ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1377/23 Справа № 201/4945/23 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2023 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000015 від 16.01.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 246 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2023 року клопотання слідчого СВ ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_5 задовольнити частково.

Накладено арешт на вилучені під час обшуку транспортного засобу МАН, д.н. НОМЕР_1 , фрагменти спиляних дерев, які перебували в даному транспортному засобі (заповнено на 1 рядок), товаро-транспортні накладні, в кількості 8 шт.: ТТН від 28.02.2023р. на автомобіль МАН, д.н. НОМЕР_1 «Дрова ск/м 20 сума 30000 гривень» накладна до неї 28/2, ТТН №30/1 від 30.01.2023р. на автомобіль МАН, д/н НОМЕР_1 «Дрова ск/м 41 на суму 61500 гривень» накладна до неї 30/1, ТТН №23/2 від 23.02.2023р. «Дрова ск/м 20 на суму 30000 гривень» накладна до неї 23/2, ТТН №28/1 від 28.01.2023р. «Дрова ск/м 41 на суму 61500 гривень накладна до неї 28/1», ТТН 2/2 від 02.02.2023р. «Дрова ск/м 40 на суму 30000 гривень» - з метою забезпечення речових доказів, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування.

Накладено арешт на вилучений під час обшуку транспортний засіб МАН 24.372, д/н НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 , ключі до нього та свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 30.07.2022р. на ім`я ОСОБА_7 - з метою забезпечення речового доказу, шляхом заборони відчуження, розпорядження зазначеним автомобілем, ключами до нього та свідоцтвом про реєстрацію НОМЕР_3 від 30.07.2022р.

У задоволенні клопотання в частині накладення арешту шляхом заборони користування вказаним транспортним засобом, ключами до нього та свідоцтвом про реєстрацію - відмовлено.

Зобов`язано уповноважену особу органу досудового розслідування, прокурора у кримінальному провадженні або іншу уповноважену особу повернути ОСОБА_7 вилучений під час обшуку 26.04.2023р. транспортний засіб МАН 24.372, д/н НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 , ключі до нього та свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 30.07.2022р. на ім`я ОСОБА_7 .

Заборонено ОСОБА_7 розпоряджатись вказаним транспортним засобом, відчужувати, розбирати його повністю або частково.

Рішення суду обґрунтовано тим, що вилучений під час обшуку автомобіль, ключі від нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а також фрагменти спиляних дерев, які перебували в даному транспортному засобі в кузові, товарно-транспортні накладні відповідають критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, а тому з метою уникнення їх приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, слідчий суддя вважає, що наявні підстави для накладення арешту на зазначено майно з метою забезпечення речових доказу, оскільки автомобіль був засобом вчинення кримінального правопорушення і при обшуку у ньому віднайдені фрагменти спиляних дерев, а інформація, яка міститься у товарно-транспортних накладних може свідчити про переміщення спиляної деревини, тому може містити на собі сліди його вчинення.

Тож, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню в частині накладення арешту на транспортний засіб лише в частині заборони права на розпорядження та відчуження, адже автомобіль є речовим доказом у кримінальному провадженні, а тому вказаний автомобіль не може бути відчужений, ним не можна розпоряджатися.

Разом з цим, слідчий суддя вважає, що немає процесуальної доцільності у забороні користуватися ним. Без шкоди для досудового розслідування автомобіль може бути переданий на відповідальне зберігання його власнику. У даному кримінальному провадженні проведення відповідних слідчих дій з даним транспортним засобом можливе без позбавлення власника автомобіля користуватися ним, тому немає потреби надалі зберігати цей автомобіль під охороною державного органу, його належне збереження як речового доказу у кримінальному провадженні має забезпечити його власник.

В апеляційній скарзі прокурор просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.05.2023 року, скасувати її та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на речі, які були вилучені в ході обшуку 26.04.2023 року транспортного засобу МАН 26.372, д/н НОМЕР_1 : фрагмент спиляних дерев (перебували в ТЗ в кузові, заповнено на 1 рядок); товаро-транспортні накладні, в кількості 8 шт.: ТТН від 28.02.2023 автомобіль МАН 26.343, д/н НОМЕР_1 «Дрова ск/м 20 сума 30000 гривень» накладна до неї 28/2, ТТН №30/1 від 30.01.2023 на автомобіль МАН 26.343, д/н НОМЕР_1 «Дрова ск/м 41 на суму 61500 гривень» накладна до неї 30/1, ТТН №23/2 від 23.02.2023 «Дрова ск/м 20 на суму 30000 гривень» накладна до неї 23/2, ТТН №28/1 від 28.01.2023 «Дрова ск/м 41 на суму 61500 гривень накладна до неї 28/1», ТТН 2/2 від. 02.02.2023 «Дрова ск/м 40 на суму 30000 гривень»; транспортний засіб МАН 26.372, д/н НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_4 № НОМЕР_5 , ключі до нього та свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 від 30.07.2022 на ім`я ОСОБА_7 ; шляхом заборони користування, відчуження та розпорядження майном.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що оскаржуване рішення було прийнято без участі прокурора та слідчого, слідчий надав заяву про слухання справи за його відсутності, просив клопотання задовольнити. До Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра зазначена ухвала не надходила, була отримана слідчим 17.05.2023 року, тому строк на апеляційне оскарження обчислюється саме з 17.05.2023 року.

Зазначає, що за даними Головного сервісного центру МВС України автомобіль МАН 24.372, д/н НОМЕР_1 перебуває у власності ОСОБА_7 . 26.04.2023 року його було повідомлено про підозру по кримінальному провадженню за № 0000015 від 16.01.2023, за ознаками складу злочину, передбаченого ч.3 ст.27 ч.3 ст.28 ч. 4 ст. 246 КК України.

В ході досудового розслідування в органу досудового розслідування виникла необхідність в збережені речових доказів по кримінальному провадженню, які були вилучені в ході обшуку 26.04.2023 року транспортного засобу МАН 26.372, д/н НОМЕР_1 , з метою попередження можливості їх знищення або пошкодження, забезпечення подальшого належного їх зберігання до призначення та проведення всіх необхідних судових експертиз, а саме судової трасологічної експертизи. Не застосування заходу забезпечення кримінального провадження (накладення арешту на майно) може призвести до втрати або знищення вказаних речових доказів, що унеможливить в подальшому проведення повного та всебічного досудового розслідування та встановлення обставин, котрі підлягають доказуванню по кримінальному провадженню.

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Вирішуючи питання про дотримання прокурором строку апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з того, що оскаржувана ухвала слідчого судді була постановлена за відсутності слідчого та прокурора, а отже за правилами ч. 3 ст. 395 КПК України строк її апеляційного скарження для останніх обчислюється з дня отримання ними копії даної ухвали. Інших правил визначення моменту початку строку апеляційного оскарження у цих правовідносинах процесуальний закон не містить.

Оскільки наданими матеріалами не спростовуються доводи прокурора про те, що копія оскаржуваної ухвали була отримана слідчим 17 травня 2023 року колегія суддів не вбачає підстав для висновку про пропущення апелянтом строку апеляційного оскарження та необхідність розгляду та вирішення питання про його поновлення.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто в тому числі ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.

Судом першої інстанції вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону були дотримані в повному обсязі, а отже доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, про незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді колегія суддів вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки вони не знайшли свого підтвердження при здійсненні апеляційного розгляду та спростовуються даними, які містяться в матеріалах провадження.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі - Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Так, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Разом з тим, за правилами вказаної норми кримінального процесуального закону, а саме частин 3, 5, та 6, арешт на майно може бути накладено в разі відповідності такого майна критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, в разі наявності підстав вважати, що суд може застосувати до підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної особи, юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна, в разі, якщо фізична чи юридична особа в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову або неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

?існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

?потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

?може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Арешт може бути накладеним на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову. Заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Приймаючи рішення про накладення арешту на рухоме і нерухоме майно, слідчий суддя повинен керуватись вимогами ст. ст. 170-173 КПК, тобто перевірити: наявність підстав для арешту; обґрунтованість клопотання слідчого про необхідність арешту майна; чи встановлено розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; чи відносяться особи, на майно яких накладається арешт, до підозрюваних, обвинувачених, або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого; чи внесені дані у відношенні відповідних осіб в ЄРДР; чи надана правова кваліфікація кримінально-караним діянням службових осіб відповідного підприємства.

Слідчий суддя або суд під час судового провадження за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину, може накласти арешт на майно.

Визнавши вищезазначене клопотання обґрунтованим задля застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що вилучений під час обшуку автомобіль, ключі від нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а також фрагменти спиляних дерев, які перебували в даному транспортному засобі в кузові, товарно-транспортні накладні відповідають критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, а тому з метою уникнення їх приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі наявні підстави для накладення арешту на зазначено майно з метою забезпечення речових доказу, оскільки автомобіль був засобом вчинення кримінального правопорушення і при обшуку у ньому віднайдені фрагменти спиляних дерев, а інформація, яка міститься у товарно-транспортних накладних може свідчити про переміщення спиляної деревини, тому може містити на собі сліди його вчинення.

Оцінюючи правову підставу для арешту майна та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для власників та третіх осіб, слідчий суддя визнав за необхідне накласти арешт на вказане вище майно з метою збереження речових доказів у відповідності до п.1 ч.2 ст.170 КПК України та запобігання в подальшому можливості його відчуження, оскільки наразі даний захід є необхідним.

Апеляційним переглядом встановлено та наданими матеріалами підтверджено, що майно, яке було вилучено під час проведення обшуку, має важливе значення для встановлення обставин у даному кримінальному провадженні, а отже це є достатньо обґрунтованим і вагомим для вжиття на даному етапі досудового розслідування заходів забезпечення кримінального провадження.

З вказаними висновками колегія суддів погоджується та вважає, що, приймаючи рішення про накладення арешту на майно слідчий суддя діяв в межах чинного законодавства, керуючись статтями 170-173 КПК України, з`ясував всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, та прийняв в даному випадку законне та обґрунтоване рішення.

Разом з цим, апеляційний суд не може не визнати досить обгрунтованим висновок слідчого судді стосовно задоволення клопотання слідчого в частині накладення арешту на транспортний засіб лише в частині заборони права на розпорядження та відчуження, оскільки немає жодної процесуальної доцільності у забороні користуватися ним, позаяк у даному кримінальному провадженні проведення відповідних слідчих дій з даним транспортним засобом можливе без позбавлення права користуватися ним власника автомобіля, який має й забезпечити належне збереження його як речового доказу у кримінальному провадженні.

У даному конкретному випадку задля досягнення мети, зазначеної слідчим та встановленої слідчим суддею в суді першої інстанції, на переконання колегії суддів, є необхідним та достатнім накладення арешту на вилучений під час обшуку транспортний засіб МАН 24.372, д/н НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 , ключі до нього та свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 30.07.2022 року на ім`я ОСОБА_7 саме у спосіб, визначений судом. Натомість в наданих матеріалах, як і в апеляційній скарзі прокурора відсутні будь-які відомості на обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання в права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні про арешт майна, завдяки чому може бути виконане завдання, задля якого слідчий звернувся до суду із зазначеним клопотанням, а тому апеляційні вимоги прокурора в цій частині не можна визнати слушними.

Оскільки судом першої інстанції постановлено судове рішення, яке є законним та обґрунтованим, ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга прокурора - залишенню без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.405, 407, 409, 412, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2023 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000015 від 16.01.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 246 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _______________ _____________

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2