УХВАЛА

18 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 465/6100/19

провадження № 51-5492ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 на вирок Франківського районного суду м. Львова від 11 квітня 2023 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 22 червня 2023 року щодо останньої,

встановив:

Захисник звернувся до суду з касаційною скаргою на указані вище судові рішення щодо засудженої ОСОБА_5 , де ставить питання про їх скасування з підстав, передбачених ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що її необхідно залишити без руху, встановивши строк для усунення недоліків.

Згідноз п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК в касаційній скарзі має бути наведено обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.

При цьому, за приписами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Таким чином, заперечення захисником правильності встановлення судом фактичних обставин кримінального провадження в обґрунтування доводів про невинуватість засудженої за ч. 3 ст. 190 Кримінального кодексу України (далі - КК), а також оцінка доказів на предмет їх достовірності, про що, зокрема, йдеться у змісті касаційної скарги, не є предметом касаційного перегляду і відноситься до компетенції перевірки апеляційного суду.

За змістом касаційної скарги захисник не погоджується з доведеністю вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК, та разом з тим наводить доводи, які стосуються невідповідності призначеного засудженій покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та її особі через суворість.

Покарання є кримінально-правовим наслідком визнання особи винуватою у вчиненні злочину, тому доводи про недотримання судом вимог щодо його призначення суперечать доводам про невинуватість засудженої, тобто вимога в касаційній скарзі обґрунтована захисником доводами, які є взаємовиключними, що, по своїй суті, є не просто формальним недотриманням приписів ст. 427 КПК, а фактично позбавляє суд касаційної інстанції процесуальної можливості належним чином визначити предмет касаційного розгляду.

Крім того, порушуючи в касаційній скарзі питання про скасування оскаржених судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, захисник не указує про такі порушення кримінального процесуального закону, які би відповідно до положень ст. 415 КПК слугували підставою для призначення нового розгляду саме у суді першої інстанції та не можуть бути виправлені апеляційним судом. Водночас касаційна скарга не містить обґрунтування того, яких порушень приписів КПК було допущено апеляційним судом при перегляді вироку Франківського районного суду м. Львова від 11 квітня 2023 року, з огляду на межі та порядок апеляційного перегляду, передбачені статтями 404, 405 КПК.

Захисник в касаційній скарзі, серед іншого, посилається на неправильну оцінку доказів щодо розміру цивільного позову, при цьому не зазначає, з посиланням на матеріали кримінального провадження, які конкретно докази в цій частині отримали неправильну оцінку, в контексті приписів ст. 94 КПК, де не наводить обґрунтування підстав до застосування касаційним судом повноважень, визначених ст. 436 КПК, у їх взаємозв`язку із приписами статей 433, 438 цього Кодексу. Суд звертає увагу, що загальні та неконкретизовані твердження про недотримання судами попередніх інстанцій норм матеріального або процесуального закону не можуть бути предметом перевірки суду касаційної інстанції без обґрунтування з посиланням на відповідні матеріали кримінального провадження.

У касаційній скарзі також зазначено про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої ОСОБА_5 через суворість, де наведені твердження про безпідставне не застосування до неї положень ст. 75 КК, а також про призначення покарання у розмірі, який є максимальним, передбаченим у санкції ч. 3 ст. 190 цього Кодексу.

Колегія суддів враховує, що виправлення засудженого є таким впливом покарання на його свідомість, за допомогою якого усуваються ті його негативні риси, що призвели до вчинення кримінального правопорушення та виявляється у внесенні коректив у його соціально-психологічні характеристики, нейтралізації негативних криміногенних настанов, вихованні законослухняності та поваги до положень закону, в тому числі і кримінального. Рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням за приписами ст. 75 КК приймається з урахуванням можливості досягнення мети покарання в контексті положень ст. 50 цього Кодексу.

Натомість у касаційній скарзі відсутнє обґрунтування наявності передбачених ст. 75 КК підстав і умов для звільнення засудженої від відбування покарання з випробуванням, як не йдеться і про те, яких порушень в цій частині допустили суди першої та апеляційної інстанцій.

В касаційній скарзі також указано, що покарання, призначене ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 190 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років, тобто в максимальному розмірі, передбаченому санкцією зазначеної статті, є невмотивованим. Проте захисник не бере до уваги редакцію інкримінованої засудженій норми КК, якою керувалися суди попередніх інстанцій, а також не наводить підстав до застосування судом касаційної інстанції приписів ст. 414 КПК.

Стаття 414 КПК передбачає, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке би мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Касаційна скарга захисника не містить обґрунтування невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої, з огляду на вид і розмір призначеного ОСОБА_5 покарання, його явної несправедливості через суворість, а також аргументованих доводів стосовно спростування висновків судів в частині призначеного покарання із урахуванням того, що воно засудженій призначено у виді позбавлення волі в розмірі, який нижче середнього, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК.

Колегія суддів також звертає увагу захисника, що звільнення від відбування покарання за ст. 75 КК передбачене розділом XII Загальної частини КК, яким визначені підстави і умови застосування іншого, відмінного від визначеного розділом XI КК інституту кримінального права - призначення покарання, отже твердження про порушення вимог закону щодо звільнення від відбування покарання з випробуванням мають ґрунтуватися на відповідних доводах в контексті застосування положень ст. 75 КК, недотримання яких, за своїм змістом, є неправильним застосуванням положень закону України про кримінальну відповідальність, що в аспекті положень ст. 413 КПК є підставою до скасування або зміни судового рішення.

Захисник додає до касаційної скарги матеріали на 80 аркушах з метою дослідження обставин, які характеризують засуджену, та просить долучити такі матеріали до кримінального провадження, проте не посилається на норми КПК, які дозволяють суду касаційної інстанції, який є судом права, а не факту, на даному етапі залучати і досліджувати докази на предмет їх достовірності.

З огляду на те, що відповідно до приписів ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, викладене вище перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Відповідно до ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу було подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, котра подала касаційну скаргу.

Врахувавши вищенаведене, керуючись положеннями ст. 429 КПК, з огляду на те, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу необхідно залишити без руху і надати строк на усунення недоліків.

Недоліки касаційної скарги, пов`язані з її змістом, можуть бути усунуті шляхом подання нової касаційної скарги.

Клопотання про зупинення виконання судового рішення, відповідно до приписів п. 4 ч. 1 ст. 430 КПК, суддя-доповідач вирішує тільки після відкриття касаційного провадження.

Керуючись ст. 429 КПК, Суд

постановив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків касаційної скарги - п`ятнадцять днів із дня її отримання.

Роз`яснити, що касаційна скарга повертається в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3