Номер провадження: 11-кп/813/1233/23
Справа № 522/4716/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі матеріали кримінального провадження №0000082 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05.04.2023 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Качурівки, Подільського району, Одеської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , силу ст.89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчинені злочинів, передбачених ч.3 ст.187, ч.2 ст.263 КК України;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Одеси, громадянина України, одруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого в силу ст.89 КК України,

обвинуваченого у вчинені злочинів, передбачених ч.3 ст.187, ч.2 ст.263 КК України;

у с т а н о в и в:

Зміст оскаржуваного судового рішення

Оскаржуваною ухвалою клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження строку запобіжних заходів у виді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 задоволено.

Продовжено ОСОБА_9 та ОСОБА_10 строк тримання під вартою на 60 днів до 16.05.2023 року, без визначення розміру застави.

Рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обґрунтовано тим, що будь-яких даних про відсутність або зменшення ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, для застосування відносно обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, з врахуванням обставин вчинення кримінальних правопорушень, не встановлено, а тому існування зазначених ризиків виправдовує подальше застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно цих осіб.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка їх подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 , просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_9 запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби з покладення на нього відповідних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України. Вважає, що суд не було оцінено в сукупності важливі обставини, а саме міцність соціальних зв`язків в місті його постійного проживання, наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи або навчання, репутацію, майновий стан обвинуваченого. Не надано оцінку клопотанню про обрання запобіжного заходу у виді особистої поруки. Справа розглядається більше трьох років через неявку потерпілих, які знаходять за кордоном, що виключає будь- який вплив на них з боку обвинуваченого. Стверджує, що наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, прокурором не доведено, а тому у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 необхідно відмовити та застосувати більш м`який запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду у зв`язку з порушенням процесуального права, просить його скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_10 та ОСОБА_9 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, посилаючись на те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Зазначає, що ОСОБА_10 та ОСОБА_9 раніше не судимі, мають місці соціальні зв`язки, постійне місце проживання, мають родини та утриманців, які потребують допомоги. Крім того, ОСОБА_9 має намір вступити до лав ЗСУ та захищати свою країну від російської агресії, а ОСОБА_10 має намір піти офіційно працювати, щоб утримувати неповнолітніх дітей дружину та хвору матір. Тому вважає, що є всі підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинувачених.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні апеляційного суду захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_7 підтримали апеляційні скарги, просили їх задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти апеляційних скарг, просив оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Заслухавши позиції сторін, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

У відповідності до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У відповідності з вимогами ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для застосування підозрюваному, обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою (рішення Європейського суду з прав людини від 26.02.2015 «Баришевський проти України», 12.03.2013 у справі «Волосюк проти України», 25.03.1999 «Пелісьє і Сассі проти Франції»), справа має суспільний інтерес та повинна бути розглянута всебічно, повно та неупереджено, у розумні строки. Вказані суспільні інтереси мають більшу перевагу ніж правила про повагу до свободи особи (справа Європейського суду з прав людини «Калашніков проти Росії», «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти Російської Федерації).

Кримінальне процесуальне законодавство не визначає підстав скасування запобіжного заходу за клопотанням сторони захисту. Скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений. Запобіжний захід може бути скасованим коли це виправдовується обставинами справи, зумовленими виникненням нових обставин після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, а також виявленням тих, які існували раніше, але про які не було відомо сторонам на час прийняття рішення про застосування запобіжного заходу, зокрема, якщо в ході кримінального провадження суттєво змінюються підстави застосування запобіжного заходу, а також обставини, які враховувалися при його обранні (змінилася кваліфікація кримінального правопорушення, погіршився стан здоров`я обвинуваченого, тощо).

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу, обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання осіб під вартою.

З матеріалів вбачається, що в провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження №0000082 від 03.02.2020 року щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.2 ст.263 КК України.

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.187, ч.2 ст.263 КК України, один з яких відповідно до ст.12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років із конфіскацією майна.

Враховуючи, дані про особи обвинувачених, що вони не мають офіційного місця роботи, тобто легальних засобів для існування, що вказує на відсутність у них міцних соціальних зв`язків, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими, які дають підстави вважати, що обвинувачені, перебуваючи на свободі, можуть здійснити спроби переховування від суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто про наявність ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, суд при постановленні ухвали в повній мірі дотримався та врахував зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону, які регламентують продовження строку дії запобіжного заходу.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість застосування до обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, з огляду на те, що раніше існуючі та доведені ризики не знизились і не відпали, оскільки обвинувачені не можуть не розуміти тяжкість інкримінованого злочину та можливого суворого покарання, у разі доведеності їх вини за результатами розгляду кримінального провадження.

Тож, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачені можуть здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто, в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Тобто, доведеність ризиків не передбачає фактичне вчинення конкретних дій особою, спрямованих на створення перешкод у кримінальному провадженні, оскільки оцінці підлягає наявність вірогідності вчинення таких дій.

Доводи сторони захисту про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки судом було досліджено та надано оцінку обставинам, які свідчать про те, що зазначені ризики не зменшились та продовжують існувати, а тому застосування до обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту на даній стадії судового розгляду є недоцільним, оскільки судом потерпілі ще не допитані, судовий розгляд триває, що не виключає можливий сплив на них з боку обвинувачених з метою зміни ними показаній в судовому засідання для уникнення кримінальної відповідальності, а тому ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України є таким, що продовжує існувати.

Обставини, на які посилається сторона захисту, зокрема, наявність у обвинувачених місця мешкання, міцності соціальних зв`язків (наявності сім`ї, дитини, а також матері похилого віку), на думку колегії суддів, не є достатніми та такими, які можуть гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ..

Як убачається з матеріалів справи, обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не мають офіційного місця роботи та постійного джерела доходу, що ставить під сумнів наявність у них міцних соціальних зв`язків та в свою чергу не може слугувати запорукою запобігання ризиків, визнаних судом доведеними, здатними забезпечити їхню належну процесуальну поведінку в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Вищевикладене у своїй сукупності свідчить про те, що продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та обмеження їхніх конституційних прав, у даному випадку, є виправданим з точки зору відповідного суспільного інтересу, що значно переважає інтереси однією людини та відповідає практиці Європейського Суду з прав людини.

Метою застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , є забезпечення виконання покладених на них процесуальних обов`язків та запобігання зазначеним вище ризикам.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування до обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, не встановлено.

У відповідності до засад, регламентованих п.1 ч.4 ст.183 КПК України, суд ухвалив рішення не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, і такий висновок суду є правильним.

Отже, на думку колегії суддів, зазначені вище ризики виправдовують продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та дають апеляційному суду можливість дійти висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції про наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який у цьому випадку, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинувачених.

Апеляційний суд вважає, що з огляду на характер та обставини вчинених кримінальних правопорушень, їх наслідки, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим в разі доведення їх вини в обсязі пред`явленого обвинувачення, з урахуванням даних про особи обвинувачених, є доведеною вірогідність ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Між тим, колегія суддів знаходить слушними доводи сторони захисту щодо тривалого судового розгляду кримінального провадження, під час якого обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_9 постійно перебуває під вартою, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути особливу увагу районного суду на положення ст.8 Конституції України, та приписи ст.28, 318 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст.28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Водночас ч.1 ст.318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 та ОСОБА_9 свідчить про те, що вони утримується під вартою тривалий час, проте судовий розгляд на теперішній час не завершений та остаточне рішення не прийнято.

Водночас, апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які б були підставою для скасування оскарженої ухвали та зміни запобіжного заходу на більш м`який.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції є вмотивованою і обґрунтованою, постановленою у відповідності до вимог закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, в апеляційній скарзі не зазначено доказів про те, що в ході судового розгляду кримінального провадження змінилися підстави застосування чи обставини, що були враховані при обранні запобіжного заходу, а тому відсутні правові підстави для скасування ухвали суду, якою стосовно обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 продовжено строк тримання під вартою.

З огляду на викладене вище, апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Що ж до апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , якому ухвалою суду обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту на стадії судового розгляду, то відповідно до ст. 422-1 КПК України вона не може бути предметом апеляційного оскарження, оскільки таке рішення суду не підлягає апеляційному оскарженню, а тому апеляційне провадження за цією скаргою захисника необхідно закрити.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. 399, 404, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05.04.2023 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 16.05.2023 року залишити без змін.

Провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05.04.2023 року про обрання щодо нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту закрити.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність суворого дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4