Постанова

Іменем України

25 травня 2023 року

м. Київ

справа № 759/27009/21

провадження № 51-1376 км 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженої ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_7 на ухвалу Київського апеляційного суду від 12 грудня 2022 року у кримінальному провадженні № 0001960 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки та жительки АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Святошинського районного суду м. Києва від 30 листопада 2021 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік.

Також вироком суду вирішено питання щодо судових витрат та долі речових доказів.

Вказаний вирок ухвалено за результатом спрощеного провадження у порядку, передбаченому статтями 381, 382 КПК України.

Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватою у тому, що вона 07 вересня 2021 року у невстановлений досудовим розслідуванням час та спосіб, домовилась з невстановленою досудовим розслідуванням особою про придбання наркотичного засобу для власного вживання без мети збуту, за що здійснила оплату шляхом переказу коштів у сумі 500 грн на вказаний їй картковий рахунок. Того ж дня, діючи за вказівкою зазначеної невстановленої досудовим розслідуванням особи, прибула до будинку АДРЕСА_2 , де з вказаного їй місця забрала залишений в закладці полімерний пакет, в середині якого знаходилися загорнуті у чорний поліетилен два згортки з фольги, який ОСОБА_6 залишила собі. Після чого приблизно о 15:04, перебуваючи біля будинку № 14 на вул. Галаганівській у м. Києві, ОСОБА_6 була викрита працівниками поліції, яким добровільно видала зазначений вище полімерний пакет, у якому знаходились кристалічні речовини білого кольору масою 0,520 г та 0,524 г. Відповідно до висновку експертизи матеріалів, речовин та виробів № СЕ-19/11-21/43890-НЗПРАП від 19 листопада 2021 року у наданих на дослідження кристалічних речовинах виявлено наркотичний засіб метадон загальною масою 0,173 г.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 грудня 2022 року апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 залишено без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 30 листопада 2021 року щодо ОСОБА_6 - без зміни.

Вимоги, викладені у касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_7 ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Не оспорюючи доведеності винуватості ОСОБА_6 та встановлених судом фактичних обставин, не погоджується з висновком про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням. Зокрема, прокурор стверджує, що, ухвалюючи вирок, місцевий суд не взяв до уваги обставини вчинення ОСОБА_6 кримінального проступку, а саме вчинення нею ряду активних дій для придбання наркотичного засобу, чим вона сприяла незаконному обігу наркотиків. Крім того, судом не враховано дані про особу ОСОБА_6 , яка неодноразово відбувала реальне покарання і після звільнення з місць позбавлення волі, маючи непогашену судимість, через незначний проміжок часу вчинила вказане кримінально каране діяння. Зазначає, що апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні апеляційних вимог прокурора, не надав об`єктивної оцінки всім обставинам, які мають значення для призначення засудженій покарання, а свого рішення належним чином не мотивував, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.

Позиції інших учасників судового провадження

Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу прокурора не надходило.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримав касаційну скаргу прокурора ОСОБА_7 , просив ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Засуджена ОСОБА_6 заперечувала щодо задоволення касаційної скарги прокурора, просила ухвалу апеляційного суду залишити без зміни.

Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Мотиви Суду

Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, й правильність кваліфікації її дій у касаційній скарзі прокурором не оспорюються, а томув касаційному порядку не перевіряються.

У касаційній скарзі прокурор вказує про допущені апеляційним судом істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зокрема, прокурор стверджує, що, ухвалюючи вирок, місцевий суд не взяв до уваги обставини вчинення ОСОБА_6 кримінального проступку, а саме вчинення нею ряду активних дій для придбання наркотичного засобу, чим вона сприяла незаконному обігу наркотиків. Крім того, місцевим судом не враховано дані про особу ОСОБА_6 , яка неодноразово відбувала покарання і після звільнення з місць позбавлення волі, маючи непогашену судимість, через незначний проміжок часу вчинила вказане кримінально каране діяння.

При цьому зазначає, що апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні апеляційних вимог прокурора, не надав об`єктивної оцінки всім обставинам, які мають значення для призначення засудженій покарання, а свого рішення належним чином не мотивував, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.

Зазначені доводи прокурора, що викладені в касаційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.

Так, відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.

Разом з тим, з огляду на дискреційні повноваження, суд також вправі звільнити особу від відбування призначеного покарання з випробуванням за наявності для цього підстав.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обґрунтовуючи висновок в частині призначення ОСОБА_6 покарання, місцевий суд виходив з того, що ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, свою вину визнала повністю, офіційно не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має місце реєстрації та постійне місце проживання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання засудженій ОСОБА_6 , судом визнано її щире каяття. Обставин, які б обтяжували покарання засудженій, в ході судового розгляду не встановлено.

Беручи до уваги конкретні обставини справи та особу ОСОБА_6 , місцевий суд дійшов висновку про необхідність призначення їй покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

Разом з тим на підставі ст. 75 КК України місцевим судом звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік.

Перевіряючи вирок місцевого суду в апеляційному порядку, апеляційний суд погодився з висновками місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, а також погодився з обґрунтованістю звільнення її від відбування покарання з випробуванням.

Зі змісту ухвали суду апеляційної інстанції вбачається, що апеляційний суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком, взяв до уваги дані про особу ОСОБА_6 , яка раніше притягувалася до кримінальної відповідальності, відбувала покарання в місцях позбавлення волі, незаміжня, однак перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , має неповнолітнього сина, стосовно якого позбавлена батьківських прав, але займається питанням щодо відновлення батьківських прав, працює неофіційно, має постійне місце реєстрації та проживання, проживає зі своєю матір`ю, яка є інвалідом ІІІ групи, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, добровільно звернулася до лікувального закладу для лікування від наркотичної залежності, щиро розкаялася, а також врахував відсутність обставин, які б обтяжували покарання.

При цьому, апеляційний суд зазначив, що з моменту вчинення ОСОБА_6 кримінального проступку, в матеріалах кримінального провадження відсутні дані, які б вказували про її неналежну поведінку, притягнення до адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Таким чином апеляційний суд дійшов висновку про наявність позитивних змін у поведінці ОСОБА_6 , яка зробила для себе належні висновки і стала на шлях виправлення, що істотно знижує її суспільну небезпечність.

Водночас апеляційний суд спростував доводи апеляційної скарги прокурора про відсутність у засудженої щирого каяття, оскільки в ході розгляду кримінального провадження було встановлено, що ОСОБА_6 в повному обсязі та беззаперечно визнала свою вину, висловила жаль з приводу вчиненого, та просила дати їй можливість виправитись, що свідчить про її критичну оцінку своєї протиправної поведінки.

Крім того, суд апеляційної інстанції не погодився з твердженнями прокурора про те, що попередні судимості та відбування ОСОБА_6 реального покарання не досягли своєї мети, оскільки вказані обставини були враховані місцевим судом під час призначення покарання та звільнення її від його відбування на підставі ст. 75 КК України.

Також апеляційний суд в ухвалі вказав, що хоча вчинений ОСОБА_6 кримінальний проступок відноситься до кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, та інших кримінальних правопорушень проти здоров`я населення, однак з огляду на мету придбання наркотичного засобу (для власного вживання) наслідком її дій могла бути шкода здоров`ю виключно для самої ОСОБА_6 , яка, усвідомлюючи свою залежність від наркотичних засобів, добровільно звернулася до лікувального закладу.

Такі висновки апеляційного суду є вмотивованими та такими, що узгоджуються з матеріалами кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що призначене засудженій ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для її виправлення і попередження нових злочинів, справедливим та таким, що не суперечить ст. 65 КК України та відповідає основній його меті як заходу примусу.

На думку колегії суддів, врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, а також ті, про які прокурор вказує у своїй касаційній скарзі, суд обґрунтовано дійшов висновку про можливість виправлення засудженої ОСОБА_6 без реального відбування покарання, але за умови здійснення за нею контролю з боку уповноваженого органу з питань пробації, на підставі статей 75, 76 КК України.

Таким чином зазначені обставини у їх сукупності свідчать про можливість у даному випадку звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі положень ст. 75 КК України, а тому доводи прокурора в цій частині не підлягають задоволенню.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено, а призначене покарання та звільнення від його відбування відповідає тяжкості вчиненого кримінального проступку та особі засудженої, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду - без зміни.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 12 грудня 2022 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3