Справа №: 398/2481/23
провадження №: 1-кп/398/277/23
УХВАЛА

Іменем України

"18" липня 2023 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні залу судових засідань в м. Олександрія кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000342 від 27 лютого 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000342 від 27 лютого 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

У підготовчому судовому засіданні 23.05.2023 року у рамках вказаного кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою у Державній установі «Кропивницький слідчий ізолятор» на час судового розгляду, який спливає 21.07.2023 року.

18.07.2023 року в судовому засіданні прокурором подано клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи тим, що ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, продовжує існувати і на час розгляду справи у суді. ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я іншої людини вчиненого шляхом нанесення ударною частиною слюсарного молотка не менше 6-ти акцентованих ударів в область голови, що є особливо важливим органом людини, від отримання яких ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, за місцем мешкання характеризується посередньо, не одружений, після вчинення злочину намагався приховати сліди його вчинення, тому обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення та переховуватись від суду. Окрім того, обвинувачений особисто знайомий із потерпілим та свідками, які є сусідами у зв`язку з чим може впливати на них з метою уникнення відповідальності. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти зазначенем ризикам, на підставі викладеного, просив задовольнити клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 не заперечували щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Потерпілий підтримав клопотання прокурора про продовження строку дії обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вислухавши позиції учасників процесу, суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, потерпілого з метою уникнення покарання, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується особа.

Згідно зі ст. ст. 7,8,9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики ЄСПЛ, суворість передбаченого покарання, врахування тяжкості злочину, ступеню суспільної небезпечності особи та інтересів суспільства є суттєвими елементами при прогнозуванні та оцінці ймовірної майбутньої поведінки особи.

Доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Продовження строку тримання під вартою, як підстава для втручання в право особи на свободу, має містити його обґрунтування, доцільність, аналіз ризиків у конкретних обставинах та інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. («W проти Швейцарії», «Тейс проти Румунії» та ін.).

При розгляді питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення дійсних ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України при наявності обґрунтованої підозри.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні, злочину проти життя та здоров`я особи, а саме у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, яке закон класифікує як особливо тяжкий та карається позбавленням волі на строк до п`ятнадцяти років, є пенсіонером, не має на утриманні неповнолітніх або непрацездатних осіб, за місцем мешкання характеризується посередньо, як особа схильна до зловживання алкогольними напоями.

Враховуючи викладене, суд вважає, що усвідомлюючи ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення та суворість можливого покарання, існує ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що він може ухилятись від суду, та будучи особою пенсійного віку без перешкод залишити своє місце проживання, та навіть виїхати за межі території держави, чим буде перешкоджати кримінальному провадженню. Існування ризику, додатково підвищується дією на всій території України воєнного стану. І у разі обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, в умовах діючого на теперішній час в Україні воєнного стану, стане неможливо здійснювати належний контроль правоохоронних органів за поведінкою обвинуваченого.

Щодо ризику впливати на свідків і потерпілого у цьому кримінальному провадженні, то ст. 23 КПК України встановлює принцип безпосередності дослідження показань, за змістом якого суд досліджує докази безпосередньо і показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Тобто доказове значення у кримінальному провадженні матимуть саме ті показання свідків, потерпілого які будуть надані останніми безпосередньо під час судового розгляду у судовому засіданні, а не надані ними в ході досудового розслідування. На даний час потерпілий та свідки в даному кримінальному провадженні ще не допитані. Вказане доводить, що з метою зміни потерпілим та свідками своїх показань на користь обвинуваченого або відмови від дачі показань останній може впливати на вказаних осіб у незаконний спосіб, отже можливість впливу обвинуваченого на свідків та потерпілого є досить ймовірною, тобто має місце ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Про імовірність ризику вчинення іншого кримінального правопрушення свідчить, що обвинувачений інкримінований злочин вчинив під час вживання алкогольних напоїв, після чого намагався приховати сліди його вчинення, що може свідчити про схильність обвинуваченого до злочинної поведінки.

Враховуючи достатні дані про існування вказаних ризиків, суддя приходить до висновку про недостатність підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні. На даний час в кримінальному провадженні триває судовий розгляд, судом проведено підготовчий судовий розгляд, оголошено обвинувальний акт, здійснені вступні промови, визначено обсяг та порядок дослідження доказів, та розпочато дослідження документів, звуко та відеозаписів. Вищезазначені факти переконують суд, що існує ймовірність того, що перебуваючи на свободі та під загрозою можливого застосування тяжкого покарання, у разі визнання винуватим у вчиненні злочину, ОСОБА_4 може переховуватися від суду, та чинити у цьому кримінальному провадженні незаконний вплив на потерпілого та свідків, які проживають з обвинуваченим в одній місцевості, і місцезнаходження яких йому відоме. Крім того, суд переконаний, що в разі обрання щодо обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу в умовах діючого на теперішній час в Україні воєнного стану, стане неможливо здійснювати належний контроль за поведінкою обвинуваченого.

Суд зазначає, що застосований до ОСОБА_4 запобіжний захід, відповідає чинним підставам, меті його застосування та кореспондується із суспільним інтересом, отже, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати його належну поведінку.

Беручи до уваги доведеність обґрунтованості підозри, недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів, ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні злочину, суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу стосовно обвинуваченого.

За таких обставин суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді утримання під вартою строком на 60 днів.

Оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, який спричинив смерть людини, тому згідно п.2 ч. 4 ст.183 КПК України, при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою суддя має право не визначати розмір застави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-179, 183, 193, 194, 197, 314-317, 331, 369- 372, 376, 392 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою у Державній установі «Кропивницький слідчий ізолятор» на час судового розгляду строком на 60 діб, тобто з 18.07.2023 року до 15.09.2023 року включно.

Копію ухвали направити до Державної установи «Кропивницький слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала суду може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня його проголошення.

Повний текст ухвали складено 18.07.2023.

Головуючий ОСОБА_1