справа № 563/764/23
провадження № 1-кп/563/88/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.07.2023 року Корецький районний суд

Рівненської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

захисника, адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Корець кримінальне провадження № 0000086 від 22 березня 2023 року по обвинуваченню

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Харалуг, Корецький район, Рівненської області, жителя в АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, непрацюючого, раніше судимого, востаннє вироком Корецького районного суду Рівненської області від 22 грудня 2022 року за вчинення кримінального правопорушенння передбаченого ч.4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в :

20 березня 2023 року приблизно о 19 годині, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, "Про введення воєнного стану в Україні", який продовжувався Указами Президента України №133/2022 від 14 березня 2022 року, №259/2022 від 18 квітня 2022 року, №341/2022 від 17 травня 2022 року, № 573/2022 від 12 серпня 2022 року, №757/2022 від 07 листопада 2022 року, №58/2023 від 06 лютого 2023 року та діє по цей час, ОСОБА_5 будучи раніше судимим, в період іспитового строку, керуючись корисливим мотивом, діючи повторно, користуючись відсутністю нагляду за його діями власника або інших осіб, шляхом віджиму дерев`яних дощок на боковій стіні проник до підсобного приміщення, яке належить ОСОБА_6 , що за адресою: АДРЕСА_2 , звідки умисно, таємно, повторно, викрав металеву плиту, вартістю 337 гривень 97 копійок та два металевих стовпи вартістю 108 гривень 89 копійок, чим заподіяно потепілій матеріальну шкоду на загальну суму 446 гривень 86 копійок.

Обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненому правопорушенні визнав повністю та дав суду показання про те, що неоднаразово допомагав потерпілій ОСОБА_6 по гоподарству, а тому знав де що знаходиться. 20 березня 2023 року у вечірній час шляхом віджиму дерев`яних дощок на боковій стіні проник до підсобного приміщення ОСОБА_6 , звідки викрав металеву плиту та два металевих стовпи. Металеву плиту відніс до ОСОБА_7 , а викрадені стовпчики до свого господарства. Викрадені речі мав намір здати на металобрух, а за виручені гроші придбати сигарети. Шкодує за вчинене.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що обвинувачений ОСОБА_5 приходиться для неї шваґром, який неоднаразово був у будинку, допомагав по господарству. Нарпикінці березня 2023 року виявила, що з її сараю було викрадено речі: металеву плиту для приготування їжі та два металеви стовпи. З часу крадіжки та до сьогоднішнього засідання обвинувачений ні разу перед нею не вибавчався.

Обвинуваченим не оспорюються докази стосовно фактичних обставин, які об`єктивно доводять вчинення ним інкримінованого злочину.

Суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються. У суду немає сумніву у добровільності та істинності учасників судового розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України та за згодою обвинуваченого, його захисника, представника державного обвинувачення, потерпілої, суд вважає за можливе визнати недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які не оспорюються учасниками судового провадження.

При цьому, суд переконався у тому, що обвинувачений правильно розуміє зміст всіх обставин справи, які б підлягали доказуванню і ним не заперечуються. Сумніву у добровільності та істинності його позиції не має. Обвинуваченому роз`яснено, що він, при відмові від дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, буде позбавлений можливості оспорювати їх в апеляційному порядку. Усвідомивши це, обвинувачений наполіг на істинності позиції у визнанні винуватості і викладених обставинах справи.

При визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, суд обмежився показаннями обвинуваченого, потерпілої та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Допитавши обвинуваченого та потерпілу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 доведена, його дії правильно кваліфіковані за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднананому з проникненням у інше володіння особи, вчиненому в умовах воєнного стану.

При призначенні обвинуваченому покарання суд, у відповідності до ст. 65 КК України враховує сукупність обставин, при яких вчинено кримінальне правопорушення, характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого, особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Пом`якшуючими покарання обставинами для обвинуваченого ОСОБА_5 суд визнає визнання вини та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Щире каяття обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненому злочині, суд вважає, що воно носить лише формальний характер.

За змістом правової позиції Верховного Суду у справі № 166/1065/18 від 18.09.2019 розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Однак, у матеріалах кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 відсутні дані на підтвердження того, що він намагався будь-яким чином усунути наслідки злочину. Більше того, у своїх показаннях в судовому засіданні обвинувачений не висловлює якоїсь тривоги чи переживань щодо вчиненого, не вибачився перед потерпілою протягом досудового розслідування, вибачення в судовому засіданні носить характер формального, а тому суд дійшов висновку, що факт щирого каяття обвинуваченого у даному випадку відсутній.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 не виявлено.

За місцем проживання обвинувачений ОСОБА_5 характеризується позитивно. На обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Беручи до уваги те, що обвинувачений будучи раніше судимий, маючи не зняту та не погашену судимість, під час іспитового строку, через короткий проміжок часу від ухвалення попереднього вироку, знову вчинив кримінальне правопорушення, що свідчить про його стійку схильність до вчинення кримінальних правопорушень та небажання стати на шлях виправлення, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства. Водночас, суд з урахуванням встановлених обставин не вбачає підстав для застосування положень ст.75 КК України.

Обвинуваченому ОСОБА_5 необхідно призначити покарання за правилами ст.71 КК України, за сукупністю вироків.

Вказані висновки повністю збігаються з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними в абз. 4 п. 10 його постанови від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до яких, виходячи з положень ч. 2 ст. 75 КК (в редакції 2001 р.), а також зі змісту частини 3 статті 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

На підставі ч. 2 ст. 124 КПК України, з обвинуваченого необхідно стягнути на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 377 (триста сімдесят сім) грн. 56 коп.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.

Запобіжні заходи щодо обвинуваченого під час досудового розслідування та судового розгляду не обиралися, клопотання про обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили прокурором не заявлено.

У відповідності до ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Питання про речові докази необхідно вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 349, 370, 374, 376 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Корецького районного суду Рівненської області від 22 грудня 2022 року, призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з часу звернення вироку до виконання.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Корецького районного суду Рівненської області від 24 березня 2023 року на речові докази - скасувати.

Речові докази по кримінальному провадженню: металеву плиту та два металевих стовпи, повернути потерпілій ОСОБА_6 .

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави витрати, понесені на залучення експерта в сумі 377 (триста сімдесят сім) грн. 56 коп.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його оголошення через Корецький районний суд Рівненської області, а обвинуваченим в такому ж порядку і в такий же строк, але з моменту вручення йому копії вироку.

С у д д я :