ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

законного представника потерпілої - ОСОБА_7 ,

представника потерпілої- адвоката - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

захисників - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0002264, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та законного представника потерпілої ОСОБА_12 - ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 липня 2022 року щодо ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком суду ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рованці, Луцького району, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, одруженого, несудимого, визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Цивільний позов КП «Волинське обласне територіальне медичне об`єднання захисту материнства і дитинства» Волинської обласної ради про відшкодування матеріальних збитків, завданих кримінальним правопорушенням - залишенобез розгляду.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_12 та її законного представника ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_9 про відшкодування шкоди завданої злочином - задоволено частково

Визначено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 в користь неповнолітньої потерпілої ОСОБА_12 в особі її законного представника (батька) ОСОБА_7 300 000 грн. (триста тисяч ) 00 коп. моральної шкоди.

Цивільний позов законного представника потерпілої ОСОБА_7 про відшкодування шкоди завданої злочином - задоволено частково.

Визначено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_13 в користь ОСОБА_7 150 000 грн. (сто п`ятдесят ) 00 коп. моральної шкоди.

Цивільний позов цивільного позивача ОСОБА_14 про відшкодування шкоди завданої злочином - задоволено частково.

Визначено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_13 в користь ОСОБА_14 150 000 грн. (сто п`ятдесят ) 00 коп. моральної шкоди.

Цим же вироком вирішено долю речових доказів, арештованого майна та процесуальних витрат.

Згідно з вироком суду, 19.09.2021 року о 19 годині 54 хвилини, у місті Луцьку, керуючи технічно справним легковим автомобілем марки «Skoda Octavia» державний номерний знак НОМЕР_1 та здійснюючи ним рух у темну пору доби зі швидкістю 90 км/год у напрямку до вулиці Ковельської по освітленій придорожніми ліхтарями автодорозі вулиці Глушець, яка має по одній смузі руху у кожному напрямку, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, проявив безпечність, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, перевищив дозволену у населеному пункті швидкість руху, при виявленні на нерегульованому пішохідному переході, який розташований неподалік домогосподарства № 43, неповнолітнього пішохода ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалася зліва направо відносно напрямку руху автомобіля, не зменшив швидкість та не зупинився, щоб дати їй дорогу, у результаті чого допустив наїзд на неповнолітню ОСОБА_12 .

Внаслідок порушення Правил дорожнього руху водій ОСОБА_9 спричинив неповнолітній ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми у вигляді зламу лобної кістки справа з переходом на медіальну стінку правої орбіти з пневмоцефалією правої лобної долі та забоєм головного мозку, рани на лобній ділянці голови справа, закритих переломів верхньої третини правої та лівої плечових кісток зі зміщенням, закритого перелому правої клубової кістки з переходом на крижово-клубове з`єднання та кульшову впадину, закритого перелому нижньої третини лівої великогомілкової кістки зі зміщенням, рани в ділянці лівого колінного суглоба‚ садна на волосяній частині голови, передньої поверхні тулуба в ділянці правої гомілки, гострої посттравматичної геморагічної анемії, які згідно з висновком експерта № 762 від 08.10.2021 за ступенем тяжкості відноситься категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

У прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали, перебуває грубе порушення водієм ОСОБА_9 Правил дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, а саме:

п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. 12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год;

п. 12.9. Водієві забороняється:

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил;

п. 18.1. Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_9 своїми необережними діями, котрі виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

В поданих на вирок апеляційних скаргах:

-захисник обвинуваченого не оспорюючи фактичних обставин справи та правильність кваліфікації дій ОСОБА_9 , вважає вирок суду незаконним через неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого через суворість, безпідставного та невмотивованого призначення покарання без застосування вимог ст.75 КК України. Посилається на те, що судом не в повній мірі враховано особу обвинуваченого, який раніше не судимий, працює, визнав вину, щиро розкаявся, шкоду частково відшкодував, цивільні позови визнав частково, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей та маму, за місцем проживання характеризується позитивно, просив суворо не карати. Вважає при вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_12 та законним представникам потерпілої суд безпідставно та необґрунтовано прийшов висновку про розмір морального відшкодування. Просить вирок суду першої інстанції змінити та призначити більш м`яке покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.286 КК України без позбавлення права керування транспортними засобами із застосуванням положень статтей 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбуття покарання з випробуванням. Цивільні позови потерпілої ОСОБА_12 та її законних представників ОСОБА_7 , ОСОБА_14 до обвинуваченого ОСОБА_9 про відшкодування шкоди завданої злочином - задовольнити частково, а саме стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь ОСОБА_12 в особі її законного представника (батька) ОСОБА_7 30000 грн., на користь ОСОБА_7 15000 грн., на користь ОСОБА_14 15000 грн. моральної шкоди.

-законний представник потерпілої не погоджуючись з вироком суду, оскаржив його з мотивів неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості. Висновок суду в частині призначення покарання вважає невірним, оскільки обставини, якими суд обґрунтовує можливість призначення покарання в мінімальному розмірі визначеному санкцією ч.2 ст.286 КК України, не зменшують суспільної небезпеки, а також вини ОСОБА_9 у вчиненому злочині. Вважає наведені судом пом`якшуючі обставини не є такими, які б свідчили про можливість виправлення обвинуваченого та усвідомлення негативних наслідків своїх протиправних діянь. Досягнення мети покарання, яка передбачена у ст.50 КК України, можливе в разі призначення обвинуваченому максимального покарання. Просить змінити оскаржений вирок та призначити максимальне покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.286 КК України у вигляді позбавлення волі.

В поданому до суду запереченні законний представник потерпілої вважає наведені в апеляційні скарзі захисника обвинуваченого посилання про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та ступеню вчиненого ним злочину не заслуговують на увагу. Вважає справедливість покарання повинна визначатись з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин та усіх обставин кримінального провадження. Представник потерпілої зауважує, що формальне визнання вини обвинуваченим, на його думку, не є щирим каяттям, як про це вказує суд, оскільки обвинувачений не вибачився перед потерпілою та її батьками за заподіянні тілесні ушкодження та вчинення кримінального правопорушення. Протягом досудового розслідування та судового розгляду завдану шкоду відшкодував частково, а з листопада 2021 року по даний час жодного разу не зателефонував, не поцікавився станом здоров`я чи потрібна матеріальна допомога на лікування, що вказує на невідповідність висновків суду про щире каяття обвинуваченого. Вважає помилковим твердження щодо активного сприяння обвинуваченим розкриттю злочину, враховуючи, що в матеріалах кримінального провадження відсутні об`єктивні обставини , які можуть це підтвердити.

Враховуючи усі аргументи в сукупності та індивідуальний підхід до конкретних обставин кримінального провадження, вважає наведені в апеляційній скарзі захисника доводи не є підставою для застосування до ОСОБА_9 більш м`якого покарання без позбавлення права керування транспортними засобами, просить залиши без задоволення апеляційну скаргу захисника обвинуваченого.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційних скарг, думку прокурора, думку законного представника потерпілої, яий підтримав подану ним апеляцію та заперечив апеляційну скаргу сторони захисту, міркування обвинуваченого та захисника, які просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги представника потерпілої та підтримали апеляційну скаргу подану захисником, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд доходить наступного висновку.

Згідно ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим, ґрунтуватись на всебічному, повному, об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з дотриманням вимог кримінального і кримінального процесуального закону.

За змістом положень ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок про винуватість ОСОБА_9 у вчинені злочину, за який його засуджено, обґрунтовано зроблений судом в порядку ст.349 КПК України. При цьому з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин та добровільність їх позиції. А тому, вирок суду в цій його частині на предмет законності та обґрунтованості апеляційним судом не перевіряється.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.2 ст.286 КК України є правильною і ніким з учасників судового провадження не оспорюється.

Доводи захисника та законного представника потерпілої про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, на думку апеляційного суду, є безпідставними.

Вирішуючи питання про відповідність призначеного ОСОБА_9 покарання, колегія суддів виходить з вимог ст.65 КК України про те, що воно призначається враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, яке, згідно ч. 2 ст. 50 КК України, має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При призначенні ОСОБА_9 покарання судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.03 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та в повній мірі враховані характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який не судимий, вину визнав повністю, має на утриманні малолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем проживання, а також інші обставини кримінального провадження в їх сукупності.Обставинами, які пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, і обставин, які його обтяжують відсутні.

Рішенням ЄСПЛ від 29.06.2007 року у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) наголошено, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».

Урахувавши всі обставини, які за законом мають правове значення, суд першої інстанції, дотримуючись принципу індивідуалізації та, виходячи з особливостей конкретного кримінального правопорушення, реалізовуючи свої дискреційні повноваження, призначив ОСОБА_9 покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, з додатковим покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Разом з тим, суд першої інстанції навів у вироку переконливі доводи про необхідність та можливість призначення покарання, яке слід відбувати реально та з позбавленням права керувати транспортним засобом.

Приймаючи рішення про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 , суд першої інстанції в повному обсязі врахував ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, характеризуючі дані про обвинуваченого, його поведінку та відношення до скоєного, який, як наведено вище, вину у вчиненому визнав, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував кошти на лікування в добровільному порядку.

Апеляційний суд приймає до уваги позицію законного представника потерпілої, який наполягає на суворій мірі покарання щодо обвинуваченого у виді позбавлення волі, вказує про формальне вираження щирого каяття, оскільки ОСОБА_9 не цікавиться здоров`ям потерпілої, необхідністю коштів для реабілітації останньої, не вибачився перед ОСОБА_12 та її батьками, частково відшкодував завдану шкоду на момент апеляційного перегляду кримінального провадження. Законний представник потерпілої звертає увагу, що за період з моменту вчинення кримінального правопорушення 19.09.2021 та до сьогодні ОСОБА_9 мав достатнього часу, щоб відшкодувати моральну шкоду.

Перевіривши апеляційні доводи апелянтів та заперечення законного представника потерпілої суд апеляційної інстанції приходить висновку, що призначене ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, тому не визнає його явно несправедливим, необґрунтованим, чи недостатнім для досягнення його мети.

Переконливих доводів, які б не були враховані судом першої інстанції та спростовували його висновки у частині достатності призначеного ОСОБА_9 покарання, апелянтами в апеляційних скаргах не наведено.

Інформація про особу ОСОБА_9 , яка зазначена у характеристиці з місця проживання, хоч і не містить негативних даних, на чому наголошує захисник, та сімейні обставини ОСОБА_9 у даному випадку, в достатній мірі не впливають на суспільну небезпечність особи обвинуваченого та не знижують істотно ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, та не дає підстав для пом`якшення призначеного покарання чи застосування інституту звільнення від відбування покарання із випробуванням.

Згідно із ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Колегія суддів вважає, що визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_12 у сумі 300 000 гривень, на користь законного представника потерпілої ОСОБА_7 у сумі 150 000 гривень, на користь ОСОБА_15 у сумі 150 000 гривень, суд першої інстанції в повному обсязі врахував ступінь моральних та фізичних страждань потерпілої від вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення і вирішив цивільні позови у повній відповідності з вимогами законодавства, а також принципами розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, цивільні позови судом першої інстанції були розглянуті з дотриманням вимог ст.ст. 128, 129 КПК України, ст.1167 ЦК України, а тому підстав для зміни судового рішення в цій частині, як просить у апеляційній скарзі захисник обвинуваченого, апеляційний суд не вбачає.

Інші доводи апеляційних скарг не впливають на правильність прийнятого судом рішення, а тому колегія суддів не приймає їх до уваги.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які можуть бути підставами для скасування вироку, колегією суддів не встановлено, тому апеляційні скарги законного представника потерпілої та захисника обвнуваченого належить залишити без задоволення, а вирок без зміни.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 376, 404, 407 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та законного представника потерпілої ОСОБА_12 - ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 липня 2022 рокущодо ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий:

Судді: