Справа № 442/3673/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/600/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_7 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 травня 2023 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Дуброва, Стрийського району, Львівської області, громадянки України, з вищою освітою, одруженої, працюючої викладачем у Ліцеї № 1 імені Івана Франка у м. Дрогобичі Львівської області, позапартійної зареєстрованої та проживаючої АДРЕСА_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

з участю: прокурора ОСОБА_8

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції)

в с т а н о в и л а:

цим вироком ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 30-ти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 510 (п`ятсот десять) гривень.

Звільнено ОСОБА_6 від призначеного кримінального покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження № 0000766 від 09.05.2020 року відносно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України закрито.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 завдану моральну шкоду в сумі 1000 (одна тисяча) гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

За вироком суду, органом досудового розслідування, обвинувачена ОСОБА_6 , згідно обвинувального акту обвинувачується в тому, що 09.05.2020 року близько 13 год. 00хв. перебуваючи поблизу будинку № 16 на вулиці Княгині Ольги в м. Дрогобичі Львівської області, в ході словесного конфлікту штовхнула ОСОБА_7 , внаслідок чого остання впала на ліву руку. Після того, як ОСОБА_7 піднялася із землі ОСОБА_6 схопила за кисть лівої руки та викрутила, внаслідок чого заподіяла потерпілій тілесні ушкодження у вигляді рани на тильній поверхні лівої кисті та забою м`яких тканин лівої кисті, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень .

Таким чином, ОСОБА_6 своїми умисними і протиправними діями, що виразилися в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження, вчинила кримінальний проступок, передбачений частиною 1 статті 125 КК України.

На вказаний вирок суду обвинувачена ОСОБА_6 та потерпіла ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

Обвинувачена ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить оскаржуваний вирок скасувати і закрити кримінальне провадження на підставі ст.284 ч.1 п.2 КПК України.

Свої апеляційні вимоги обвинувачена мотивує незаконністю оскаржуваного вироку через невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права.

Вважає, що вказані в обвинувальному вироку суду докази її вини у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України є недопустимими, недостатніми і недостовірними, тому обвинувальний вирок від 09.05.2023 щодо неї ґрунтується на припущеннях і є таким який ухвалений з порушення вимог ст.62 Конституції України та ст.17 КПК України.

Стверджує, що суд першої інстанції визнав її винною на підставі не досліджених безпосередньо в судовому засіданні протоколів слідчих експериментів від 06.05.2020 і доданих до них DVD-R дисків з відеозаписами їх проведення, такі лише просто прийняті судом від прокурора і долучені до справи, а відтак порушені вимоги ст.ст.357-359 КПК України.

Вважає, що протоколи проведення слідчих експериментів від 06.05.2020 із залученням потерпілої ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 за своїм змістом є лише дублюванням їх же попередніх показань під час досудового розслідування і тому ці протоколи є недопустимими доказами.

Зазначає, що показання потерпілої не узгоджуються з показаннями свідків події 09.05.2020 і в деталях конфлікту мають не тільки розбіжності, а й взаємовиключні суперечності.

Стверджує, що ні висновок СМЕ №195, ні висновок СМЕ №246 (додатковий) жодним чином не стверджують про те, що рана на китиці лівої руки потерпілої виникла внаслідок викручування її лівої руки або внаслідок її поштовху в область грудей ОСОБА_7 . В обох висновках механізм утворення пошкоджень у ОСОБА_7 вказано дію твердого тупого предмета, але жоден допитаний судом свідок у справі, в тому числі й сама потерпіла, не повідомила суд про застосування нею будь-якого твердого тупого предмета для спричинення рани на руці потерпілої.

Вказує, що під час словесного конфлікту між нею і ОСОБА_7 вона не намагалася їй заподіяти жодних тілесних ушкоджень і наміру такого не мала, а тому їй не відомо внаслідок яких факторів потерпіла впала на землю.

Потерпіла ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить змінити оскаржуваний вирок в частині стягнення моральної шкоди з ОСОБА_6 на її користь відповідно до заявленого цивільного позову, а саме 50 000 грн.

Вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди, який визначений судом, не відповідає ступеню її моральних страждань. Зокрема, судом не враховано те, що вона є особою похилого віку, була побита в присутності багатьох людей, в принизливий для неї спосіб.

Стверджує, що з часу нанесення її тілесних ушкоджень до часу постановлення вироку суду в даній справі вона перебуває в постійній нервовій напрузі, в неї піднімається артеріальний тиск.

При апеляційному розгляді справи обвинувачена та її захисник підтримали подану апеляційну скаргу, з наведених у ній мотивів, та просили таку задоволити. Заперечили апеляційну скаргу потерпілої.

Прокурор заперечив апеляційні скарги обвинуваченої та потерпілої, з огляду на безпідставність таких, просив залишити без змін оскаржуваний вирок.

Потерпіла підтримала свою апеляційну скаргу та заперечила апеляційну скаргу обвинуваченої.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку, висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну, повну й об`єктивну оцінку.

Порушень норм кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченої, на кваліфікацію її дій, та які б могли бути підставою для скасування вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Доводи наведенні в апеляційній скарзі з приводу того, що суд першої інстанції надав невідповідні висновки, викладені у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, на думку колегії суддів є безпідставними.

У відповідності до положень ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно вимог ч.1 ст.84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Зокрема, на підтвердження встановлених фактичних обставин правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано послався на:

- покази потерпілої ОСОБА_7 , яка у судовому засіданні місцевого суду пояснила, що в той день вона була у сусідки, коли почула крик на вулиці, вирішила піти подивитися. На дворі виник конфлікт щодо дерев, які посаджені мешканцями сусіднього будинку, і які вона просила пересадити. Під час конфлікту обвинувачена ОСОБА_6 , сказала, що це їх територія, чому ми на неї зайшли та штовхнула її. Вона впала на траву і на ліву руку. Після чого невідомий чоловік подав їй руку, і допоміг встати. Піднявшись на ноги, ОСОБА_6 не заспокоївшись, продовжила безпідставно свою протиправну поведінку щодо неї, схопила її за кисть лівої руки, викрутила її і, тримала її доти поки не тріснула судина та пішла кров.

- покази свідка ОСОБА_12 , яка в суді першої інстанції пояснила, що за конфліктом на вулиці вона дивилася з балкону своєї квартири та телефоном все фотографувала. Чула крики та бачила, як ОСОБА_6 штовхнула ОСОБА_7 , остання впала. Підняв її мужчина. ОСОБА_6 постійно перед собою тримала телефон , який згодом впав з рук. Також бачила, що ОСОБА_13 викручувала ОСОБА_7 руку.

- покази свідка ОСОБА_14 яка в місцевому суді зазначила, що була очевидцем конфлікту між потерпілою ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .. В той день підійшла до людей на вулиці, і побачила, що кричить ОСОБА_6 - «розбили телефон» та штовхає потерпілу, де остання падає на траву. Невідомий мужчина допоміг їй встати. Коли потерпіла встала, ОСОБА_6 знову накинулася на неї, стиснула руку та почала її викручувати. Викликали поліцію.

- покази свідка ОСОБА_15 , який пояснив, що за конфліктом між потерпілою ОСОБА_7 та ОСОБА_6 спостерігав на п`ятому поверсі з балкону. Бачив, як ОСОБА_6 штовхала потерпілу, де остання впала на траву та бачив як викручувала руку. Сусідка з будинку надала допомогу потерпілій.

- покази свідка ОСОБА_16 , яка в суді першої інстанції пояснила, що до неї зателефонувала ОСОБА_17 та повідомила, що мешканки іншого будинку щось роблять на їхній території. Коли вона вийшла на вулицю, побачила, що біжить потерпіла ОСОБА_7 і агресивно кричить. Підійшла до дерева, яке вони посадили та зламала його. Як впала потерпіла вона не бачила, однак бачила, що піднімав її мужчина і вона себе добре почувала. Зазначила, що конфлікти між будинками виникають з приводу прибудинкової території.

- покази свідка ОСОБА_11 яка пояснила що обвинувачену ОСОБА_6 знає, так як остання проживає у сусідньому будинку та є головою ОСББ вказаного будинку. В той день вона малювала лавку та турніки, які знаходяться біля їхнього будинку. Оскільки гілки з дерев, які посаджені поблизу їй мішали малювати, вона попросила сина ОСОБА_7 відрізати гілку дерева. Однак, з іншого сусіднього будинку почали кричати люди, що ці дерева не вони садили та вони не мають права їх чіпати. З приводу цього почалася суперечка. Вони неодноразово звертали увагу мешканцям сусіднього будинку, що ці дерева їм мішають, звертались до міської ради з цього приводу. Вирішила показати вище вказані документи, та коли повернулась побачила штовханину. ОСОБА_6 схопила за руку ОСОБА_7 і почала її викручувати. Коли вона почала кричати, щоб та відпустила руку ОСОБА_7 , остання впала, і її підняв мужчина, і побачив, що на руці лопнула судина та зробив перев`язку. Даний конфлікт тривав на межі їхньої та сусідньої земельної ділянки та близького 1 години, кров на руці не бачила.

- покази свідка ОСОБА_18 яка зазначила в суді першої інстанції, що події на вулиці відбувалися без потерпілої ОСОБА_7 .. Коли підійшла ОСОБА_7 почала викорчовувати дерева, які посадили мешканці їхнього будинку. ОСОБА_6 мала намір це все фотографувати, однак ОСОБА_7 накинулася на неї та вибила телефон з її рук. Тоді ОСОБА_19 зачепилась і впала. Вона особисто хотіла допомогти їй встати, однак ОСОБА_7 категорично відмовилася. Чи викручувала руку ОСОБА_6 вона не бачила, кров на руці вона теж не бачила.

- протокол проведення слідчого експерименту від 06.06.2020р., за участю свідка ОСОБА_11 та доданого до нього : DVD-R диском із відеозаписом проведення слідчого експерименту від 06.09.2020р.;

- протокол проведення слідчого експерименту від 06.06.2020р., за участю потерпілої ОСОБА_7 та доданого до нього : DVD-R диском із відеозаписом проведення слідчого експерименту від 06.09.2020р.;

- висновок експерта за №246 від 09.06.2020р., з якого вбачається, що у гр. ОСОБА_7 , 72 років, виявлено тілесне ушкодження у вигляді рани на тильній поверхні лівої кисті, забою м`яких тканин лівої кисті, що підтверджений об`єктивними показниками; вищевказане тілесне ушкодження могло виникнути в термін трьох діб до моменту огляду, зокрема воно могло виникнути 09.05.2020р. дією твердого тупого предмета чи твердих тупих предметів, можливо при такому механізмі, вказаному під час проведення слідчого експерименту 06 червня 2020р., і по ступеню тяжкості кваліфікуються за ознакою легкого тілесного ушкодження.

Експерт ОСОБА_20 , в суді першої інстанції пояснив, що судово-медичні експертизи проводив експерт ОСОБА_21 , який на даний час вже не працює експертом. Висновок №195 від 09.05.2020 року та висновок № 246 від 09.06.2020 року, які були надані попереднім експертом на досудовому розслідуванні підтримує повністю та суду пояснив, що отримані ОСОБА_7 тілесні ушкодження у виді рани на тильній поверхні лівої кисті, забій м`яких тварин лівої кисті по ступеню тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Пояснив, що механізм нанесення тілесних ушкоджень згідно тексту слідчого експерименту є дія твердого тупого предмета чи твердих тупих предметів, характерне внаслідок падіння на тверду землю, а можливість заподіяння таких тілесних ушкоджень потерпілій внаслідок викручування руки є неможливим. Чи є причинно-наслідковий зав`язок з падінням на тверду землю та викручуванням руки пояснити не зміг.

Відтак, апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що сукупність наведених доказів повністю підтверджує вчинення обвинуваченою ОСОБА_6 інкримінованого їй кримінального правопорушення, оскільки вони не викликають сумнівів у своїй правдивості та є належними і допустимими.

На переконання колегії суддів, висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, які судом першої інстанції встановлені повно, та підтверджуються вищенаведеними доказами у своїй сукупності.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 стверджує, що свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_16 заперечили показання потерпілої.

Так, допитана Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області свідок ОСОБА_18 розповіла про падіння потерпілої, однак викручування рук вона не бачила. А свідок ОСОБА_16 не бачила моменту падіння потерпілої, натомість помітила, як ОСОБА_7 підводилася із землі. При цьому, як вбачається із звукозапису судового засідання від 23.11.2021 обидва свідки повідомили, що обвинувачена певний час тримала потерпілу.

Разом з тим, допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , та ОСОБА_11 повідомили про падіння потерпілої саме від поштовху обвинуваченої, яка згодом схопила її за руку та почала викручувати її.

Щодо доводів обвинуваченої, що свідок ОСОБА_11 давала показання з чужих слів, то слід зазначити наступне.

Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_11 повідомила, що вона особисто бачила штовханину і те, як обвинувачена ОСОБА_6 тримала потерпілу за руку та почала її викручувати. Крові вона не бачила, проте наступного дня чула, що у потерпілої ОСОБА_7 лопнула судина.

Відтак свідок ОСОБА_11 не стверджувала, що рука потерпілої була у крові, а усі інші повідомлені нею обставини свідок сприймала безпосередньо.

Безпідставними також є доводи обвинуваченої, що протоколи проведення з потерпілою ОСОБА_10 та свідком ОСОБА_11 слідчих експериментів від 06.05.2020 є дублюванням їх показань під час досудового розслідування.

Так, під час слідчого експерименту слідчий, прокурор не допитує особу, а лише перевіряє або уточнює певні відомості, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, тому зафіксовані в документі (протоколі) результати слідчого експерименту не є тотожними наданим слідчому, прокурору показанням, про які йдеться у частинах 1 та 4 ст. 95 КПК.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в ході проведення слідчих експериментів потерпіла ОСОБА_10 і свідок ОСОБА_11 , з дотриманням вимог ст.240 КПК України відтворили обставини події та поведінку обвинуваченої в момент скоєння кримінального правопорушення.

Окрім того, потерпіла ОСОБА_10 і свідок ОСОБА_11 допитувалися судом першої інстанції безпосередньо, а відтак надані ними під час досудового розслідування показання суд не досліджував і як на докази на них не посилався.

Не заслуговують на увагу також апеляційні доводи обвинуваченої про те, що протоколи проведення слідчих експериментів від 06.05.2020, відео їх проведення і речові докази суд не досліджував, а тільки прийняв такі від прокурора та долучив до матеріалів справи.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 26.07.2022, суд першої інстанції перейшов до дослідження письмових доказів, зокрема висновків експертиз та протоколів проведення слідчих експериментів.

Із звукозапису судового засіданні вбачається, що сторона захисту виступала щодо недопустимості кожного з вказаних доказів, обґрунтовуючи свою позицію, а потім прокурор спростував усі аргументи захисника.

Щодо відеозаписів слідчих експериментів, то вони є додатками до відповідних протоколів, а не самостійними джерелами доказів .

Щодо речових доказів, то відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування жодні об`єкти не визнавались речовими доказами у цьому кримінальному провадженні.

Також безпідставними є і доводи в апеляційній скарзі обвинуваченої про те, що висновки СМЕ експертиз №195 та №246 стверджують про заподіяння тілесних ушкоджень дією твердого тупого предмета, однак такі вона не використовувала, оскільки допитаний судом першої інстанції експерт ОСОБА_20 повідомив, що механізм нанесення тілесних ушкоджень зводиться до дії твердого тупого предмету, характерного при падінні на землю.

Що стосується витягу з ЄРДР, то суд не обґрунтовано послався на нього як на доказ вини, оскільки реєстр є лише електронною базою даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, зазначених у пункті 1 Глави 2 Розділу І Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до реєстру та, згідно з частиною 2 ст.84 КПК України, витяг з ЄРДР не є процесуальним джерелом доказів. Наведене узгоджується з практикою ВС викладеною, зокрема, в постанові від 09.09.2020, справа № 761/28347/15-к.

Однак, виключення даного Витягу з числа доказів по справі, не вплине на висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 , а посилання суду на витяг з ЄРДР не є істотним порушення вимог КПК, які тягнуть за собою скасування судового рішення.

Інші доводи наведені обвинуваченою у апеляційній скарзі не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, і не ставлять під сумнів його законність.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при ухваленні вироку відносно ОСОБА_6 з належною повнотою оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На переконання колегії суддів вищенаведені у сукупності докази, які обґрунтовано визнано судом першої інстанції допустимими, належними, достатніми та достовірними, повністю доводять винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй злочину, та спростовують апеляційні доводи про відсутність у її діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої не містять правових підстав для скасування оскаржуваного вироку суду, а отже така визнається судом апеляційної інстанції необґрунтованою та до задоволення не підлягає.

Щодо вирішення місцевим судом цивільного позову потерпілої, колегія суддів враховує таке.

Так, потерпіла ОСОБА_7 , як цивільний позивач, звернувся до суду з цивільним позовом до обвинуваченої ОСОБА_6 , як цивільного відповідача, про стягнення з ОСОБА_6 на її користь моральної шкоди у розмірі 50 000 грн.

Згідно ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Колегія суддів погоджується із вирішенням місцевим судом цивільного позову потерпілої у частині заподіяної моральної шкоди.

Ураховуючи характер вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, конкретні обставини кримінального провадження, глибину душевних страждань, які зазнала потерпіла, вказані судом вище, ступінь вини обвинуваченої, наслідки від дій обвинуваченої, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог потерпілої у частині моральної шкоди та ухвалення рішення про стягнення з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_7 1000 грн. на відшкодування заподіяної моральної шкоди ґрунтується на вимогах закону, і таке прийнято у рахуванням засад розумності та справедливості.

Відтак, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог потерпілої про задоволення цивільного позову у повному обсязі, тобто стягнення з обвинуваченої на користь потерпілої моральної шкоди у розмірі 50 000 грн.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга потерпілої не містить правових підстав для зміни оскаржуваного вироку, а відтак така не підлягає до задоволення.

Крім того, за наслідками апеляційного перегляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2,404, 405, 407,419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 травня 2023 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді