Провадження №1-кп/447/181/23
Справа №447/771/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.05.2023 Миколаївський районний суд Львівської області у складі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у місті Миколаїв Львівської області кримінальне провадження №0000434, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.11.2022, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Розділ, Миколаївського району Львівської області, українця, громадянина України, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,

прокурор ОСОБА_4 ,

законний представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_6 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

25.11.2022 близько 20:50 год. ОСОБА_3 , керуючи у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком експерта №2795/2022-т від 12.12.2022, технічно справним автомобілем марки «OPEL» моделі «VECTRA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у темну пору доби правою смугою руху автодороги, що по вул. Січових Стрільців населеного пункту смт. Розділ, Стрийського району Львівської області, у напрямку с. Березина, Стрийського району Львівської області, не врахував дорожньої обстановки, безпечної дистанції та безпечного інтервалу, легковажно розраховуючи на свої водійські навички та вміння керувати транспортним засобом, не впорався з керуванням, виїхав на праве узбіччя дороги по напрямку свого руху, де здійснив наїзд на пішохода неповнолітню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалась на зустріч останньому.

Дана дорожньо-транспортна пригода, згідно із висновком експерта №CE-19/114-22/21673-IT від 25.01.2023, відбулася внаслідок невідповідності дій водія автомобіля марки «OPEL» моделі «VECTRA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 вимогам Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ №1306 від 10.10.2001, а саме:

??п. 1.10 відносно терміну «узбіччя»: «Узбіччя виділений конструктивно або суцільною лінією дорожньої розмітки елемент автомобільної дороги, який прилягає безпосередньо до зовнішнього краю проїзної частини, розташований з нею на одному рівні та не призначений для руху транспортних засобів.. »;

??п. 13.1: «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен отримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу»:

??п. 12.3: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».

Порушення ОСОБА_3 вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України призвело до того, що пішохід неповнолітня ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому тіла великогомілкової кістки, які згідно висновку експерта №10/2023 від 12.01.2023 відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило неповнолітній потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто, вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 286-1 КК України.

24.04.2023 до суду надійшла угода про примирення між сторонами кримінального провадження, укладена 27.03.2023 між потерпілою ОСОБА_7 , за участі законного представника потерпілої ОСОБА_5 , та обвинуваченим ОСОБА_3 .

Під час укладення угоди про примирення потерпіла ОСОБА_7 за участі законного представника ОСОБА_5 , та обвинувачений ОСОБА_3 узгодили міру покарання останнього за вчинення ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, із застосуванням вимог ч. 1 ст. 69 КК України, у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки. Крім цього, угодою передбачено, що обвинувачений передав законному представнику потерпілої грошові кошти у розмірі 100 000,00 гривень до підписання вказаної угоди, а також зобов`язався до 01.10.2023 сплатити ще 50 000,00 гривень. Угодою передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

У підготовчому судовому засіданні законний представник потерпілої, обвинувачений та його захисник просили затвердити угоду про примирення та ухвалити вирок на підставі угоди, яка не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, відповідно до якої вони повністю розуміють характер висунутого ОСОБА_3 обвинувачення, зазначили в угоді та підтвердили в суді, що укладання угоди не є наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, що при укладенні угоди сторони діяли добровільно, без застосування насильства, примусу, погроз.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні заперечив щодо можливості затвердження угоди про примирення та ухвалення вироку на підставі вказаної угоди, оскільки, по-перше, санкція ч. 1 ст. 286-1 КК України не передбачає покарання у виді штрафу. По-друге, прокурор вказав, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України, будучи позбавленим права керування транспортними у зв`язку з вчиненням таким адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП. Тобто, ОСОБА_3 вдруге вчинив правопорушення, що тягне за собою висновок про те, що обвинувачений зможе вчиняти правопорушення й надалі.

Розглядаючи питання щодо можливості затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, прийняти рішення про затвердження угоди про примирення.

Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України, укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Відповідно до ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, що вказує на можливість укладення угоди про примирення у кримінальних провадженнях такої категорії.

Судом встановлено та жодним учасником кримінального провадження не спростовується той факт, що ОСОБА_3 дійсно вчинив нетяжкий злочин, передбачений ч. 1 ст. 286-1 КК України.

В угоді про примирення сторонами угоди зазначено пом`якшуючі обставини, передбачені ст. 66 КК України: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку та усунення заподіяної шкоди, одна з яких була встановлена слідчим та прокурором під час досудового розслідування і зазначена в обвинувальному акті (щире каяття).

Крім того, сторони угоди дійшли згоди щодо істотних для даного кримінального провадження обставин, щодо беззастережного визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також сторонами угоди із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України визначено покарання, яке повиннен понести обвинувачений. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Обвинувачений цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид та міру покарання за вчинений злочин.

Для потерпілого зрозумілі такі наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, як обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 і 424 КПК та позбавлення права вимагати в подальшому притягнення особи до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, враховуючи особу винного, наявність сукупності обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання, сторони узгодили покарання за ч. 1 ст. 286-1 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

При узгоджені виду та міри покарання, вбачається, що сторони угоди, крім врахування пом`якшуючої обставини, вказаної в обвинувальному акті, та відсутності обтяжуючих обставин, даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, виходили з того, що таке покарання має відповідати загальним засадам призначення покарання, передбаченим у Розділі XI Загальної частини КК України у статтях 65-73, а також із того, що відповідно до вимог статей 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Заслухавши думку учасників судового засідання, вивчивши обвинувальний акт та інші матеріали судового провадження, що наявні у розпорядженні суду, вивчивши та перевіривши на відповідність вимогам закону угоду про примирення, суд приходить висновку, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, що умови угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, в тому числі вимогам закону про кримінальну відповідальність відповідає узгоджене сторонами угоди покарання з застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України.

Суд не погоджується із запереченнями прокурора щодо затвердження угоди про примирення між обвинуваченим та потерпілим з огляду на наступне.

Кримінальний процесуальний кодекс України передбачає два види угод: угоду про примирення та угоду про визнання винуватості.

Угода про примирення може бути укладена між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.

В обох випадках зміст угоди має містити узгоджене покарання та згоду сторін на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням.

Правила призначення покарання встановлені Кримінальним кодексом України. Відповідно до ч. 5 ст. 65 КК України, у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Отже, закон дозволяє зазначеним суб`єктам кримінального провадження самостійно визначити вид покарання яке понесе винна особа.

Суд при ухваленні вироку на підставі угоди та призначенні покарання зобов`язаний перевірити угоду на відповідність вимогам кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність. За таких обставин сторони угоди, визначаючи покарання, зобов`язані дотримуватись положень Розділу ХІ «Призначення покарання» Загальної частини КК України.

За правилом ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму ВССУ «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» №13 від 11.12.2015, сторони мають право узгоджувати покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п. 3 ч. 1 ст. 65 КК ). За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення статей 65, 75 КК мають право, використовуючи положення ст. 69 КК, узгоджувати: основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК; або інше основне покарання, більш м`який його вид, не зазначений у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК за цей злочин; або не визначати додаткове покарання, передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК як обов`язкове, за винятком випадків, встановлених ч. 2 ст. 69 КК.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 31.03.2016 у справі №5-27кс16, примирення є комплексним міжгалузевим інститутом кримінального та кримінального процесуального законодавства, спрямованим на задоволення/відновлення прав потерпілого та заохочення позитивної посткримінальної поведінки суб`єкта злочину. На забезпечення дієвості правових механізмів інституту примирення, його цілей і мети впливають «складні» зв`язки між принципами публічності і диспозитивності.

Під час примирення сторін у кримінальному судочинстві кожна зі сторін кримінально-правового конфлікту переслідує свої інтереси. Для потерпілого це відновлення порушених прав шляхом відшкодування заподіяної злочином шкоди, для захисту якої він у кримінальному процесі наділений відповідними правами. Для обвинуваченого (підозрюваного) це уникнення кримінальної відповідальності або призначення мінімального покарання. Держава, у свою чергу, будучи носієм публічного інтересу, регулює суспільні відносини, які є предметом кримінального процесуального права.

Угода про примирення являє собою інструмент узгодження інтересів учасників кримінального провадження та забезпечення їх балансу, адже сторони шляхом компромісних і взаємовигідних рішень між собою адаптують норму права про примирення щодо конкретного випадку, чим задовольняють свої інтереси, а в результаті і суспільні (публічні) інтереси.

Аналогічна правова позиція викладена і в постанові ВС від 06.12.2018 у справі №756/11661/17.

Суд приходить висновку, що зміст укладеної між потерпілою ОСОБА_7 , за участі законного представника потерпілої ОСОБА_5 , та обвинуваченим ОСОБА_3 угоди про примирення жодним чином не суперечить інтересам суспільства, у ній повною мірою забезпечено баланс інтересів сторін угоди про примирення для цілей норм ч. 3 ст. 469, ч. 7 ст. 474 КПК України. Узгоджене сторонами угоди покарання за видом та розміром відповідає вимогам статей 65-67, 69 КК України і не виходить за межі загальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність, зокрема ч. 2 ст. 53 КК України.

Обґрунтованих підстав, які б вказували про неможливість застосувати до обвинуваченого положень ст. 69 КК України, прокурором не наведено.

29.11.2022 ухвалою слідчого судді Миколаївського районного суду Львівської області у судовому провадженні №1-кс/447/823/22, справа №447/2864/22, на автомобіль марки «OPEL VECTRA 1.6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , частину скла від транспортного засобу, яке поміщено в спецпакет №0870011, та праве дзеркало від автомобіля, поміщене у спецпакет №1621489, було накладено арешт.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 174 КПК України, зазначений арешт слід скасувати.

Відповідно до постанови про визнання предметів та речей речовими доказами від 25.11.2022, автомобіль марки «OPEL VECTRA 1.6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому виявлено зовнішні пошкодження характерні для ДТП, визнано речовим доказом та доставлено для зберігання на автомобільну стоянку по вул. Львівське шосе, 1, м. Миколаїв Львівської області; частину скла від транспортного засобу, яке поміщено в спецпакет №0870011, та праве дзеркало від автомобіля, поміщене у спецпакет №1621489, визнано речовими доказами та після проведення експертиз передано у камеру зберігання ВП №2 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області.

Відповідно до постанови про визнання предметів та речей речовими доказами від 28.11.2022, скляну пробірку, у якій містяться зразки крові ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано речовими доказами та передано для проведення судово-токсикологічної експертизи експертам ЛОБСМЕ.

Відповідно до постанови про визнання речей речовими доказами від 30.11.2022, медичну картку стаціонарного хворого №7862 від 25.11.2022, надану КНП ЛОР «Львівська обласна дитяча клінічна лікарня «ОХМАТДИТ» на підставі ухвали Миколаївського районного суду Львівської області, визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження.

Враховуючи вимоги ст. 100 КПК України, автомобіль марки «OPEL VECTRA 1.6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому виявлено зовнішні пошкодження характерні для ДТП слід повернути володільцю; частину скла від транспортного засобу, яке поміщено в спецпакет №0870011, праве дзеркало від автомобіля, поміщене у спецпакет №1621489, скляну пробірку, у якій містяться зразки крові ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано речовими доказами та передано для проведення судово-токсикологічної експертизи експертам ЛОБСМЕ знищити; медичну картку стаціонарного хворого №7862 від 25.11.2022, надану КНП ЛОР «Львівська обласна дитяча клінічна лікарня «ОХМАТДИТ» на підставі ухвали Миколаївського районного суду Львівської області слід залишити при матеріалах кримінального провадження.

Згідно ч. 2 ст. 124 КПК України, з ОСОБА_3 підлягають до стягнення витрати на залучення експерта у розмірі 10 430,98 гривень у користь держави за проведення експертиз №СЕ-19/114-22/21673-ІТ від 25.01.2023, №СЕ-19/114-22/21109-ІТ від 04.01.2023, №СЕ-19/114-22/21108-ІТ від 06.01.2023, №4273-Е від 16.03.2023.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Керуючись ст. 12, 50, 53, 65, 66, 69 КК України, ст. 100, 124, 174, 314, 373, 374, 468, 469, 473, 474, 475 КПК України, суд,

у х в а л и в :

Затвердити угоду про примирення, укладену 27.03.2023 між потерпілою ОСОБА_7 , за участі законного представника потерпілої ОСОБА_5 , та обвинуваченим ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, та із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, з дотриманням вимог ч. 2 ст. 53 КК України, призначити покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Продовжити ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, що полягає у забороні залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу прокурора чи суду у період з 21:00 до 06:00 год. до набрання цим вироком законної сили, але не більше ніж на 60 (шістдесят) днів, тобто до 29.06.2023.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні у розмірі 10 430 (десять тисяч чотириста тридцять) гривень 98 копійок.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Миколаївського районного суду Львівської області від 29.11.2022 у судовому провадженні №1-кс/447/823/22, справа №447/2864/22.

Речові докази по справі, а саме:

- автомобіль марки «OPEL VECTRA 1.6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому виявлено зовнішні пошкодження характерні для ДТП повернути володільцю;

- частину скла від транспортного засобу, яке поміщено в спецпакет №0870011, праве дзеркало від автомобіля, поміщене у спецпакет №1621489, скляну пробірку, у якій містяться зразки крові ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та передану для проведення судово-токсикологічної експертизи експертам ЛОБСМЕ знищити;

- медичну картку стаціонарного хворого №7862 від 25.11.2022, надану КНП ЛОР «Львівська обласна дитяча клінічна лікарня «ОХМАТДИТ» на підставі ухвали Миколаївського районного суду Львівської області залишити при матеріалах кримінального провадження.

У разі невиконання угоди про примирення або про визнання винуватості потерпілий чи прокурор відповідно мають право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку.

Вирок на підставі угоди може бути оскаржений у порядку передбаченому ст. 394 КПК України. Вирок суду набирає законної сили після закінчення встановленого законом строку на апеляційне оскарження.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1