26.07.2023
Справа № 331/1739/23
Провадження № 1-кп/331/371/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» липня 2023 року колегія суддів Жовтневого районного суду м. Запоріжжя в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

Суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю: прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000244 від 13.02.2023 року відносно ОСОБА_7 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

До Жовтневого районного суду м. Запоріжжя із Офісу Генерального прокурора надійшов затверджений прокурором обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Ухвалою колегії суддів Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2023 року прийнято рішення про здійснення розгляду вказаного кримінального провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) в порядку спеціального судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, про час та місце проведення підготовчого судового засідання був повідомлений належним чином, як шляхом направлення судової повістки про виклик за останнім відомим місцем проживання, так і шляхом її публікації в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження газеті «Урядовий кур`єр» (№ 140 від 14.07.2023 року) та на офіційному веб-сайті Жовтневого районного суду м. Запоріжжя. (а.п. 180-186).

Заслухавши думку учасників судового провадження, керуючись положеннями ч. 2 ст. 314 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про можливість проведення підготовчого судового засідання без участі обвинуваченого.

При проведенні підготовчого судового засідання, прокурор просив постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, зазначивши, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України і підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту не вбачається.

Захисник адвокат ОСОБА_6 заперечував проти призначення судового розгляду, звернувся до суду з письмовим клопотанням про повернення обвинувального акту прокурору, посилаючись на те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки у різних своїх частинах містить різну кваліфікацію дій обвинуваченого, не містить посилання на конкретність дій обвинуваченого, які утворюють об`єктивну сторону злочину, який кваліфікований як державна зрада, тому обвинувачення є неконкретизованим, що унеможливлює здійснення захисту, вважає, що наведені в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення відносно ОСОБА_7 є не конкретними, що перешкоджає реалізації права обвинуваченого на захист та може вплинути на результати розгляду справи по суті.

Колегія суддів, вислухавши думку учасників судового процесу, перевіривши матеріали обвинувального акту з додатками, дійшла наступного висновку.

Згідно з вимогами ст. 314 КПК України суд в підготовчому судовому засіданні має право повернути обвинувальний акт прокурору з підстав його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України, тобто за наявності таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Частиною 2 статті 291 КПК України визначено перелік тих відомостей, які обов`язково має містити обвинувальний акт.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Згідно з ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Тобто, межі судового розгляду визначаються виходячи із висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 42 КПК України встановлено, що обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.

Це право також гарантовано ст. 6 Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, тобто право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

У той же час формулювання обвинувачення повинно відповідати фактичним обставинам кримінального правопорушення, а правова кваліфікація узгоджуватись з положеннями Закону про кримінальну відповідальність, бо наявні в цій частині обвинувального акта суперечності можуть призвести до порушення права обвинуваченого на захист.

Згідно правової кваліфікації кримінального правопорушення, викладеній у фактичних обставинах кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення кваліфіковане як державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, держаній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, шпигунство, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги проведенні підривної діяльності проти України, вчинена в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 111 КК України (т. 1, а.п. 13).

Разом з тим, у формулюванні обвинувачення у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, останній обвинувачується у державній зраді, тобто у діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, наданні іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчиненому в період воєнного стану (т. 1, а.п. 22).

Із наведеного убачається, що правова кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 111 КК України у частині викладу фактичних обставин кримінального правопорушення не відповідає правовій кваліфікації у формулюванні обвинувачення (т. 1 а.п. 13, 22).

Також існують неузгодженості у викладі формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 111 КК України. Так, при зазначенні правової кваліфікації дій ОСОБА_7 вказано про заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, однак при викладі формулювання обвинувачення за вказаною статтею, зазначено, що ОСОБА_7 надав засоби та активне сприяння у веденні війни проти України та вчиненні дій, спрямованих на посягання на суверенітет і територіальну цілісність України та повалення її конституційного ладу (т. 1, а.п. 22).

З наведеного слідує, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 111 КК України в частині викладу об`єктивної сторони кримінального правопорушення не узгоджується з викладеним в обвинувальному акті формулюванням обвинувачення.

Разом з тим, згідно викладеного в обвинувальному акті формулювання обвинувачення, ОСОБА_7 … «добровільно звернувся до військовослужбовців Збройних Сил російської федерації та запропонував останнім надати допомогу, яка б полягала у виконанні ним інформаційно-пропагандистських функцій у міській раді м. Бердянськ. В подальшому ОСОБА_7 обійняв посаду в прес-службі так званого окупаційного уряду, виконуючи безпосередні вказівки та доручення т.зв. мера м. Бердянськ, працюючи спільно з представниками спеціальних служб російської федерації та знімаючи пропагандистські репортажі про життя людей в м. Бердянськ, які в подальшому розмішуються у засобах масової інформації держави-агресора, сприяючи своїми діями окупаційному режиму, організації політичної та соціальної діяльності тимчасово окупованого регіону» (т. 1, а.п. 22).

Проте, на переконання колегії суддів, сформульоване таким чином в обвинувальному акті обвинувачення, призводить до неконкретності пред`явленого обвинувачення, оскільки не зазначено яку посаду обійняв ОСОБА_7 в прес-службі так званого окупаційного уряду та який обсяг обов`язків визначений його посадовою інструкцією; які конкретні вказівки та доручення т.зв. мера м. Бердянськ він виконував; якого змісту пропагандистські репортажі про життя людей в м. Бердянськ він знімав; в яких засобах масової інформації держави-агресора та в яку дату розміщувались такі репортажі (преса, радіо, телебачення, інтернет тощо).

Таким чином, у формулюванні обвинувачення відносно ОСОБА_7 не розкриті ті дії, які прокурор та слідчий кваліфікували як завдання шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, наданні іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчиненому в період воєнного стану.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що наведені у обвинувальному акті формулювання обвинувачення та правова кваліфікація вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, є суперечливими та неконкретними, що унеможливлює сприйняття стороною захисту обсягу та змісту висунутого особі обвинувачення та позбавляє можливості ефективно здійснювати захист.

Однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до п. «а» ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є негайна і детальна проінформованість обвинуваченого про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього. Суд має схилятись до вибору на користь «змістовного», а не «формального» поняття звинувачення в тексті ст. 6 п. 1 Конвенції. Суд покликаний бачити, що приховано за зовнішньою стороною справи і досліджувати реалії процедури, що розглядається (справа Девеєр проти Бельгії).

Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту (справа Маттоціа проти Італії).

Надання повної та детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду та має розглядатись у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції ( рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», а також «Даллас проти Угорщини»).

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті п. «а» ч. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року в справі «Камасінскі проти Австрії»).

Проте, всупереч вимог КПК України та практики Європейського суду з прав людини в обвинувальному акті формулювання обвинувачення є неконкретним та містить істотні суперечності в тому числі і при правовій кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст.111 КК України.

Разом з тим, відповідно до ст. 338 КПК України прокурор з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, проте вказана зміна обвинувачення не допустима в разі допущення неточностей та описок.

Крім того, відповідно до ст. 337 КПК України, суд не вправі, за результатами судового розгляду, змінити обвинувачення на таке, що істотно відрізняється від пред`явленого, а також, не вправі за власною ініціативою в будь-який спосіб поставити питання про таку зміну обвинувачення. Недодержання судом зазначених вимог кримінально-процесуального закону, є порушенням права на захист.

Також, кримінально-процесуальний закон не містить положення про обов`язок суду чекати, коли прокурор скористається своїм правом на зміну обвинувачення в суді, а також і права суду пропонувати або примушувати прокурора змінити обвинувачення, оскільки функцією суду є лише розгляд справи, під час чого він лише створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків.

Крім того колегія суддів вважає, що питання дотримання слідчим та прокурором вимог ст. 291 КПК України щодо форми та змісту обвинувального акта досліджується судом саме у підготовчому судовому засіданні.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що допущені порушення вимог КПК України при складанні обвинувального акту перешкоджають призначенню судового розгляду з можливістю ухвалення в подальшому законного вироку будь-якого виду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 337, 371-372 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000244 від 13.02.2023 року відносно ОСОБА_7 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, повернути прокурору Офісу Генерального прокурора для усунення недоліків, зазначених в ухвалі.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3