Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/3910/23
У Х В А Л А

21.06.2023 року м.Виноградів

Слідчий суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів клопотання прокурора Рахівського відділу Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000052 від 26.02.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135, ч.3 ст.286-1 КК України, про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тячів, Зкарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

В С Т А Н О В И В:

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що 26.02.2023, близько 18.10 год, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в концентрації 1.19 % проміле, керуючи технічно- справним автомобілем марки «Ауді» моделі «А6 Авант» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись на ділянці автомобільної автодороги зі сторони с. Сасово у напрямку смт. Королево, Берегівського району, у денний час доби, без опадів та будь-яких інших атмосферних явищ, де дорога вкрита асфальтобетоном, в плані пряма, має по одній смузі руху у кожному напрямку, де у той час попереду у попутному напрямку правим краєм проїзної частини дороги рухалась пішохід ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка праворуч від себе вела велосипед марки «Фієста».

Водій ОСОБА_5 , продовжуючи рух та наближаючись до пішохода ОСОБА_7 , яку він об`єктивно був спроможний виявити у полі свого зору, з моменту виявлення перешкоди для руху, не вжив заходів до маневрування та зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, продовжив рухатися далі, в результаті чого, грубо порушив вимоги п.п. 2.3 (б), 2.9 «а», 2.10 (а, б, в, г, ґ, д, е, є), 12.3, 13.1, 13.3 та 1.10 в частині поняття терміну «перешкода для руху» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінет) Міністрів України від 10.10.2001 №1306, не забезпечив безпеку дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не врахував дорожні умови, внаслідок чого на відстані 45 метрів від дорожнього знаку п. 5.45 ПДР України «Королево», допустив наїзд у своїй смузі руху на пішохода ОСОБА_7 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 від отриманих численних тілесних ушкоджень померла на місці пригоди.

У подальшому водій ОСОБА_5 , вчинивши за вказаних обставин дорожньо-транспортну подію, усупереч вимог п. 2.10 ПДР України, нехтуючи моральними і правовими нормами, що зобов`язують надати допомогу людині, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через отримані нею небезпечні для її життя травми, не намагався вжити заходи щодо надання потерпілій ОСОБА_7 медичної допомоги та транспортувати її до медичного закладу, хоча сам поставив потерпілу в небезпечний для життя стан, та з метою уникнення від кримінальної відповідальності, після скоєння даної дорожньо-транспортної пригоди завідомо залишив її без допомоги у небезпечному для життя стані, не надав їй допомоги, з місця події ОСОБА_5 зник та переховувався від працівників Національної поліції, аж до його встановлення о 19.00 годині 26.02.2023 в смт. Королево, по вул. Центральній, навпроти будинку № 244, Берегівського району.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 28.02.2023 (справа № 308/3101/23) до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком до 25.04.2023 включно.

Існує необхідність у подальшому застосуванні строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 з метою запобігання ризиків невиконання ним своїх процесуальних обов`язків, зокрема, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На думку сторони обвинувачення, необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлена тим, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, зазначеним у статті 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою зміни ними показів, тим самим перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризик переховуватися від органів досудового розслідування та суду у (п.п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України) обґрунтовується наступним:

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого, санкція за вчинення якого передбачає від п`яти до десяти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Існування такого ризику обґрунтовується характером протиправних дій, способом вчинення кримінального правопорушення, який має високий ступінь суспільної небезпеки, а також тяжкістю покарання, яке загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у інкримінованих злочинах.

Незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні (п. п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України):

ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків, які вже встановлені, та осіб, які володіють відомостями щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, а саме на свідків ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 , які є його друзями, та безпосередньо перебували разом з ним під час вчинення дорожньо- транспортної пригоди та залишення в небезпеці потерпілої ОСОБА_7 , з метою дачі ними завідомо неправдивих показань чи відмови від дачі показів.

Крім цього, ОСОБА_5 з урахуванням відомих йому обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження, зможе вступати у поза процесуальні відносини із іншими свідками, схиляти їх до зміни даних слідству показань.

Окрім вищенаведеного, слід врахувати, те що останній вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, свідомо знехтував інтересами суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, що в свою чергу потягло за собою тяжкі наслідки, у вигляді загибелі ОСОБА_7 .

На даний час існує реальна необхідність допиту свідків, проведення великого обсягу необхідних процедурних (процесуальних) дій, відтак, існує об`єктивна реальність ризику можливого впливу обвинуваченого на свідків.

Вчинити інше кримінальне правопорушення. ОСОБА_5 стійких соціальних зв`язків не має, захворювань, які перешкоджають триманню під вартою у нього не має. Виходячи з наведеного, перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке загрожує йому в разі визнання винуватим, не буде виконувати покладені на нього обов`язки та може переховуватись від суду, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Вказані ризики наразі залишаються реальними і триваючими, продовжують об`єктивно існувати, тому подальше тримання під вартою обвинуваченого буде виправданим та необхідним.

Інший запобіжний захід, окрім тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, оскільки підстави для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою не відпали, альтернативні запобіжні заходи не забезпечують належний рівень гарантії доброчесної поведінки обвинуваченого, тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини у справі «Летельє проти Франції» (Ьеіеіііе V Ргапсе, рішення від 26 червня 1991 р.), зазначив: «особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які роблять виправданим попереднє затримання, принаймні, протягом певного часу».

Слід врахувати реакцію суспільства та соціальні наслідки правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_5 , адже, враховуючи спосіб вчинення злочину, воно викликало особливий суспільний резонанс.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Враховуючи зазначене, є підстави вважати, що особисте зобов`язання, особиста порука підозрюваного, домашній арешт та застава будуть недостатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання вказаним ризикам порівняно із триманням під вартою, а не обрання такого виду запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, що в подальшому може призвести до не виконання завдань кримінального судочинства.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, згідно п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за яким законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненому з застосуванням насильства або погрозою його застосування, а також щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Отже, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135 КК України, ч. 3 ст. 286-1 КК України, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, дає підстави для продовження запобіжного заходу стосовно ОСОБА_5 у виді тримання під вартою.

У зв`язку з цим просить задоволити клопотання та обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Не погоджуючись із доводами клопотання захисником зазначено, що мотиви клопотання є надуманими. З часу звільнення ОСОБА_5 з під варти, його підзахисний виконує всі обов`язки обвинуваченого та здійснює належну процесуальну поведінку. З того часу було два засідання в суді апеляційної інстанції та два засідання у суді першої інстанції, на які обвинувачений з`явився за першою вимогою. Відразу після повідомлення телефоном про судове засідання, ОСОБА_10 без зволікань прибув до суду.

Вони зацікавлені в об`єктивному розгляді справи. Обвинувачений усвідомив вчинене. Попросив вибачення у потерпілих, відшкодував шкоду, на підтвердження цього наявна розписка від потерпілого.

Він займаєьбся суспільно-корисною працею, працевлаштований і продовжує наразі працювати вантажником. Має родину і живе за місцем реєстрації. Позитивно характеризується за місцем проживання та за місцем роботи.

Вказане спростовує доводи прокурора, що жоден інший запобіжний захід, окрім тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Також зазначив, що у клопотанні не наведено та не спростовано, що більш м`які запобіжні заходи, зокрема цілодобовий арешт, не зможуть запобігти ризиком та належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Просив взяти до уваги відсутність претензій з боку потерпілого.

Вважає, що підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не має. Просив у задоволенні такого відмовити та обрати менш суворий запобіжний захід.

Заслухавши доводи учасників процесу, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 173 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого погодженого з прокурором.

У відповідності до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, зокрема:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно п. 3 абз. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" від 25.04.2003 року N 4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки.

Разом з тим, в п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 25 квітня 2003 року "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" розглядаючи подання, суддя з`ясовує, чи є підозра у вчиненні особою злочину або обвинувачення останньої обґрунтованими, тобто чи є в розпорядженні органу дізнання, слідчого встановлені у визначеному законом порядку достатні дані, що свідчать про наявність ознак злочину, вчиненого саме цією особою (ними можуть бути заяви й повідомлення про злочин, явка з повинною, документи, складені за результатами оперативно-розшукової діяльності, протоколи слідчих дій, висновки експертиз тощо).

У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року N 14-рп/2003 тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а тільки враховується поряд з іншими обставинами, передбаченими відповідними статтями КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Прокурором доведено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого, санкція за вчинення якого передбачає від п`яти до десяти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років.

Однак, згідно статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. У разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи його перепинити уповноважені на те законом органи можуть застосувати тримання особи під вартою як тимчасовий запобіжний захід, обґрунтованість якого протягом сімдесяти двох годин має бути перевірена судом.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що в разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний, обвинувачений може ухилитися від слідства або суду, знищити речові докази, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність. При цьому суд повинен врахувати обставини, які вказані в ст. 178 КПК України.

Крім того, не допускається застосування найбільш суворого запобіжного заходу лише з мотиву тяжкості вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення.

Доказів того, що обвинувачений якимось чином впливатиме на потерпілого чи свідків, переховуватиметься від слідства чи суду або вчинятиме інші злочини не має.

Підозрюваний визнав вину, співпрацює із слідством, а відтак не допускається застосування найбільш суворого запобіжного заходу лише з мотиву тяжкості вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення.

Крім того, підозрюваний проживає за місцем реєстрації в АДРЕСА_1 , по місцю проживання характеризується позитивно (а.с.83). Також позитивно характеризується за місцем роботи (а.с.82). Хоч на утриманні осіб не має, однак проживає в родині з матір`ю ОСОБА_11 , 1979 р.н., батьком ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сестрою ОСОБА_13 , 2008 р.н. (а.с.84), що свідчить про наявність соціальних з`язків. Раніше не судимий. Потерпіла ОСОБА_14 вчинила нотаріально посвідчену заяву про відсутність жодних матеріальних та моральних претензій до ОСОБА_5 щодо факту події ДТП 26.02.2023 року (а.с.85).

Крім того слід взяти до уваги, що ОСОБА_5 майже два місяці після звільнення з-під варти перебуває на волі без жодного запобіжного заходу. Жодних доказів того, що він вчинив чи принаймі намагався вчинити будь-які дії, на які вказується у клопотанні (переховуватися від суду, тиснути на свідків чи потерпілого, вчиняти інші злочини) не надано.

Навпаки, ОСОБА_5 відшкодував шкоду, що стверджується заявою потерпілої від 27.04.2023 року, на судові засідання з`являється за першою вимогою, місце проживання не змінив, продовжує працювати.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, на час розгляду справи несудимий, а також те, що прокурор не довів, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою статті 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, слідчий суддя приходить до висновку, що в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід відмовити та постановити ухвалу про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту у нічний час доби та покладанням на нього обов`язків відповідно до вимог ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 182, 183, 194 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 відмовити.

Обрати щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без засобів електронного контролю, строком на 60 (шістдесят) днів, до 20.08.2023 року включно.

Заборонити ОСОБА_5 залишати житло за адресою АДРЕСА_1 у період часу з 22.год. до 06.00 год. наступної доби.

Покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:

1) прибувати до суду за першою вимогою;

2) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

3) утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні.

Попередити ОСОБА_5 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Ухвалу передати для виконання до Тячівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області для негайного поставлення на облік ОСОБА_5 , до якого застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Працівники поліції з метою контролю за поведінкою мають право з`являтися в житло, в якому проживає ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 , вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Рахівського відділу Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_15 .

Копію ухвали суду вручити обвинуваченому, прокурору та захиснику.

На ухвалу слідчого судді відповідно до п.2 ч.1, п.3 ч.2 ст.395 КПК України може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1