злочин, внаслідок якого загинула його дружина, щиро жалкує про це, спочатку не визнавав винуватість під впливом захисника й лише після наданих прокурором доказів упевнився в своїй винуватості у вчиненні ДТП, з 2016 до 2023 року проходив військову службу, де характеризувався позитивно, брав участь у бойових діях, у тому числі під час надання відсіччі та стримування збройної агресії рф, у ході чого отримав поранення, має на утриманні малолітню дитину, яка з ним проживає та потребує його піклування; для визнання щирого каяття обставиною, що пом`якшує покарання, не має значення на якій стадії провадження воно відбулося; потерпілий просив не призначати йому покарання, пов`язане з відбуттям у місцях позбавлення волі, та не заявляв до нього будь-яких вимог.

Потерпілий вимоги своєї апеляційної скарги обґрунтовує тим, що місцевий суд при призначенні покарання не врахував те, що: він не має претензій до ОСОБА_9 , який щиро розкаюється у вчиненому кримінальному правопорушенні, що призвело до смерті дружини обвинуваченого; у випадку відбування ОСОБА_9 покарання в місцях позбавлення волі його малолітня дитина буде позбавлена батьківського піклування на три роки.

У запереченні прокурор ОСОБА_6 просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги, й водночас ОСОБА_9 повідомив, що даний час є звільненим із військової служби для догляду за його малолітьою дитиною, віком 1 рік 10 місяців, категоричну позицію потерпілого, який просив не позбавляти волі обвинуваченого, заперечення прокурора проти апеляційних скарг, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційних скарг та дійшла висновку про те, що вони підлягають до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновки місцевого суду щодо: фактичних обставин вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, обґрунтованості його засудження та кваліфікації дій за ч.2 ст.286 КК України порушення ним, як особою, яка керувала транспортним засобом, правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть ОСОБА_10 , в апеляційних скаргах не оспорюються, а тому відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині оскаржуваний вирок у апеляційному порядку не переглядається.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом п.2 ч.1 ст.407, ч.1 ст.408, п.4 ч.1 ст.409 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

У силу п.1 ч.1 ст.413, ст.414 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Відповідно до ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

За ч.1 ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У ч.2 ст.65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого виду покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Апеляційний суд уважає, що такий же принцип застосовується і в ході вирішення питання про порядок відбування покарання, зокрема, щодо можливості звільнення від відбування покарання з випробуванням. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання, разом з цим, з огляду на положення ст.75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення обвинуваченого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, при цьому, суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Суворо індивідуальний підхід при призначенні покарання забезпечує застосування оптимальної моделі кримінального покарання, як щодо осіб, які раніше притягувались до кримінальної відповідальності, не стають на шлях виправлення, вчинили умисні злочини, так і щодо осіб, які вперше вчинили кримінальні правопорушення з необережною формою вини.

Дотримання ж загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини, захистом інтересів держави й суспільства.

За змістом оскаржуваного вироку місцевий суд при призначенні покарання зазначив про врахування ним ступеню тяжкості й обставин вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, процесуальної поведінки обвинуваченого, що полягає у невизнанні ним своєї винуватості в ході судового розгляду, а здійснення цього лише під час судових дебатів, особи ОСОБА_9 , який має на утриманні малолітню дитину, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває, є учасником бойових дій, у ході проходження військової служби зарекомендував себе позитивно, відсутність компрометуючих матеріалів щодо нього за місцем проживання та обставин, які би пом`якшували чи обтяжували покарання.

З огляду на викладене вище, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обрання ОСОБА_9 основного заходу примусу у вигляді позбавлення волі з додатковим покаранням - позбавленням права керувати транспортними засобами на строк, який є максимальним.

Проте, місцевий суд не розглянув питання щодо можливості застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України, не перевірив, чи можливе досягнення мети покарання виключно шляхом ізоляції ОСОБА_9 від суспільства та належним чином не врахував усі обставини в їх сукупності, які свідчать про можливість виправлення обвинуваченого без відбування реального покарання у вигляді позбавлення волі, однак в умовах контролю за його поведінкою.

Виходячи із системного тлумачення законодавства, щире каяття, означає, що особа визнає свою вину, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому й демонструє готовність понести покарання, яке заслуговує.

У судових засіданнях першої (засідання від 16, 30 березня 2023 року) та апеляційної інстанцій ОСОБА_9 визнав вину, висловив щирий жаль у вчиненому ДТП, унаслідок якого загинула його дружина, й надав негативний осуд своїм діям, тобто, є наявним факт щирого каяття, що є обставиною, яка пом`якшує його покарання, відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України.

Визнаючи відсутньою цю обставину, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що щире розкаяння особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, що свідчили би про справжність, щирість каяття. Аналогічну позицію викладено, зокрема, в постанові Верховного Суду від у справі №523/4890/19.

При цьому, потерпілий ОСОБА_7 (батько загиблої ОСОБА_10 ) підтвердив, що обвинувачений зазнає сильних переживань через смерть дружини, жалкує про ДТП, а тому таке його каяття є дійсно щирим і справжнім. Зазначив про відсутність будь-яких претензій до ОСОБА_9 , категорично просив не позбавляти волі обвинуваченого та врахувати те, що в протилежному випадку його малолітня онука (дитина обвинуваченого) залишиться без батьківського піклування.

Між тим, місцевий суд узагалі не врахував і не відобразив у вироку думку потерпілого, яка з огляду на двооб`єктний характер злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, підлягає обов`язковому врахуванню в сукупності з іншими обставинами справи, а також те, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення з необережності, раніше не притягувався, як до кримінальної, так і адміністративної відповідальностей (а.п.198).

Окрім того, колегія суддів визнає обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_9 , те, що він, проходячи з 2016 року військову службу, із січня до вересня 2019 року, в грудні 2022 року та січні - лютому 2023 року брав участь у бойових діях по забезпеченню оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави в ході надання відсічі й стримування збройної агресії рф (а.п.195-197, 206).

Також у матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про невиконання обвинуваченим протягом приблизно року після ДТП його процесуальних обов`язків, а навпаки встановлено наявність у нього позитивних установок, які в сукупності з іншими обставинами додатково свідчать щодо можливості досягти мети покарання без ізоляції ОСОБА_9 від суспільства.

Обвинувачений є особою молодого віку, має на утриманні малолітню доньку, віком до двох років, ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка потребує батьківського догляду й піклування (а.п.204), у зв`язку з чим його було звільнено з військової служби, за місцем проходження військової служби характеризувався позитивно, зокрема, як особа з високою особистою працездатністю (а.п.207), після поранення з 14 квітня 2023 року працює водієм СФГ «Регіон», на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває (а.п.199), скарг і компрометуючих матеріал на його поведінку за місцем проживання не надходило (а.п.200).

Ураховуючи викладені вище дані щодо вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, його особи та посткримінальної поведінки, думки потерпілого, наявності двох обставин, які пом`якшують покарання, та відсутності обставин, що його обтяжують, у їх сукупності, колегія суддів уважає, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання, проте в умовах здійснення контролю за його поведінкою впродовж іспитового строку, який буде необхідним і достатнім стимулюючим засобом правослухняної поведінки ОСОБА_9 , при цьому, не утворюватиме "особистий надмірний тягар" для його сім`ї, оскільки надасть можливість забезпечення належного догляду за малолітньою дитиною, ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, місцевим судом закон України про кримінальну відповідальність застосовано неправильно, а тому оскаржуваний вирок у частині призначення обвинуваченому покарання належить змінити та застосувати щодо ОСОБА_9 положення ст.ст.75, 76 КК України.

Отже, апеляційні скарги підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Чутівського районного суду Полтавської області від 30 березня 2023 року в частині призначення ОСОБА_9 покарання змінити.

Призначити ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.286 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік і покласти на нього обов`язки, передбачені ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання;

не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок іспитового строку ОСОБА_9 обчислювати з моменту проголошення судового рішення апеляційного суду.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4