ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 року м. Володимир

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Володимир-Волинського міського суду кримінальне провадження №0000255 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівці, жителя АДРЕСА_1 , з вищою освітою, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , не одруженого, громадянина України, українця, не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в:

24 лютого 2023 року, близько 23 години 40 хвилин, ОСОБА_4 , не маючи посвідчення на право керування транспортними засобами відповідною категорією «В», керуючи автомобілем марки «BMW X5», номерний знак НОМЕР_2 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 являється ОСОБА_7 , рухаючись вулицею Ковельська у місті Володимир Волинської області, навпроти будинку № 231 зі сторони центру міста Володимир в напрямку до міста Ковель, всупереч вимогам пунктів 2.3 (б, д), 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, (зі змінами та доповненнями), був неуважний під час руху, не стежив за дорожньою обстановкою, завчасно не зреагував на зміну дорожньої обстановки, не зменшив швидкість транспортного засобу аж до його зупинки з моменту виникнення та виявлення небезпеки для руху, а саме пішохода ОСОБА_8 , яка рухалась у попутному напрямку по смузі руху автомобіля, внаслідок чого допустив наїзд на останню.

Окрім того, після вчинення наїзду на пішохода, водій ОСОБА_4 не виконав обов`язки, визначені пунктом 2.10 Правил дорожнього руху України, не вжив заходів для збереження обстановки, не повідомив уповноважені органи про настання події та покинув місце пригоди.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді повного розриву атлантоокципітального з`єднання з розривом стовбура головного мозку, закритої черепно-мозкової травми: забою головного мозку з крововиливами під м`яку мозкову оболонку, чисельних саден, синців кінцівок та голови, забійної рани правої кисті, внаслідок отримання яких померла на місці події. Причиною смерті ОСОБА_8 є повний розрив атлантоокципітального з`єднання з розривом стовбура головного мозку, який призвів до розвитку спінального шоку, що і являється безпосередньою причиною смерті потерпілої.

У прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, (зі змінами та доповненнями) а саме:

- згідно з п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- відповідно до п. 2.3 (д) Правил дорожнього руху України не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

- згідно з п. 12.3 Правил дорожнього руху України, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та обставини викладені у обвинувальному акті визнав повністю. Щиро кається у вчиненому злочині, просить суворо не карати.

Оскільки фактичні обставини справи не оспорюються учасниками судового провадження, учасники судового провадження не заперечують щодо визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи, з`ясувавши правильність розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження фактичних обставин справи, немаючи сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, тому відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 349 КПК України, суд приходить до висновку, що дослідження фактичних обставин справи слід обмежити допитом обвинуваченого, дослідити дані у справі, що характеризують його особу.

Учасникам судового провадження розяснено, що вони позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

Суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого є доведеною та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК України.

Обставинами, що помякшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, котрі обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який є тяжким злочином, сукупність помякшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, особу обвинуваченого, який не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Також суд бере до уваги, що ОСОБА_4 протягом року до вчинення злочину притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, пов`язаного з порушенням Правил дорожнього руху, зокрема за керування транспортним засобом особою, яка не має права керувати транспортним засобом. Однак належних висновків не зробив та 25.02.2023 знову керував транспортним засобом, не маючи права керування транспортним засобом, порушивши правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого.

Згідно з ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому воно повинно бути необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Тобто, при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати не тільки дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, сукупність пом`якшуючих покарання обставин, тощо, а й особливості вчинення конкретного злочину, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

Суд бере до уваги поведінку ОСОБА_4 після вчинення злочину, який не вжив заходів для збереження обстановки, не повідомив уповноважені органи про настання події та покинув місце пригоди.

Також при призначенні покарання судом враховано ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину та тяжкість наслідків внаслідок порушення ОСОБА_4 ПДР України - втрата найвищої соціальної цінності, проголошеної ч.1 ст.3 Конституції України - життя людини. Тобто даним злочином завдано невідворотних тяжких наслідків.

Суд вважає, що відсутність претензій у потерпілого, а також те, що ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, не можуть бути визнані достатніми підставами для застосування до обвинуваченого положення ст.75 КК України та звільнення його від відбування призначеного покарання, як цього просить захисник.

На думку суду, призначення покарання із застосуванням ст.75 КК України, не буде відповідати загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання буде недостатнім для досягнення мети такого покарання, не буде співмірним протиправному діянню і не може вважатися явно справедливим через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Виправлення має на меті шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що є важливим результатом застосування покарання та суттєвим показником його ефективності.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Крім того, суд бере до уваги рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 року у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) в якому наголошено, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».

Водночас, суд звертає увагу, що вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення належить до суспільно небезпечних злочинів у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, а тому позиція потерпілого у справі щодо покарання, яке винуватий повинен понести за скоєне, під час вирішення цього питання судом не є вирішальною.

За таких обставин, суд прийшов до висновкупро можливість виправлення обвинуваченого лише в умовах ізоляції від суспільства та призначає основне покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, та додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Та обставина, що ОСОБА_4 не отримував посвідчення на право керування транспортними засобами, не перешкоджає призначенню додаткового покарання, оскільки санкцією ч. 2 ст. 286 КК України передбачено можливість призначення особі додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, а тому суд визначаючи особою винуватою у вчиненні кримінального правопорушення має право призначити цій особі додаткове покарання незалежно від того, чи обвинувачений отримував раніше посвідчення на право керування транспортними засобами.

Зміст ст. 55 КК України не містить щодо цього жодних законодавчих заборон чи обмежень. (Такі правові позиції ВС неодноразово висловлював у своїх ухвалах, як приклад ухвала Третьої судової палати ККС ВС від 05.04.2023 у справі №702/301/20).

На думку суду, покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів і відповідатиме принципам законності, справедливості, індивідуалізації покарання та вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Речові докази вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Судові витрати стягнути із обвинуваченого.

Арешт майна скасувати.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 3 місяці з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання, зарахувавши у строк відбуття покарання попереднє ув`язнення з 25.02.2023 по 27.02.2023 включно, із розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Речові докази: контрольний змив на марлі, змив внутрішньої ручки дверей автомобіля, змив з керма автомобіля, змив з важеля коробки передач знищити. Автомобіль марки «BMW X5», номерний знак НОМЕР_2 передати власнику ОСОБА_7 .

Стягнути із обвинуваченого ОСОБА_4 в користь держави 4177,36 грн процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертівдля проведення судової інженерно-транспортної експертизи.

Арешт майна, накладений ухвалами слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.03.2023 - скасувати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1