Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

16 травня 2023 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ? ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

прокурорів - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

представника потерпілого - ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Дубенської окружної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26 грудня 2022 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000439 від 21.05.2020 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, із вищою освітою, раніше не судимої, -

- обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.222 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26 грудня 2022 року ОСОБА_7 , обвинувачену за ч.1 ст.222 КК України - виправдано за відсутності в її діях складу кримінального правопорушення.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 02.10.2015 в денний час доби, точного часу досудовим розслідування не встановлено, перебуваючи в приміщенні Управління праці та соціального захисту населення Дубенської міської ради, що розташоване за адресою: вул. Кирила і Мефодія, 16, м. Дубно Рівненської області, маючи умисел, направлений на отримання субсидії, звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Дубенської міської ради із заявою про призначення та надання житлової субсидії у грошовій формі подавши при цьому, разом із заявою, декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії від 02.10.2015. ОСОБА_7 , будучи ознайомленою із правилами заповнення заяви про призначення субсидії та декларації про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням субсидії, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки свого діяння, з метою отримання грошової допомоги, що надається державою за рахунок коштів державного бюджету на оплату житлово-комунальних послуг, умисно подала до Управління праці та соціального захисту населення Дубенської міської ради неправдиву інформацію у розділі III «Інформація про витрати на придбання майна, товарів або оплату послуг на суму, що перевищує 50 тисяч гривень, які здійснені протягом 12 місяців перед зверненням за призначенням субсидії» (будь-кого із зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб або осіб, які фактично там проживають) вказаної Декларації у графі «Вид придбаного майна або оплачених послуг» Розділу 3 цієї Декларації шляхом не зазначення відомостей про придбання 09.01.2015 у власність її дочкою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована та фактично проживала в будинку за адресою АДРЕСА_1 , автомобіля марки «Toyota Urban Cruiser", за грошові кошти в сумі 162 350 (сто шістдесят дві тисячі триста п`ятдесят) гривень 00 копійок. В свою чергу, працівники Управління праці та соціального захисту населення Дубенської міської ради прийняли заяву ОСОБА_7 від 02.10.2015 про призначення та надання житлової субсидії у грошовій формі, вважаючи, що подані у вказаних документах відомості є достовірними, та на їх підставі надано дозвіл на призначення їй житлової субсидії у період з 01 жовтня 2015 по 30 вересня 2016 року, нараховано та виплачено житлову субсидію для відшкодування витрат на житлово комунальні послуги за рахунок коштів державного бюджету. Подання вказаної завідомо неправдивої інформації вплинуло на встановлення права на призначення житлової субсидії для відшкодування витрат на житлово комунальні послуги за рахунок коштів державного бюджету, оскільки згідно Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №848 від 21.10.1995 (в редакції від 01.10.2015), а саме:

- п.п.5 п.5. Субсидія не призначається, якщо: будь-хто із зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб (осіб, які фактично проживають), яким нараховується плата за житлово-комунальні послуги, протягом 12 місяців перед зверненням за призначенням субсидії (призначенням субсидії без звернення) здійснив купівлю земельної ділянки, квартири (будинку), автомобіля, транспортного засобу (механізму), будівельних матеріалів, інших товарів довгострокового вжитку або оплатив послуги з будівництва, ремонту квартири (будинку) або автомобіля, транспортного засобу (механізму), телефонного (в тому числі мобільного) зв`язку, крім житлово-комунальних послуг у межах соціальної норми житла та соціальних нормативів користування житлово-комунальними послугами та медичних послуг, пов`язаних із забезпеченням життєдіяльності, на суму, яка на дату купівлі (оплати) перевищує 50 тис. гривень;

- п.13. Для призначення субсидії громадянин, особа якого посвідчується паспортом або іншим документом, подає структурному підрозділу з питань соціального захисту населення за місцем реєстрації (орендарі - за місцем проживання): заяву про призначення житлової субсидії та декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, за встановленими формами. Громадянин несе відповідальність за подані відомості про доходи, майно, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на призначення субсидії та на визначення її розміру. Внаслідок подачі ОСОБА_7 заяви про призначення житлової субсидії та декларації про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії від 02.10.2015, в якій останньою вказана завідомо неправдива інформація, Управлінням праці та соціального захисту населення Дубенської міської ради, зайво нараховано та виплачено житлову субсидію для відшкодування витрат на житлово комунальні послуги за рахунок коштів державного бюджету, на загальну суму 15710 гривень 33 копійки, що призвело до спричинення державі матеріальної шкоди на вказану суму.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.1 ст.222 КК України, як надання неправдивої інформації органу державної влади з метою одержання субсидії, за відсутності ознак злочину проти власності.

В поданій апеляційній скарзі прокурор покликається на незаконність вироку суду першої інстанції у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вважає, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. Судом не надано належної оцінки показам представника потерпілої сторони ОСОБА_9 , які могли істотно вплинути на його висновки.

Вказує, що придбання транспортного засобу неповнолітньою ОСОБА_10 16.12.2014 року могло мати місце лише за письмової згоди обох батьків або осіб, які опікуються на укладення договору купівлі-продажу.

На думку прокурора, у вироку суд помилково прийшов до висновку про добровільне повернення ОСОБА_7 завданої шкоди, оскільки зайво нарахована житлова субсидія управлінням праці та соціального захисту населення стягнута з рахунків надавача житлово-комунальних послуг самостійно у повному обсязі.

Звертає увагу, що з допиту ОСОБА_7 встановлено, що остання усвідомлювала відсутність у неї повної та достовірної інформації про майновий стан її дочки ОСОБА_10 , а також достовірно знаючи, що її дочка з нею не проживає, вказала у декларації про доходи і витрати осіб, які звернулись за призначенням житлової субсидії завідомо недостовірну інформацію про відсутність набутого майна у її дочки, а також про її фактичне проживання, що призвело до прийняття управлінням праці та соціального захисту населення рішення про призначення житлової субсидії на оплату житлово-комунальних послуг на підставі поданої інформації.

Просить виправдувальний вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26 грудня 2022 року відносно ОСОБА_7 скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 222 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. Звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, визначених ст. 49 КК України.

Під час апеляційного перегляду судового рішення повторно допитати ОСОБА_7 , представника потерпілої сторони ОСОБА_9 , дослідити відповідні письмові докази.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурорів, які підтримали апеляційну скаргу, представника потерпілого, яка не заперечила проти задоволення апеляційної скрги прокурора, обвинувачену, її захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, прокурора, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В задоволенні клопотання прокурора про повторне дослідження доказів в порядку ст. 404 КПК України відмовлено за безпідставністю.

Так, судове рішення у відповідності до вимог ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі ст. 368 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, питання, чи містить діяння, у якому обвинувачується особа, склад злочину та чи винен обвинувачений у вчиненні цього злочину.

Відповідно до ч.1 ст.373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами п.1 ч.3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи виправданою, зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст.284 цього Кодексу.

На переконання колегії суддів вказані вимоги судом першої інстанції були дотримані.

Підстави для виправдання ОСОБА_7 і мотиви, з яких суд відкинув докази обвинувачення, викладені у вироку в повному обсязі.

Так, суд, на думку колегії суддів, розглядаючи кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 , виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме, верховенства права, законності, рівності перед законом та судом, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін тощо, створивши необхідні умови для реалізації сторонами провадження їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, в тому числі і щодо збирання, подання та оцінки доказів, повно, всебічно та об`єктивно встановив фактичні обставини провадження, детально дослідив та дав належну юридичну оцінку кожному доказу, що були надані стороною обвинувачення, з точки зору допустимості, достовірності і належності, а їх сукупність - з точки зору достатності і взаємозв`язку, дослідивши показання обвинуваченої, свідків, письмові докази, обґрунтовано виправдав ОСОБА_7 . Прийшов до правильного висновку про відсутність належних, допустимих, прямих чи не прямих доказів, які б свідчили про ту обставину, що в діях ОСОБА_7 містяться ознаки, які б слугували підставою для кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.222 КК України, як надання неправдивої інформації органу державної влади з метою одержання субсидії, за відсутності ознак злочину проти власності, тобто стороною обвинувачення не надано жодного належного та допустимого доказу на спростування тверджень обвинуваченої в частині подання достовірної інформації у заяву-декларацію про отримання субсидії, яка була відома ОСОБА_7 на час звернення до органу соціального захисту.

Такий висновок суду детально проаналізований і належним чином вмотивований у вироку, з чим погоджується і апеляційна інстанція.

Так, як вбачається з вироку суду судом встановлено, що 01 жовтня 2015 року ОСОБА_7 звернулась до органу соціального захисту про надання житлової субсидії на 2015-2016 рік, заповнивши заяву-декларацію, у яку, у відповідності до п.3 розділу 1, вказала усіх зареєстрованих у її житловому будинку осіб. При цьому, суд звертає увагу, що обов`язок зазначення осіб, що фактично проживають, згідно до даного розділу, був покладений лише для орендарів, а імперативний обов`язок зазначення зареєстрованих осіб покладався на власника (заявника).

Допитавши обвинувачену, членів її сім`ї у якості свідків: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , свідка ОСОБА_14 , судом встановлено, що ОСОБА_10 2014 році в силу сімейного конфлікту залишила помешкання своєї матері та фактично до завершення судового розгляду не проживала за місцем своєї реєстрації, усі члени сім`ї не підтримували жодних стосунків і не спілкувались з ОСОБА_10 , оскільки до 2018 року сім`ї взагалі не було відомо місце проживання останньої.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про правдивість свідчень обвинуваченої про те, що на час звернення до Управління соціального захисту у 2015 році ОСОБА_7 не володіла та не могла володіти інформацією про придбання її донькою у власність автомобіля Тойота у 2015 році, лише у 2018 році від працівників соціального захисту їй вперше було повідомлено про придбання її донькою ОСОБА_15 автомобіля у 2015 році.

Аналогічні пояснення ОСОБА_7 надала і при апеляційному перегляді оскаржуваного вироку суду, ствердивши, що добровільно відшкодувала надмірно виплачену житлову субсидію.

Доводи сторони обвинувачення про обізнаність ОСОБА_7 при поданні заяви-декларації про отримання субсидії щодо придбання її дочкою ОСОБА_16 автомобіля «Toyota Urban Cruiser» 16.12.2014 року на підставі довідки-рахунку № НОМЕР_1 від 16.12.2015 за 162350 грн, який у подальшому 09.01.2015 року зареєстровано у Дубенському територіальному сервісному центрі МВС (днз ВК 0765 ВК) були предметом оцінки судом першої інстанції, які з наведенням відповідного обґрунтування у вироку не взяті до уваги, з чим погоджується і колегія суддів.

На підтвердження зазначених доводів стороною обвинувачення ні в суді першої інстанції, ні апеляційної не надано жодних належних та допустимих доказів щодо вартості придбання автомобіля ОСОБА_10 та належним чином завіреної копії довідки-рахунку.

Не залишено без уваги суду і доводи сторони обвинувачення про доведеність вини ОСОБА_7 за висновками, що викладені у аудиторському акті від 10.05.2018 року № 13-17-04-06/16, визнавши їх обґрунтовано такими, що не заслуговують на увагу.

Крім того, суд першої інстанції з посиланням на правовий висновок ВС Другої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 283/1268/17 від 10.12.2020 року, дійшов обґрунтованого висновку, що вказана ОСОБА_7 у заяві-декларації інформація не може вважатися офіційною.

Даний висновок суду першої інстанції узгоджується і з позицією ВС, висловленою у постанові від 16.03.2021 у справі № 556/839/17 (провадження № 51-135км20) щодо неофіційності подібних декларацій у зв`язку з невідповідністю вимогам, встановленим у примітці до статті 358 КК України, оскільки є документом, який особа складає і надає від себе особисто, а не як особа, якій державою делеговані повноваження видавати або посвідчувати офіційні документи.

Згідно з п.10 ч.1, ст.7, ч.1, 2, 4 ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом і встановлено обвинувальним вироком.

За змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Однією з основних засад кримінального провадження є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка декларує, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом (ч.2 ст. 17 КПК України).

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Сумнівний характер вчинення кримінального правопорушення не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов свій вияв в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Авшар проти Туреччини» від 10 липня 2001 року, «Кобець проти України» від 14 серпня 2008 року, «Веренцов проти України» від 11 липня 2013 року, «Бочаров проти України» від 17 червня 2011 року, «Коробов проти України» від 21 липня 2011 року. Європейський суд з прав людини наголошує, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», проте, «така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що стороною обвинувачення не доведено винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правоопорушення, передбаченого ч.1 ст. 222 КК України.

За наведеного, оцінивши пояснення обвинуваченої, представника потерпілого, свідків та дослідивши письмові докази у даному кримінальному провадженні, суд першої інстанції прийшов до вірного переконання про відсутність у діях ОСОБА_7 суб`єктивної сторони інкримінованого правопорушення, а саме умислу на подання завідомо неправдивої інформації до органу державної влади з метою отримання субсидії, а відтак і складу інкримінованого кримінального правопорушення.

Вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим. Пістав, зазначених у ст. 420 КПК України, для скасування виправдувального вироку суду першої інстанції і ухвалення нового обвинувального вироку стосовно ОСОБА_7 через наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, ?

УХВАЛИЛА :

Вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26 грудня 2022 року, яким ОСОБА_7 , обвинувачену за ч.1 ст.222 КК України, виправдано за відсутності в її діях складу кримінального правопорушення, залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3