Справа №: 398/1901/23
провадження №: 1-кп/398/248/23
УХВАЛА

Іменем України

"14" вересня 2023 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні залу судових засідань в м. Олександрія кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за у кримінальному провадженні № 0000157 від 26.01.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Попельнасте Олександрійського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, неодруженого, який не працює, на своєму утриманні малолітніх дітей та осіб похилого віку не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , вважається таким, що не має судимостей,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000157 від 26.01.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

У рамках кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого спливає 17.09.2023 року.

14.09.2023 року в судовому засіданні прокурором подано клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи тим, що ризики передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України продовжують існувати і на час розгляду справи у суді. ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я іншої людини, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх або непрацездатних осіб, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, не працює, не має офіційних коштів для існування, що вказує на те що обвинувачений не має стійких (міцних) соціальних зв`язків та осіб які б могли забезпечити належний за ним контроль, за його поведінкою та забезпечили виконання ним процесуальних обов`язків у статусі обвинуваченої особи, тому обвинувачений може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення. Окрім того, обвинувачений особисто знайомий із потерпілим та свідками, у зв`язку з чим може впливати на них з метою уникнення відповідальності. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти зазначеним ризикам, на підставі викладеного, просив задовольнити клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 заперечували проти запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просили застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час, оскільки обвинувачений не має наміру ухилятись від суду, має зареєстроване місце проживання, за місцем мешкання характеризується позитивно, тому може виконувати покладені на нього обов`язки, перебуваючи і на домашньому арешті. Оскільки потерпілий і свідки у вказаному кримінальному провадженні вже допитані, тому будь-якого впливу на них не може бути здійснено.

Вислухавши позиції учасників процесу, суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, потерпілого з метою уникнення покарання, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується особа.

Згідно зі ст. ст. 7,8,9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики ЄСПЛ, суворість передбаченого покарання, врахування тяжкості злочину, ступеню суспільної небезпечності особи та інтересів суспільства є суттєвими елементами при прогнозуванні та оцінці ймовірної майбутньої поведінки особи.

Доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Продовження строку тримання під вартою, як підстава для втручання в право особи на свободу, має містити його обґрунтування, доцільність, аналіз ризиків у конкретних обставинах та інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. («W проти Швейцарії», «Тейс проти Румунії» та ін.).

При розгляді питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення дійсних ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України при наявності обґрунтованої підозри.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину проти життя та здоров`я особи, а саме у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, яке закон класифікує як особливо тяжкий злочин та карається позбавленням волі на строк до п`ятнадцяти років, вважається таким, що не має судимості, має постійне місце проживання, не має офіційного місця роботи та офіційних коштів для існування, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, не одружений, що вказує на те що обвинувачений не має стійких (міцних) соціальних зв`язків та осіб які б могли забезпечити належний контроль, за його поведінкою та забезпечили виконання ним процесуальних обов`язків у статусі обвинуваченої особи, окрім того є особою з інвалідністю, не є військовозобов`язаний, а тому усвідомлюючи тяжкості покарання обвинувачений може ухилятись від суду.

Існування ризику переховування від суду додатково підвищується військовою агресією російської федерації проти України. На теперішній час в Україні продовжено дію воєнного стану. Обвинувачений ОСОБА_4 має реальну можливість покинути місце проживання та виїхати за межі Олександрійського району Кіровоградської області до тимчасово не підконтрольних українській владі окупованих територій, з метою переховування від суду, що унеможливить в подальшому судовий розгляд цього кримінального провадження.

В той же час, на думку суду стороною обвинувачення не підтверджено ризик можливого вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, а також незаконного впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, оскільки останні вже допитані в судовому засіданні.

Враховуючи достатні дані про існування ризику переховування від суду, суддя приходить до висновку про недостатність підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленому ризику. На даний час в кримінальному провадженні триває судовий розгляд, судом проведено підготовчий судовий розгляд, оголошено обвинувальний акт, здійснені вступні промови, визначено обсяг та порядок дослідження доказів, та розпочато дослідження документів, звуко та відеозаписів, допитано потерпілого, свідків. Вищезазначені факти переконують суд, що існує ймовірність того, що перебуваючи на свободі та під загрозою можливого застосування тяжкого покарання, у разі визнання винуватим у вчиненні злочину, ОСОБА_4 може переховуватися від суду. Крім того, суд переконаний, що в разі обрання щодо обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу в умовах діючого на теперішній час в Україні воєнного стану, стане неможливо здійснювати належний контроль за поведінкою обвинуваченого.

Суд зазначає, що застосований до ОСОБА_4 запобіжний захід, відповідає чинним підставам, меті його застосування та кореспондується із суспільним інтересом, отже, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати його належну поведінку.

Беручи до уваги доведеність обґрунтованості підозри, недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів, ризику, передбаченного ч. 1 ст. 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні злочину, суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу стосовно обвинуваченого, внаслідок чого у задоволені клопотання захисника та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу, слід відмовити.

За таких обставин суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді утримання під вартою строком на 60 днів.

Оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, який спричинив смерть людини, тому згідно п.2 ч. 4 ст.183 КПК України, при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою суддя має право не визначати розмір застави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-179, 183, 193, 194, 197, 314-317, 331, 369- 372, 376, 392 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою у Державній установі «Кропивницький слідчий ізолятор» на час судового розгляду строком на 60 діб, тобто з 14.09.2023 року до 12.11.2023 року включно.

Копію ухвали направити до Державної установи «Кропивницький слідчий ізолятор» для виконання.

У задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт у нічний час відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня його проголошення.

Головуючий ОСОБА_1