Провадження № 1-кс/202/6184/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2023 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

Представника власника майна ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Індустріального районного суду м. Дніпропетровська клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , яке погоджено прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_5 , про арешт майна, та додані до клопотання матеріали кримінального № 0000182, відомості про яке до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено 10.06.2022 за ознаками складів кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

24 липня 2023 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшло зазначене клопотання, в якому слідчий просить накласти арешт на транспортний засіб автомобіль марки «ЗАЗ VIDA» державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова (VIN) НОМЕР_2 ; ключі від транспортного засобу - автомобілю марки «ЗАЗ VIDA» державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова (VIN) НОМЕР_2 .

Слідчий в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Представник власника майна ОСОБА_6 , заперечував проти задоволення клопотання слідчого, посилаючись на те, що автомобіль, на який просить накласти арешт слідчий не містить ознак в розумінні ст..98 КПК України, він належить третій особі у справі.

Дослідивши клопотання та надані докази, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що органом досудового розслідування здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000182, відомості про яке до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено 10.06.2022 за ознаками складів кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України.

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом, передбачено ч. 1 ст. 167 КПК України.

Зі змісту ч. 2 ст. 167 КПК України вбачається, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди, 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення, 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Як встановлено в судовому засіданні клопотання про арешт майна подано до суду в межах строку, визначеного ч.ч.3, 5 ст. 171 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до копії протоколу обшуку від 19.07.2023 року встановлено, що слідчим СУ ГУНП в Дніпропетровській області на підставі ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.07.2023 року проведено обшук автомобіля марки «ЗАЗ VIDA» державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова (VIN) НОМЕР_2 , за результатами якого вилучено вказаний автомобіль.

19.07.2023 року слідчим винесено постанову про визнання вказаного в якості речового доказу у даному кримінальному провадженні.

Згідно із ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що слідчий просить арештувати майно з метою забезпечення збереження речових доказів, в порядку, визначеному п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Разом з тим, зі змісту ч. 3 ст. 170 КПК України слідує, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, зазначеним у ст. 98 КПК України, якою визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

На думку слідчого судді, слідчим не доведено, що тимчасово вилучене в ході обшуку від 19.07.2023 року майно, а саме автомобіль марки «ЗАЗ VIDA» державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова (VIN) НОМЕР_2 , який на праві приватної власності належить третій особі ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,є знаряддям вчинення злочину, має доказове значення у даному кримінальному провадженні, зберіг на собі сліди кримінального правопорушення і може бути використаний як доказ факту та обставин що встановлюються під час кримінального провадження, набутий кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, оскільки, відповідно до викладених у клопотанні слідчого обставин, предметом кримінального правопорушення можуть бути наркотичні засоби або психотропні речовини, та їх збут або придбання, зберігання та збуту вогнепальної зброї.

Не визначено також у клопотанні, які саме сліди кримінального правопорушення може містити вилучений транспортний засіб, які експертні дослідження планується проводити із вказаним майном та які факти та обставин у вказаному кримінальному провадженні він може доводити в ході досудового розслідування, пов`язаного із незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин, та збут або придбання, зберігання та збуту вогнепальної зброї, обіг якої заборонено, з огляду на вимоги ст. 91 КПК України.

Слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Отже, органом досудового розслідування не доведено, що перелічене у клопотанні тимчасово вилучене майно, відповідає вимогам та критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, є знаряддям вчинення злочину, має доказове значення у даному кримінальному провадженні та набуте кримінально протиправним шляхом або отримане юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а саме по собі винесення слідчим постанови про визнання речовим доказом від 19.07.2023 року не є належною підставою для накладення арешту.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає, що накладення арешту, наразі, на тимчасово вилучене майно ОСОБА_7 не відповідає тим завданням кримінального провадження під час проведення досудового розслідування відповідно до вимог ст. 2, 98, 170 КПК України.

На підставі вищевикладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що дане клопотання не підлягає задоволенню за необґрунтованістю.

Керуючись ст. 7, 131, 132, 170-173, 175, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , яке погоджено прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_5 , про арешт транспортного засобу автомобілю марки «ЗАЗ VIDA» державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова (VIN) НОМЕР_2 ; ключі від транспортного засобу - «ЗАЗ VIDA» державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова (VIN) НОМЕР_2 ; ключі від транспортного засобу - автомобілю марки «ЗАЗ VIDA» державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова (VIN) НОМЕР_2 , вилучено внаслідок обшуку 19.07.2023 року, в кримінальному провадженні № 0000182, відомості про яке внесено 10.06.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України.

Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України, відмова в задоволенні клопотання про арешт майна є підставою для негайного повернення особі, у якої було вилучено.

На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1