Справа № 137/517/22
Провадження №11-кп/801/426/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000094 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Літинського районного суду Вінницької області від 16.02.2023, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Донецьк, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя: АДРЕСА_2 , із вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, працюючого водієм в ТОВ «Деражнянський молочний завод», раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

Відповідно ч.1 ст.76 КК України на час іспитового строку покладено на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирішено питання з цивільними позовами, процесуальними витратами, накладеним арештом та речовими доказами.

За участю прокурора ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 , 04.04.2022 близько 08:20, керуючи технічно-справним автомобілем марки Volkswagen Transporter р/н НОМЕР_1 , рухаючись крайньою правою смугою руху проїзної частини автодороги Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знамянка в районі 139км, неподалік с. Громадське Літинського району Вінницької області зі сторони м. Хмельницький в напрямку м. Вінниця, перед початком зміни напрямку руху ліворуч не зайняв відповідне крайнє положення та не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху, розпочав маневр розвороту ліворуч, де, в порушення вимог п.10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, з необережності допустив зіткнення із автомобілем марки Peugeot Expert р/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 , який рухався, в попутному напрямку у крайній лівій смузі руху із пасажиром ОСОБА_10 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, пасажир Peugeot Expert ОСОБА_10 відповідно до висновку судово-медичної експертизи №193/283 від 11.05.2022, отримала тілесні ушкодження у вигляді «закритого перелому медіального відростку лівої великогомілкової кістки без зміщення». Вказане ушкодження у ОСОБА_10 належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №СЕ-19-/102-222/6367- ІТ від 31.05.2022 в даній дорожній обстановці, водій автомобіля марки Volkswagen Transporter реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_11 повинен був діяти у відповідності до вимог пунктів 10.1,10.4 Правил дорожнього руху України. У даній дорожній обстановці, дії водія автомобіля марки Peugeot Expert р/н НОМЕР_2 , ОСОБА_9 регламентувалися вимогами 12.3 Правил дорожнього руху України, а в разі руху із швидкістю понад 90км за годину, ще і п. 12.6(г) Правил дорожнього руху України.

В ситуації, яка склалася, водій автомобіля марки Peugeot Expert реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_9 не мав технічної можливості попередити зіткнення із автомобілем Volkswagen Transporter р/н НОМЕР_1 шляхом термінового гальмування з зупинкою автомобіля Peugeot Expert до смуги руху автомобіля Volkswagen Transporter при русі з допустимою для даних дорожніх умов швидкістю 90км за годину.

В ситуації, яка склалася, в діях водія автомобіля марки Peugeot Expert р/н НОМЕР_2 ОСОБА_12 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

В ситуації, яка склалася, в діях водія автомобіля марки Volkswagen Transporter р/н НОМЕР_1 ОСОБА_7 вбачається невідповідність вимогам п.10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, ОСОБА_7 , за вищевикладених обставин, порушив вимоги п.10.1, 10.4 «Правил дорожнього руху України», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, згідно яких: п.10.1 - Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п.10.4 - Перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку.

Порушення зазначених вимог Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходяться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить змінити вирок щодо ОСОБА_7 , в частині призначеного йому основного та додаткового покарання, та призначити ОСОБА_7 основне покарання у виді виправних робіт за його місцем роботи у ТОВ «Деражнянський молочний завод» на посаді водія транспортних засобів, а також на підставі ч. 2 ст. 69 КК України не призначати додаткового покарання позбавлення права керування транспортними засобами, що в санкції ч. 1 ст. 286 КК передбачене як обов`язкове.

Свої вимоги захисник мотивує тим, що ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, працює водієм, на утриманні має двох малолітніх дітей, наявні дві пом`якшуючі покарання обставини та відсутні обтяжуючі.

Крім того, позбавлення водійських прав у ОСОБА_7 призведе до того, що він не зможе забезпечувати себе та утримувати сім`ю, також він має проблеми зі здоров`ям, вроджену ваду, та потребує належного лікування, що слід визнати підставою для пом`якшення покарання.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу з мотивів, зазначених в ній та просять її задовільнити, призначивши ОСОБА_7 покарання у виді виправних робіт без додаткового покарання на підставі ч. 2 ст. 69 КК України, через наявність пом`якшуючих покарання обставин та особистих обставин обвинуваченого, прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги, так як рішення суду законне та обґрунтоване, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи, що фактичні обставини провадження та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 ніким з учасників судового провадження не оскаржуються, тому висновки суду першої інстанції в цій частині апеляційним судом не перевіряються.

Що стосується апеляційних вимог захисту про неналежне врахування судом першої інстанції пом`якшуючих покарання обставин та необхідність зміни ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на покарання у виді виправних робіт за його місцем роботи без призначення додаткового покарання на підставі ч. 2 ст. 69 КК України, для подальшого здійснення обвинуваченим своїх трудових обов`язків, то апеляційних суд вважає їх необґрунтованими.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 69 КК України, на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 1 ст. 286 КК України за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження передбачено покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Таким чином, враховуючи передбачений розмір штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за інкримінованою статтею, застосування ч. 2 ст. 69 КК України при призначенні додаткового покарання ч. 1 ст. 286 КК України є недопустимим.

Разом з тим, призначаючи основне покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини вчинення кримінального правопорушення, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Зокрема суд вірно врахував відсутність обтяжуючих покарання обставин та наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Також враховано відсутність судимостей, вчинення неумисного нетяжкого злочину, позитивну характеристику ОСОБА_7 , наявність роботи, його сімейний стан та думку потерпілої, яка просила призначити покарання без позбавлення волі, а тому суд прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік, що в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, а також можливість виправлення ОСОБА_7 звільнивши обвинуваченого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік.

За таких обставин, призначене покарання відповідає вимогам ст. 50, 65-67 КК України, а надані захистом додаткові відомості в апеляційному суді, що стосуються особи обвинуваченого та його сім`ї, є лише доповненням вже встановлених обставин судом першої інстанції, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Разом з тим, в роз`ясненнях п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» від 29.06.1990 зазначається, що зміст резолютивної частини вироку має бути викладено чітко і ясно, щоб при його виконанні не виникло сумнівів щодо виду і розміру покарання, призначеного судом, та змісту інших рішень, викладених у цій частині вироку.

Вимогами п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України передбачено, що уразі визнання особи винуватою суд у резолютивній частині вироку, з-поміж іншого, ухвалює рішення і про початок строку відбування покарання.

Проте, таких вимог кримінального процесуального закону та роз`яснень постанови Літинський районний суд Вінницької області при ухваленні вироку щодо ОСОБА_7 не дотримався, оскільки, як вбачається з резолютивної частини оскаржуваного вироку, призначивши обвинуваченому покарання та звільнивши його від відбування основного покарання з іспитовим строком та покладенням на ОСОБА_7 відповідних обов`язків, початок строку відбування такого покарання не зазначив.

За наведених обставин, суд першої інстанції при визначенні ОСОБА_7 покарання допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що є підставою на підставі ст. 404 КПК України для зміни вироку судом апеляційної інстанції в цій частині, шляхом визначення початку строку відбування покарання обвинуваченому з дня проголошення вироку.

На підставі викладеного та керуючись ст. 404, 407, 419 КПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Літинського районного суду Вінницької області від 16.02.2023 щодо ОСОБА_7 без змін.

В порядку ст. 404 КПК України строк відбування основного покарання рахувати з дня проголошення вироку.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі трьох місяців.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4