Провадження № 1-кп/522/2282/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2023 року Місто Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000278 від 18 травня 2023 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 111-1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження на підставі обвинувального акту відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Прокурор в судовому засіданні просив суд продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_5 , посилаючись на те, що доведені під час досудового розслідування ризики не знизились та не відпали.

Обвинувачена та її захисник заперечували щодо задоволення клопотання прокурора та просили обрати більш м`який запобіжний захід.

Заслухавши думку прокурора, обвинувачену та її захисника, суд вважає за необхідне продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій, виходячи з наступного.

Доцільність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою пов`язана з тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 111-1 КК України, яке є тяжким злочином, санкцією якого передбачено максимальне покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, а отже з метою уникнення такої відповідальності вона може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Згідно із практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім цього, ОСОБА_5 має можливість безперешкодного виїзду за межі території України, а також у період окупації постійно перебувала на території с. Вірівка, Херсонської області, яке до 11.11.2022 було фактично окуповане російською федерацією внаслідок збройного наступу та воєнної агресії проти України, що у своїй сукупності є достатніми мотивуючими особу факторами вчинення спроб переховуватись від органу досудового розслідування та суду шляхом перетину державного кордону України через неконтрольовані його ділянки, що межують з російською федерацією, а отже свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

ОСОБА_5 неодноразово контактувала із особами, які могли бути обізнані в її незаконній діяльності та зможуть в подальшому надати викривальні показання щодо аналогічних злочинів. Свідками надані свідчення, які у своїй сукупності підтверджують обставини вчинення кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_5 , у зв`язку із чим, остання може незаконно впливати на свідків або інших фігурантів даного кримінального провадження з метою примушування їх до дачі завідомо неправдивих показів або відмови від їх надання, що негативно вплине на хід судового розслідування в цілому. Викладені доводи дають підстави стверджувати про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, ОСОБА_5 мала прямий умисел, усвідомлювала наслідки притягнення до відповідальності, та зважаючи на займану нею посаду так званого «заступника голови ДВК № 807», а також довготривалі зв`язки із представниками окупаційної влади Херсонської області не виключено, що до вказаних злочинів причетні й інші особи, які на даний час не встановлені органом досудового розслідування, а отже, підозрювана дійсно може вчинити інше кримінальне правопорушення, направлене проти територіальної цілісності та недоторканості України, а також проти основ національної безпеки України, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п.п. 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Із урахуванням ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які виникли внаслідок дій ОСОБА_5 жоден інший більш м`який запобіжний захід, передбачений ст. 176 КПК України, окрім як тримання під вартою, не забезпечить належну поведінку обвинуваченої щодо виконання нею процесуальних рішень та не унеможливить спроби останньої перешкоджати кримінальному провадженню, а відтак запобігти зазначеним ризикам.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, застосовується запобіжних захід, визначений пунктом 5 частини першої статті 176 КПК України тримання під вартою.

Згідно із абз. 3 п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. 111-1 КК України.

Таким чином, враховуючи наявність доказів причетності ОСОБА_5 до добровільної участі в проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, вчиненій за попередньою змовою групою осіб, а також її можливу причетність до вчинення інших кримінальних правопорушень проти основ національної безпеки України, в умовах введеного у державі воєнного стану та фактичних бойових дій по всій території України, докази причетності ОСОБА_5 до кримінального правопорушення, направленого проти основ національної безпеки України, запобіжний захід у вигляді застави не здатний забезпечити покладення на підозрювану покладених на неї обов`язків.

Враховуючи те, що не один більш м`який запобіжний захід не забезпечить запобіганню наведеним ризикам, так як не забезпечить надійного механізму контролю за діями обвинуваченої, дії якої потребують виняткового контролю, є необхідність у продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Бериславської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити строк запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді тримання під вартою в ДУ «Миколаїський слідчий ізолятор» терміном на два місяці, а саме до 11 вересня 2023 року включно.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя:

13.07.2023