Справа № 750/7913/22
Провадження № 1-кс/750/2356/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2023 року м. Чернігів

Слідчий суддя Деснянського районного суду м. Чернігова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю захисника ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 , на постанову старшого слідчого П`ятого СВ (з дислокацією у м. Чернігові) ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, ОСОБА_5 від 26.04.2023 про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000294 від 20.11.2022,

встановила:

01.05.2023 захисник ОСОБА_3 , діючи в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді зі скаргою в порядку ст.303 КПК України на постанову слідчого про відмову у задоволенні клопотання.

Захисник просив зобов`язати слідчого призначити слідчий експеримент зі свідками та потерпілою із залученням відповідної кількості статистів, яка повинна відповідати фактичній кількості свідків із якими проводиться слідчий експеримент, загиблого та підозрюваного, муляжу ножа з метою перевірки можливості спостерігати за обставинами злочину (завдання удару ножем у праву частину тулубу загиблого) саме з того місця, де перебував кожен зі свідків та потерпіла.

У судовому засіданні учасники розгляду висловили наступні позиції.

Захисник скаргу підтримав, просив її задовольнити. Наполягав на тому, що фактично відбувся не слідчий експеримент, а допит потерпілої та свідків, тому зазначена слідча дія є недопустимим доказом. Необхідність проведення слідчого експерименту повторно необхідна стороні захисту для можливості спростування показань потерпілої та свідків, які ними будуть надані під час розгляду справи по суті.

Підозрюваний підтримав свого захисника.

Слідчий проти задоволення скарги заперечив. Зазначив, що слідчий є самостійним у своїй діяльності, тому надання вказівок слідчому стороною захисту є порушенням вимог ст. 40 КПК України. Звернув увагу, що наразі слідчий суддя не здійснює оцінку доказів на предмет їх належності та допустимості, оскільки це відбувається в процесі судового розгляду. Сторона захисту не позбавлена надавати свої докази на підтвердження невинуватості підозрюваного.

Прокурор проти задоволення скарги заперечив. Зазначив, що постанова є законною, слідчі експерименти проведені. Всі дії слідчий вчинив на встановлення істини в даному кримінальному провадженні. 26.04.2023 досудове розслідування завершене, тому вже неможливо проводити жодні слідчі дії. Наразі вимоги ст. 290 КПК України виконані стосовно потерпілої сторони.

Слідчий суддя, вислухавши доводи захисника, підозрюваного, позицію слідчого та прокурора, дослідивши матеріали скарги, доходить наступного висновку.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, рішення слідчого про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій.

У п. 6 Узагальнень про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування, які містяться у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 9-49/0/4-17 від 12.01.2017 зазначено, що правова природа аналізованого виду проваджень, які здійснюються слідчим суддею, передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку вирішення клопотань про проведення слідчих (розшукових) дій, а й оцінки таких клопотань на предмет доцільності здійснення слідчих (розшукових) дій, що порушуються перед слідчим. Таким чином, предметом судового контролю під час розгляду аналізованої категорії скарг є не лише прийняте слідчим, прокурором рішення стосовно задоволеного клопотання, а й дотримання інших процесуальних вимог щодо проведення відповідних слідчих (розшукових) дій, які ініціюються перед органами досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Слідчими П`ятого СВ (з дислокацією у м. Чернігові) ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000294 від 20.11.2022.

09.12.2022 у вказаному кримінальному провадженні за участі потерпілої та свідків проведені слідчі експерименти (з кожним окремо).

24.04.2023 захисником подане слідчому клопотання про проведення слідчого експерименту зі свідками та потерпілою із залученням відповідної кількості статистів, яка повинна відповідати фактичній кількості свідків із якими проводиться слідчий експеримент, загиблого та підозрюваного, муляжу ножа з метою перевірки можливості спостерігати за обставинами злочину (завдання удару ножем у праву частину тулубу загиблого) саме з того місця, де перебував кожен зі свідків та потерпіла.

26.04.2023 постановою слідчого у задоволенні вищевказаного клопотання відмовлено. Повну відмову у задоволенні зазначеного вище клопотання слідчий у постанові обґрунтовував тим, що в межах кримінального провадження за участі свідків та потерпілої проведені слідчі експерименти, у ході яких було з`ясовано та перевірено їх покази, які надавалися раніше ними під час допитів, з`ясовано обставини, механізм та спосіб кримінального правопорушення, тобто повністю досягнуто мету проведення слідчого експерименту, визначену ст.240 КПК України, а твердження клопотання захисника є необґрунтованими та такими, які встановлені на затягування досудового розслідування.

Предметом розгляду, визначеному гл. 26 КПК України, є саме скарга.

Однак, належного обґрунтування підстав скасування оскаржуваної постанови скарга захисника не містить. Резолютивна частина скарги також не містить вимог до слідчого судді щодо постанови слідчого про відмову в задоволенні клопотання.

Під час розгляду скарги захисник надав обґрунтування вимозі скарги про зобов`язання слідчого провести слідчий експеримент, зазначивши, що проведення останнього є необхідністю з метою спростування показань потерпілої та свідків, які вони нададуть під час судового розгляду.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник.

Кримінальним процесуальним законом не передбачено мету проведення слідчого експерименту як спростування показань осіб, які будуть надані ними під час судового розгляду кримінального провадження.

Слідчий суддя також враховує норми ст. 22 КПК України, відповідно до якої кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 223 КПК України слідчими (розшуковими) є дії, спрямовані на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для їх проведення є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Відповідно до ч.3 ст. 42 КПК КПК України підозрюваний, який належить до сторони захисту, має право збирати і подавати слідчому, прокурору, слідчому судді докази (п. 8); заявляти клопотання про проведення процесуальних дій (п.12); оскаржувати рішення, дії та бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді в порядку, передбаченому цим Кодексом (п.16).

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом (ст. 93 КПК України).

Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Ініціювання стороною захисту, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому статтею 220 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 290 КПК визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

На момент розгляду скарги здійснюється ознайомлення сторін з матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000294 від 20.11.2022.

Тобто, досудове розслідування кримінального провадження №0000294 від 20.11.2022, на думку сторони обвинувачення, проведено в повній мірі, а зібраних доказів достатньо для складання обвинувального акту.

На даному етапі слідчий суддя не може здійснювати оцінку зібраним стороною обвинуваченні доказів щодо їх належності та допустимості, це належить до повноважень суду під час судового розгляду.

Сторона захисту матиме змогу реалізувати своє право ініціювати проведення слідчих дій також під час судового розгляду в порядку ст. 333 КПК України. Отже, права сторони захисту не порушені.

Слідчий суддя вважає, що оцінка показанням як потерпілої так і свідків буде надаватися судом у нарадчій кімнаті з врахуванням наявних інших доказів.

Проведення слідчого експерименту здійснюється з метою перевірки і уточнення відомостей, тобто фактично є допоміжним інструментом встановлення обставин кримінального правопорушення, а його проведення не є безумовним обов`язком слідчого або суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України, суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Однак, слідчий суддя не вправі зобов`язати слідчого проводити конкретні слідчі дії за клопотаннями учасників, або встановлювати певний порядок проведення такої слідчої дії, виходячи із статусу слідчого, який відповідно до ст.40 КПК України є самостійною процесуальною особою, що здійснює досудове розслідування кримінальних проваджень та вчиняє процесуальні дії, встановлені чинним КПК України, які відносяться до компетенції слідчого.

Саме тому слідчий суддя бере до уваги те, що процесуальне законодавство не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування вчиняти всі дії, які ініціюються учасниками кримінального провадження, оскільки такі дії в певних випадках можуть бути недоцільними, а інколи передчасними або взагалі перешкоджати досягненню завдань кримінального провадження.

Отже, втручання в процесуальну самостійність слідчого, прокурора при прийнятті процесуальних рішень під час досудового розслідування не входить до компетенції слідчого судді при здійсненні судового контролю за слідством під час досудового розслідування, тому слідчий суддя не повинен вирішувати замість слідчого питання про проведення тих чи інших слідчих дій.

Слідчий має самостійно вирішити про необхідність проведення відповідних слідчих дій чи відмову у їх проведенні, з огляду на поставлені цілі кримінального провадження, належно мотивуючи такі відмови у випадку прийняття такого рішення.

Слідчий суддя констатує, що слідчі експерименти за участі потерпілої та свідків проведені, їх оцінку як доказам винуватості підозрюваного, в разі надання їх стороною обвинувачення, буде надавати суд.

Вимоги до форми та змісту постанови слідчого наведені у ч. 5 ст. 110 КПК України. Так, постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Постанова слідчого від 26.04.2023 зазначеним вимогам відповідає.

З урахуванням викладеного, підстав для задоволення скарги не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303-307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

ухвалила:

У задоволенні скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження у суді.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 05.05.2023 о 8 год.30 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1