Справа № 403/160/20
Провадження №1-кп/472/61/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про призначення судового розгляду

11 липня 2023 року смт.Веселинове

Миколаївської області

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря

судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого - ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

захисника - ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду №3 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000222 від 09.09.2015 року, по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Веселинівського районного суду Миколаївської області 06 березня 2023 року відповідно до ухвали Верховного Суду від 17 січня 2023 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000222 від 09.09.2015 року, по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції) в своїй доповіді вказала на можливість призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта, вказуючи, що по справі дотримані вимоги, викладені в ст. 291 КПК України.

Представник потерпілого ТОВ "Агрокомплекс" та потерпілий ОСОБА_6 в підготовче судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі.

10 липня 2023 року обвинувачений ОСОБА_4 подав до суду клопотання про повернення обвинувального акта прокурору. В обґрунтування клопотання, зокрема зазначив, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, оскільки в обвинувальному акті зазначено незрозумілий умисел, що ОСОБА_4 по епізоду за ч.3 ст.187 КК України "реалізуючи свій злочинний умисел, з корисливих мотивів, діючи умисно та цілеспрямовано, вчинив даний злочин". Таке формулювання умислу в обвинувальному акті слідчим є некоректним та не може бути застосовано у правому полі, оскількии законодавець не визначає таких видів умислу як «злочинний умисел, з корисливих мотивів, діючи умисно» тощо, а чітко зазначає його види: прямий і непрямий з відповідною формулою, визначеною у статті 24 КК України. Цитуючи формулювання в обвинувальному акті виду умислу як «свій злочинний умисел, з корисливих мотивів, діючи умисно та цілеспрямовано» зазначає, що в Кримінальному Кодексі України такий вид умислу відсутній взагалі. А тому сторона державного обвинувачення не має процесуального права приписувати той вид умислу, який не передбачений законом (ч. 2 ст.19 Конституції України, ст. 9 КПК України). Аналогічний вид умислу «злочинний умисел, з корисдивих мотивів, діючи повторно» слідчим сформульовано в обвинувальному акті і по другому епізоду за ч. 3 ст.289 КК України, що не передбачає такого формулювання виду умислу статтею 24 КК України та в свою чергу тягне за собою невідповідність обвинувального акту КПК України з підстав описаних вище. Крім того, в обвинувальному акті зазначено наступне формулювання «вчинив напад», «вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом», що є непроцесуальним формулюванням, оскільки особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законої сили.

Обвинувачений ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні підтримав заявлене ним клопотання про повернення обвинувального акта прокурору, та зокрема, зазначав, що формулювання обвинувачення викладено нечітко та є незрозумілим йому.

Захисник ОСОБА_5 підтримав клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та просив його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні висловила думку про те, що підстав для повернення прокурору обвинувального акта не має, обвинувальний акт складено відповідно до вимог ст. 291 КПК України, а ті підстави, на які посилається обвинувачений ОСОБА_4 , не є підставами для повернення обвинувального акту прокурору та не можуть бути предметом розгляду на стадії підготовчого судового засідання, а тому клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 не підлягає задоволенню.

Заслухавши думки прокурора, обвинуваченого, захисника щодо клопотання обвинуваченого про повернення обвинувального акту та можливості призначення судового розгляду у даному кримінальному провадженні, суд вважає, що можливо призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта з наступних підстав.

Відповідно до змісту п.3 ч.2 ст. 283, ст. 291 КПК України обвинувальний акт є підсумковим процесуальним документом досудового слідства, за допомогою якого здійснюється функція обвинувачення, та в якому викладається його сутність і підстави, дається юридична оцінка та кваліфікація дій підозрюваного (обвинуваченого), визначаються межі судового розгляду.

Вичерпний перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт, визначено ч.2 ст. 291 КПК України.

У відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Таким чином, у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт перевіряється на відповідність саме вимогам ч.2 ст. 291 КПК України.

В підготовчому судовому засіданні встановлено, що відповідно до ухвали Верховного Суду від 17 січня 2023 року кримінальне провадження підсудне Веселинівському районному суду Миколаївської області.

Обвинувальний акт складено відповідно до вимог ст. 291 КПК України.

Суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає ст.291 КПК України, зокрема: якщо він містить положення, що суперечать одне одному; містить недопустиму натуралізацію опису злочину; не підписаний слідчим чи не затверджений прокурором; до нього не долучено передбачені законом додатки.

В той же час, повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Під час перевірки матеріалів кримінального провадження судом встановлено, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 містить всі відомості, які передбачені положеннями ст. 291 КПК України: в ньому викладені фактичні обставини кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, зазначена правова кваліфікація, з посиланням на положення закону і частину статті закону України про кримінальну відповідальність, викладено формулювання обвинувачення, зазначені анкетні дані обвинуваченого, анкетні відомості потерпілих, найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; дату та місце його складання, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання, прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, який склав обвинувальний акт. Обвинувальний акт підписаний та затверджений прокурором із зазначенням його посади та прізвища. До обвинувального акту доданий реєстр матеріалів досудового розслідування, розписки обвинуваченого та його захисника про отримання копій обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування.

За наведених обставин, на переконання суду, обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 містить у собі усі складові, передбачені ст.291 КПК України

Крім того, слід звернути увагу обвинуваченого та захисника, що на стадії підготовчого судового засідання, суд не вправі давати будь-яку оцінку сформованому обвинуваченню, в тому числі щодо його повноти та правильності, зокрема щодо оцінки обвинувачення, кваліфікації дій обвинуваченого, а також досліджувати обставини вчинення кримінального правопорушення, оскільки такі дії проводяться на стадії судового розгляду з дослідженням доказів, зібраних у кримінальному провадженні.

Доводи обвинуваченого та захисника про те, що формулювання обвинувачення, наведене в обвинувальному акті, є неконкретним та неправильним, слід визнати безпідставними, виходячи з наступного.

Деталі обвинувачення у кримінальному процесі (певні конкретні фактичні обставини) мають суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (справа «Маттоціа проти Італії» від 25.07.2000 р.).

Проте конкретність обвинувачення є оціночною категорією та може бути перевірена лише в ході судового розгляду справи, адже на стадії підготовчого судового засідання суд не може давати оцінку кваліфікації дій обвинуваченого, доказам чи фактичним обставинам кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

У разі ж повернення обвинувального акту судом першої інстанції з підстав неконкретності обвинувачення, вказівки суду спонукають органи досудового слідства на проведення слідчих (розшукових) та процесуальних дій, чим нівелюється процесуальна самостійність прокурора на визначення обсягу достатніх доказів для складання обвинувального акту та дотримання принципу змагальності, згідно з яким саме прокурор як сторона обвинувачення звертається до суду з обвинувальним актом, та свідчить про те, що суд певним чином перебирає на себе функції, які не притаманні йому.

При цьому, з метою недопущення порушення права особи на захист через неконкретність обвинувачення та можливого скасування рішення суду першої інстанції з підстав незабезпечення гарантій на справедливий суд, прокурор відповідно до положень ст. 337 КПК України в ході судового розгляду може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення тощо.

Суд, в силу цієї ж норми має право вийти за межі висунутого обвинувачення в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Разом з тим, суд відзначає, що повернення обвинувального акту із зазначених в клопотанні обвинуваченого підстав, призведе до затягування розгляду кримінального провадження, і як наслідок, до порушення передбачених ст. 28 КПК України розумних строків судового розгляду.

В той час як про обов`язковість дотримання розумного строку розгляду кримінальних справ неодноразово наголошував та встановлював порушення і Європейський суд з прав людини (справи «Вітрук проти України» від 16.09.2010, «Юртаєв проти України» від 31.01.2006 та інші).

Окремо суд звертає увагу на аргументи обвинуваченого про те, що сформульоване у направленому до суду обвинувальному акті обвинувачення порушує презумпцію невинуватості, закріплену у ст. 17 КПК України.

З цього приводу варто зазначити, що у рішенні № 3-р(ІІ)/2022 від 08.06.2022 за конституційною скаргою щодо відповідності Конституції України (конституційності) п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України (справа щодо презумпції невинуватості) Конституційний Суд України зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості.

Вирішальним у наведеному посиланні є висновок про те, що сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості саме під час надання оцінки зібраним по справі доказам.

Виходячи з такого трактування змісту презумпції невинуватості, суд вважає, що приписи ст. 17 КПК України належить враховувати при оцінюванні доказів, а не на стадії підготовчого судового засідання.

Крім того, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Таким чином, на підставі такого законодавчого визначення обвинувачення можна стверджувати, що висунення стороною обвинувачення твердження про вчинення особою кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею закону про кримінальну відповідальність, якщо воно пред`явлене у порядку, встановленому КПК України, а саме викладене в обвинувальному акті, не може бути витлумачене як порушення принципу презумпції невинуватості, закріпленого у ст. 17 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 не підлягає задоволенню, оскільки зазначені в його клопотанні підстави не є достатніми для повернення обвинувального акту прокурору, а тому суд вважає, що кримінальне провадження підлягає призначенню до судовому розгляду на підставі обвинувального акту з наведених вище підстав.

Крім того, 10 липня 2023 року обвинувачений ОСОБА_4 подав до суду скаргу на рішення, дії та бездіяльність слідчого ОСОБА_7 і прокурора ОСОБА_8 в порядку ч.2 ст.303 КПК України, яке він підтримав в підготовчому засіданні, і в якому зокрема просив скасувати постанову прокурора Устинівського району Кіровоградської області радника юстиції ОСОБА_8 від 25.11.2015 року про продовження строку досудового розслідування до 30.12.2015 року з підстав порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_4 , що є порушенням загальних засад кримінального провадження, передбачених п.14 ч.1 ст.7, ч.1 ст.20 КПК України, та є істотним порушенням прав людини і основоположних свобод, оскільки невручення даного клопотання слідчого про продовження строку досудового розслідування унеможливило завчасне ознайомлення з цим клопотанням, унеможливило забезпечити можливість обвинуваченого надати усні або письмові пояснення з приводу підозри, унеможливило подати докази, вказати на неефективність діяльності слідчого, прокурора, які протягом відведеного законом строку не змогли всебічно, повно дослідити обставини кримінального провадження, а також прийняти необхідні процесуальні рішення, на недоліки форми і змісту клопотання, на недотримання слідчим, прокурором вимог статті 28 КПК України - розумних строків досудового розслідування, брати особисту участь під час розгляду даного клопотання, користуватися правовою допомогою захисника під час розгляду даного клопотання та під час винесення постанови про продовження строку досудового розслідування.

Захисник ОСОБА_5 підтримав скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 та просив його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 просила суд відмовити в задоволенні скарги обвинуваченого, оскільки досудове розслідування у даному кримінальному провадженні було здійснено відповідно до вимог КПК України.

Суд, заслухавши думки учасників підготовчого судового засідання дійшов наступного висновку.

Положеннями ч. 2 ст. 303 КПК України, на яке посилається сторона захисту у своїй скарзі, визначено, що скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора (ніж ті, що зазначені в частині 1 цієї статті) не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Отже, положення ч. 2 ст. 303 КПК України не містять імперативної вимоги щодо обов`язкового розгляду по суті будь-яких скарг у підготовчому судовому засіданні, а лише вказують на можливість такого розгляду з урахуванням завдань підготовчого провадження, повноважень суду та з дотриманням правил, передбачених статтями 314-318 КПК України (зокрема, на це вказує використане законодавцем формулювання «можуть бути предметом розгляду», а не «розглядаються» чи «підлягають розгляду» тощо, а також пряме відсилання до правил статей 314-316 КПК України).

Ані ч.2 ст.303, ані статті 314-316 КПК не передбачають, що суд в підготовчому судовому засіданні має право ухвалити за результатом розгляду таких скарг одне з рішень, які передбачені ч.2 ст.307 КПК України під час досудового розслідування, а саме скасовувати рішення слідчого чи прокурора, зобов`язувати припинити дію чи, навпаки, вчинити певну дію, відмовити в задоволенні скарги.

Натомість, за змістом ст. 314-316 КПК України підготовче судове засідання є обов`язковою, самостійною стадією кримінального процесу, основною метою проведення якої є визначення судом можливості на законних підставах призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

З огляду на вказану специфіку завдань та цілей підготовчого судового засідання, в межах цієї стадії суд позбавлений можливості досліджувати докази, надавати їм оцінку з точки зору їх допустимості та/або достовірності, а також робити висновки щодо законності чи незаконності дій, бездіяльності чи рішень, прийнятих на досудовому розслідуванні.

Водночас, зі змісту поданої стороною захисту скарги вбачається, що викладені у ній доводи зводяться до необхідності надання судом оцінки діям та рішенням представників сторони обвинувачення, в тому числі, з точки зору їх законності, у зв`язку з порушеннями норм кримінального процесуального законодавства які, на думку захисту, були допущенні при їх прийнятті.

На переконання суду, викладені у скарзі аргументи потребують аналізу законності низки взаємопов`язаних процесуальних дій та рішень у кримінальному провадженні, а відтак, твердження обвинуваченого щодо допущених порушень під час досудового розслідування, заперечення з цього приводу сторони обвинувачення, підлягають дослідженню вже під час судового розгляду у ході дослідження доказів, оскільки це матиме значення для оцінки їх допустимості та належності.

Таким чином, розгляд по суті вказаної скарги під час підготовчого судового засідання був би передчасним, а тому суд приходить до висновку про необхідність долучення її до матеріалів кримінального провадження, без вирішення порушених у ній питань по суті.

Одночасно, суд роз`яснює стороні захисту, що доводи, викладені у її скарзі, будуть розглянуті на стадії судового розгляду, зокрема, під час дослідження доказів, а також під час надання їм оцінки в нарадчій кімнаті.

Крім того, 03 липня 2023 року обвинувачений ОСОБА_4 подав до суду клопотання про скасування ухвали суду від 26 червня 2023 року про накладення на нього грошового стягнення. В обґрунтування клопотання зазначив, що його діях була відсутня неповага до суду, оскільки він 26.06.2023 року, після оголошеної судом перерви в 15 хвилин, не повернувся в судове засідання в режимі відеоконференції, оскільки йому було недостатньо цього часу на конфіденційну розмову зі своїм захисником. Крім того, вказав, що 01.06.2023 року також він не залишав залу судового засідання, а відмовився від проведення судового засідання в режимі відеоконференції, оскільки це є його правом, а не обов`язком брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Захисник ОСОБА_5 підтримав клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та просив його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 просила суд відмовити в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки воно є необгрунтованим.

Суд, заслухавши думки учасників підготовчого судового засідання дійшов наступного висновку.

За правилами ч.ч. 1-3 ст. 147 КПК України, особа, на яку було накладено грошове стягнення та яка не була присутня під час розгляду цього питання слідчим суддею, судом, має право подати клопотання про скасування ухвали про накладення на неї грошового стягнення. Клопотання подається слідчому судді, суду, який виніс ухвалу про накладення грошового стягнення.

Слідчий суддя, суд, визнавши доводи особи обґрунтованими, може самостійно скасувати ухвалу про накладення грошового стягнення, а в іншому випадку - призначає судове засідання для розгляду клопотання про скасування ухвали про накладення грошового стягнення. Особа, яка подала клопотання, а також слідчий, прокурор, за клопотанням якого було накладено грошове стягнення, повідомляються про місце та час розгляду клопотання, проте їх неприбуття не перешкоджає такому розгляду.

Слідчий суддя, суд скасовує ухвалу про накладення на особу грошового стягнення за результатами його розгляду в судовому засіданні, якщо буде встановлено, що стягнення накладено безпідставно, а в іншому випадку - відмовляє у задоволенні клопотання.

Судом встановлено, що 01 червня 2023 року обвинувачений ОСОБА_4 самовільно залишив підготовче судове засідання в режимі відеоконференції, тобто порушив порядок у залі судового засідання та не підкорився розпорядженням головуючого у судовому засіданні.

Судом було направлено на електронну пошту ОСОБА_4 та на електронну пошту виправної колонії письмове попередження ОСОБА_4 , в якому було наголошено про необхідність виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Однак, 26 червня 2023 року обвинувачений ОСОБА_4 не повернувся в судове засідання в режимі відеоконференції після перерви, тобто повторно самовільно залишив судове засідання, повторно не виконав свій процесуальний обов`язок як обвинуваченого, в зв`язку із чим судом і було постановлено ухвалу про накладення грошового стягнення на обвинуваченого ОСОБА_4 .

Суд вважає, що доводи ОСОБА_4 є необґрунтованими, а тому ухвала суду про накладення грошового стягнення не підлягає скасуванню, оскільки ОСОБА_4 двічі самовільно залишив судове засідання, тобто двічі не виконав свій процесуальний обов`язок як обвинуваченого. Крім того, суд звертає увагу обвинуваченого ОСОБА_4 на те, що відповідно до ч. 2 ст. 336 КПК України суд не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, якщо він проти цього заперечує, крім випадків здійснення дистанційного судового провадження в умовах воєнного стану. Тобто, оскільки, нині на території України діє режим воєнного стану, то суд не потребує згоди обвинуваченого ОСОБА_4 на здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений.

Крім того, 11 липня 2023 року обвинувачений ОСОБА_4 подав до суду клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, в якому просив суд надати тимчасовий доступ до речей і документів захиснику ОСОБА_5 для отримання інформації з ЄРДР по кримінальному провадженні №0000222 від 09.09.2015 року, внесеного до ЄРДР, яка перебуває у володінні Офісу Генерального прокурора, а саме надати тимчасовий доступ до наступної інформації та відомостей по кримінальному провадженні № 0000222 від 09.09.2015 року: 1) конкретно, яка інформація та відомості вносилися до ЄРДР по даній справі; 2) якою особою було внесено цю інформацію та відомості до ЄРДР по даній справі (ПІБ, посада, звання); 3) конкретно в який час (дата, години та хвилини) внесено було цю інформацію та відомостідо ЄРДР по даній справі. Вважає, що дана запитувана інформація є суттєвою складовою вибудування ним із захисником лінії захисту, в тому числі і в підготовчому судовому засіданні, та може спростувати винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 від пред`явленого йому обвинувачення по даному кримінальному провадженню, так як органи досудового розслідування можливо збирали докази, проводили досудове розслідуввння в непередбачений спосіб, визначений КПК України, без внесення певних відомостей до ЄРДР, а здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Прокурор ОСОБА_3 просила суд відмовити в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки воно є необгрунтованим.

Захисник ОСОБА_5 при вирішенні даного клопотання поклався на розсуд суду.

Пунктом 5 частини 2 статті 131 КПК України передбачено такий вид заходу забезпечення кримінального провадження як тимчасовий доступ до речей та документів, який полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку). Тимчасовий доступ до електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку здійснюється шляхом зняття копії інформації, що міститься в таких електронних інформаційних системах, комп`ютерних системах або їх частинах, мобільних терміналах систем зв`язку, без їх вилучення (ч. 1 ст. 159 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 160 КПК України сторони кримінального провадження мають право звернутися до слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження із клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів, за винятком зазначених у статті 161 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 333 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ КПК України, з урахуванням особливостей, встановлених розділом IV КПК України.

Згідно із ч. 2 ст. 333 КПК України під час розгляду клопотання про надання тимчасового доступу до речей і документів, суд також ураховує причини, через які такий тимчасовий доступ не був здійснений під час досудового розслідування.

Перевіряючи наявність підстав, передбачених ч. 2 ст. 333 КПК України щодо причин, через які сторона захисту не здійснила тимчасовий доступ до речей та документів під час досудового розслідування, суд зауважує, що у своєму клопотанні обвинувачений ОСОБА_4 взагалі не вказав жодних причин, через які таке клопотання про тимчасовий доступ ним та його захисником не було подано під час досудового розслідування.

Враховуючи вказані вище обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про тимчасовий доступ до відомостей в ЄРДР слід відмовити у повному обсязі.

Крім того, в підготовчому судовому засіданні після того, як суд обговорив всі клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 , останній заявив, що його захисник ОСОБА_5 здійснює неефективний захист і в них різні позиції щодо його захисту, а тому він відмовляється від даного захисника і просить суд призначити йому іншого захисника.

Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_4 про неефективність роботи його захисника, суд зазначає наступне.

Забезпечення права на захист підозрюваного, обвинуваченого, засудженого і виправданого у кримінальному провадженні - одна з найважливіших гарантій захисту прав і свобод людини та громадянина, закріплених статтею 59, частиною 2 статті 63, пунктом 5 частини 1 статті 129 Конституції України.

У своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що сумлінне забезпечення здійснення прав, гарантованих статтею 6 Конвенції, є обов`язком держави. Адекватний захист обвинуваченого як у суді першої інстанції, так і в суді вищої інстанції має вирішальне значення для справедливості у системі кримінального судочинства.

Відповідно до статей 59, 63 Конституції України підозрюваний, обвинувачений чи підсудний має право на захист. Кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно частини 2 статті 20 КПК слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані роз`яснити підозрюваному, обвинуваченому його права та забезпечити право на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним або призначеного захисника.

Пунктом 3 частини 3 статті 42 КПК передбачено, що підозрюваний, обвинувачений має право відмовитися від захисника в будь-який момент кримінального провадження, а також на отримання правової допомоги захисника за рахунок держави у випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, в тому числі у зв`язку з відсутністю коштів на її оплату.

Реалізація права на відмову від захисника та відповідна процедура визначена статтею 54 КПК, частинами 1 та 3 якої, зокрема, передбачено, що підозрюваний, обвинувачений має право відмовитися від захисника або замінити його, проте відмова від захисника не приймається у випадку, якщо його участь є обов`язковою. У такому випадку, якщо підозрюваний, обвинувачений відмовляється від захисника і не залучає іншого захисника, захисник повинен бути залучений у порядку, передбаченому статтею 49 цього Кодексу, для здійснення захисту за призначенням.

Отже, на усіх стадіях кримінального провадження закон забезпечує особу, яка підозрюється, обвинувачується, або засуджена у вчиненні кримінального правопорушення, можливістю мати захисника як з боку обраного ним, так і з боку призначеного захисника. Забезпечена така особа і можливістю відмовитися від захисника або замінити його відповідно до вимог процесуального закону.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження захист обвинуваченого ОСОБА_4 в суді здійснює за призначенням адвокат ОСОБА_5 .

Варто зазначити, що суд не має повноважень оцінювати ефективність стратегії та тактики захисту.

Ефективність захисту не є тотожною досягненню за результатами судового розгляду бажаного для обвинуваченого результату, а полягає в наданні йому належних та достатніх можливостей із використанням власних процесуальних прав і кваліфікованої юридичної допомоги, яка в передбачених законом випадках, є обов`язковою, захищатися від обвинувачення в передбачений законом спосіб. Подальша незгода обвинуваченого з позицією і тактикою захисту не свідчить про його неефективність.

(Вказана позиція узгоджується із правовою позицієї Верховного Суду, яка викладена в Постанові від 20.03.2023 року у справі №947/2882/20).

Посилання обвинуваченого на те, що в них із захисником різні позиції щодо його захисту суд не приймає, оскільки як вбачається з матеріалів клопотання про тимчасовий доступ, захисником ОСОБА_5 було скеровано запит до Офісу Генерального прокурора про надання доступу до відомостей в ЄРДР, і було отримано відповідь, після чого вказані документи було передано обвинуваченому ОСОБА_4 .

Таким чином, судом не встановлено обставин того, що захисник ОСОБА_5 здійснює неефективний захист обвинуваченого ОСОБА_4 , а тому не вбачає підстав для прийняття відмови обвинуваченого від захисника на даному етапі судового провадження. Натомість, суд роз`яснює ОСОБА_4 , що він має право сам особисто залучити іншого захисника за угодою.

Також, суд роз`яснює ОСОБА_4 , що якщо він наполягає на відмові від захисника, то йому необхідно особисто та безпосередньо повідомити захиснику ОСОБА_5 про небажання мати захисника під час конфіденційної розмови з ним.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 146, 147, 303, 291, 314, 315, 316 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про повернення обвинувального акта прокурору, яке надійшло до суду 10 липня 2023 року, - відмовити.

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000222 від 09.09.2015 року, по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, суддею одноособово у відкритому судовому засіданні на 20 вересня 2023 року о 10.30 годині в приміщенні Веселинівського районного суду Миколаївської області в залі судових засідань №3.

В судове засідання викликати всіх учасників судового провадження.

Прокурору ОСОБА_3 забезпечити в судове засідання явку учасників судового провадження.

Матеріали скарги обвинуваченого ОСОБА_4 на рішення, дії та бездіяльність слідчого ОСОБА_7 і прокурора ОСОБА_8 , яка надійшла до суду 10 липня 2023 року, - долучити до матеріалів кримінального провадження та надати оцінку висловленим у ній доводам у ході судового розгляду.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про скасування ухвали суду від 26 червня 2023 року про накладення на нього грошового стягнення, яке надійшло до суду 03 липня 2023 року, - відмовити.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про тимчасовий доступ до відомостей в ЄРДР, яке надійшло до суду 11 липня 2023 року, - відмовити.

Відмову обвинуваченого ОСОБА_4 від захисника ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні, - не приймати.

Ухвала суду апеляційному оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення за кримінальним провадженням.

Суддя Веселинівського районного суду ОСОБА_1

Миколаївської області