Справа № 354/482/23
Провадження № 1-кп/354/83/23
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2023 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Яремче Івано-Франківської області кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Яремче, Івано-Франківської області, українця, громадянина України, працюючого начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, -

в с т а н о в и в:

Згідно обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що будучи службовою особою, неналежно виконував свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам.

Наказом директора Карпатського національного природного парку (далі Карпатський НПП) № 17-к від 01.02.2005 виконуючого обов`язки начальника Ямнянського природоохоронного науково-дослідного відділення (Ямнянське ПНДВ) ОСОБА_4 , із 01.02.2005 переведено на посаду начальника вказаного відділення.

При цьому, посада начальника Ямнянського ПНДВ Карпатського НПП до 22.06.2004 іменувалася як лісничий Ямнянського лісництва Карпатського НПП та була перейменована на підставі наказу директора Карпатського НПП № 157-к від 22.06.2004 без зміни основних функціональних обов`язків.

Разом з цим, постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1980 р. № 376 було створено Карпатський державний природний національний парк, який у подальшому перейменовано на Карпатський національний природний парк.

Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 24.10.2001 № 383 затверджено положення про Карпатський національний природний парк (далі Положення).

Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 26 від 18.01.2005 до вказаного Положення внесено зміни, а саме всі слова «Міністерство екології та природних ресурсів України» замінено на слова «Міністерство охорони навколишнього природного середовища України».

Так, відповідно до п. 1.2, 1.4, 1.6, 1.7, 2.1, 2.2, 4.5, 4.12, 11.1 Положення Парк є неприбутковою, природоохоронною, рекреаційною, культурно-освітньою, науково-дослідною установою загальнодержавного значення і входить до складу природно-заповідного фонду України. Ділянки землі та водного простору парку з усіма природними ресурсами та об`єктами вилучаються із господарського використання і надаються парку у порядку, встановленому чинним законодавством України. Право користування землею оформляється відповідними документами.

Так, рішенням сесії 18 сесії 3 скликання Яремчанської міської ради від 27.12.2001 № 189-3/2001 Карпатському НПП, на території Яремчанської міської ради Івано-Франківської області,

було надано у постійне користування земельну ділянку площею 3592,69 гектари, з цільовим призначенням для природно-заповідного використанням, що засвідчено державним актом на право постійного користування землею серії ІІ-ІФ № 002766 від 29.12.2001 і зареєстровано у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 000052.

Парк у своїй діяльності керується Конституцією України, Законами України «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про природно-заповідний фонд України», «Про наукову та науково-технічну діяльність», іншими Законами України, підзаконними актами, Проектом організації території й цим Положенням. Парк є юридичною особою, має самостійний баланс, реєстраційний рахунок у відділенні Держказначейства України, печатку із зображенням Державного герба України і своїм найменуванням, штампи, бланки, емблему, що реєструються у встановленому порядку. Парк створений з метою збереження, відтворення та ефективного використання природних комплексів та об`єктів Чорногори та Горгани, що мають особливу природоохоронну, оздоровчу, історико-культурну, наукову, освітню та естетичну цінність. Основними завданнями парку серед інших є збереження цінних природних комплексів та об`єктів парку.

Для забезпечення виконання основних завдань адміністрація парку, серед іншого, має право створювати основні підрозділи серед яких природоохоронні науково-дослідні дільниці. Охорона території парку покладається на його службу охорони, що входить до складу служби державної охорони природно-заповідного фонду України. Порушення вимог природоохоронного законодавства на території парку тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільну або кримінальну відповідальність. Зміна меж, категорії та скасування статусу парку проводиться відповідно до чинного законодавства України.

У свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «При природно-заповідний фонд України» в редакції дійсній станом на 2006 рік, (далі Закон) охорона природних заповідників, біосферних заповідників, національних природних парків, а також ботанічних садів, дендрологічних парків, зоологічних парків загальнодержавного значення покладається на служби їх охорони, які входять до складу служби державної охорони природно-заповідного фонду України. Положення про службу державної охорони природно-заповідного фонду України затверджується Кабінетом Міністрів України.

Статтею 61 Закону передбачено, що до складу служб державної охорони територій та об`єктів природно-заповідного фонду входять керівники адміністрацій природних заповідників, біосферних заповідників, національних природних парків, регіональних ландшафтних парків, ботанічних садів, дендрологічних парків та зоологічних парків загальнодержавного значення, працівники охорони, а також інших підрозділів цих адміністрацій. Служби державної охорони очолюють керівники адміністрацій територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Працівники служб державної охорони територій та об`єктів природно-заповідного фонду мають право: вимагати від громадян і службових осіб пояснення у зв`язку з порушенням режиму територій та об`єктів природно-заповідного фонду, їх охоронних зон; перевіряти у громадян і службових осіб посвідчення на право перебування, використання природних ресурсів та здійснення іншої діяльності в межах відповідних територій та об`єктів природно-заповідного фонду; доставляти порушників установленого режиму з метою з`ясування особи; складати протоколи про порушення вимог законодавства, надсилати їх відповідним органам для притягнення винних осіб до відповідальності; вилучати у порушників предмети та знаряддя незаконного використання природних ресурсів, транспортні засоби, відповідні документи; проводити особистий огляд осіб, речей, транспортних засобів та перевірку знарядь і продукції одержаної в результаті природокористування; безперешкодно відвідувати підприємства, установи, організації, судна та інші транспортні засоби в межах відповідних територій, об`єктів природно-заповідного фонду, їх охоронних зон для перевірки додержання законодавства про охорону навколишнього природного середовища та природно-заповідний фонд; вносити пропозиції до відповідних державних органів про припинення, зупинення чи обмеження будь-якої діяльності, що порушує вимоги законодавства про природно-заповідний фонд, давати обов`язкові для виконання приписи з метою усунення порушень, виявлених у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду; направляти в установленому порядку матеріали про порушення природоохоронного законодавства до відповідних органів для вирішення питання щодо притягнення винних до кримінальної відповідальності.

Працівники служби державної охорони природно-заповідного фонду України під час виконання службових обов`язків мають право на носіння форми встановленого зразка, табельної зброї та інших спеціальних засобів відповідно до законодавства України. Законодавством України забезпечується правовий і соціальний захист працівників служби державно охорони та інших служб, що здійснюють охорону територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Згідно «Положення про службу державної охорони природно-заповідного фонду України», (надалі Положення) затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 2000 р. № 1127, в редакції діючій станом на 2006 рік, лісничий національного природного парку відноситься до посадових осіб служби державної охорони природно-заповідного фонду України.

Відповідно до пунктів 1, 4, 5, 6 Положення, в редакції діючій станом на 2006 рік, які діють станом і наданий час із деякими доповненнями, служба державної охорони природно-заповідного фонду України (далі служба держохорони) забезпечує охорону та збереження природних заповідників, біосферних заповідників, національних природних парків, ботанічних садів, дендрологічних парків, зоологічних парків загальнодержавного значення, а також регіональних ландшафтних парків. Основними завданнями служби держохорони серед інших є: забезпечення додержання режиму охорони територій та об`єктів природно-заповідного фонду України; попередження та припинення порушень природоохоронного законодавства.

Служба держохорони відповідно до покладених на неї завдань здійснює охорону природних комплексів природних заповідників, біосферних заповідників, національних природних парків; підтримує у належному стані межові та охоронні знаки, інформаційні аншлаги, квартальні та ділянкові стовпи, а також протипожежні споруди та інше.

Враховуючи викладене, служба державної охорони природно-заповідного фонду України, відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», в редакції дійсній станом на 2006 рік, є правоохоронним органом з огляду на реалізацією її співробітникам правоохоронних та правозастосовних функцій.

Таким чином, ОСОБА_4 , обіймаючи посаду начальника Ямнянського ПНДВ Карпатського НПП, був співробітником правоохоронного органу уповноваженим на виконання адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій, тобто, відповідно до вимог статті 18 та пункту 1 примітки до статті 364 КК України являвся службовою особою.

Згідно статті 14 Конституції земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Разом з цим, підпунктом в частини 1 статті 19 Земельного кодексу України, в редакції діючій станом на 2006 рік (далі Кодекс), за критерієм цільового призначення визначено таку категорію земель як землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення.

Відповідно до статті 20 Кодексу віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Відповідно до ст. ст. 44, 46-1 Кодексу до земель природно-заповідного фонду включаються національні природні парки. Землі територій та об`єктів природно-заповідного фонду використовуються з урахуванням обмежень у їх використанні, визначених відповідно до Закону України «Про природно-заповідний фонд України» та положеннями про ці території, об`єкти. Особливий режим охорони, відтворення і використання земель територій та об`єктів природно-заповідного фонду поширюється на всі розташовані в межах таких територій та об`єктів землі та земельні ділянки незалежно від форми власності та цільового призначення, крім випадків, передбачених законом.

Підпунктом в частини 3 статті 83 Кодексу передбачено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, серед інших, належать: землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до підпункту г частини 4 статті 84 Кодексу до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність належать землі під об`єктами природно-заповідного фонду.

Статтею 150 Кодексу до особливо цінних земель відносяться землі природно-заповідного фонду. Вилучення особливо цінних земель для несільськогосподарських потреб не допускається, за винятком випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Земельні ділянки особливо цінних земель, що перебувають у державній або комунальній власності, можуть вилучатися (викуплятися) для будівництва об`єктів загальнодержавного значення, доріг, ліній електропередачі та зв`язку, трубопроводів, осушувальних і зрошувальних каналів, геодезичних пунктів, житла, об`єктів соціально-культурного призначення, нафтових і газових свердловин та виробничих споруд, пов`язаних з їх експлуатацією, за постановою Кабінету Міністрів України або за рішенням відповідної місцевої ради, якщо питання про вилучення (викуп) земельної ділянки погоджується Верховною Радою України.

Погодження матеріалів вилучення (викупу) земельних ділянок особливо цінних земель, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, провадиться Верховною Радою України за поданням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласної, Київської і Севастопольської міських рад.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «При природно-заповідний фонд України», в редакції дійсній станом на 2006 рік (далі Закон), території природних заповідників, заповідні зони біосферних заповідників, землі та інші природні ресурси, надані національним природним паркам, є власністю Українського народу.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 8 Закону збереження територій та об`єктів природно-заповідного фонду забезпечується, серед іншого, шляхом додержання вимог щодо охорони територій та об`єктів природно-заповідного фонду під час здійснення господарської, управлінської та іншої діяльності, розробки проектної і проектно-планувальної документації, землевпорядкування, лісовпорядкування, проведення екологічних експертиз.

Статтею 54 Закону передбачено, що зміна меж, категорії та скасування статусу територій та об`єктів природно-заповідного фонду проводиться за процедурою, передбаченою ст. ст. 51-53 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 198 Кодексу кадастрові зйомки це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Згідно пункту б ч. 2 ст. 198 Кодексу кадастрова зйомка, серед іншого включає погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

У свою чергу, ОСОБА_4 , будучи ознайомленим із вищевказаними вимогами законодавства, що регламентують порядок зміни території та організації національних природних парків, вилучення та зміни цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного фонду, будучи зобов`язаним здійснювати охорону ввірених йому території та об`єкта природно-заповідного фонду, діючи як начальник Ямнянського ПНДВ Карпатського НПП та від імені вказаного суб`єкта публічного права, у зв`язку із неналежним виконанням своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, в порушенням вимог ст. 14 Конституції України, ст. ст. 6, 7, п. 4 ч. 1 ст. 8, ст. ст. 51-54, 60, 61 Закону України «При природно-заповідний фонд України», ст. ст. 20, 83, 150 Земельного кодексу України, в редакціях діючих станом на 2006 рік, у період не раніше 05.05.2006 і не пізніше 09.06.2006, виконуючи свій обов`язок із погодження меж суміжної із територією Ямнянського ПНДВ Карпатського НПП земельної ділянки, не вживши належних та достатніх заходів, щодо визначення реальних меж території Ямнянського ПНДВ Карпатського НПП, проте маючи таку можливість, проставив свій підпис та мастичний відтиск трикутної печатки Ямнянського ПНДВ Карпатського НПП на земельно-кадастровому плані земельної ділянки, яка рішенням сесії Яремчанської міської ради від 15.08.2006 № 40-3/2006 була надана у приватну власність громадянину України ОСОБА_5 , із цільовим призначенням для

ведення особистого селянського господарства, розташованої по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1954 гектара, котра на 0,1602 гектара накладається на земельну ділянку, що перебуває у постійному користуванні Карпатського НПП відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ІФ № 002766 від 29.12.2001, та на котрій розташована територія Ямнянського ПНДВ Карпатського НПП, засвідчивши, таким чином, факт погодження Карпатського НПП як суміжного землекористувача, із межами наданої ОСОБА_5 земельної ділянки.

Так, внаслідок підписання ОСОБА_4 вищевказаного земельно-кадастрового плану, у зв`язку із неналежним виконанням ним своїх службових обов`язків, у приватну власність громадянина ОСОБА_5 незаконно було передано земельну ділянку, що перебувала у постійному користуванні Карпатського НПП відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ІФ № 002766 від 29.12.2001, загальною площею 0,1602 гектара, внаслідок чого державним інтересам у сфері охорони навколишнього природного середовища завдано збитків на суму 161349 гривень (сто шістдесят одна тисяча триста сорок дев`ять гривень), що є тяжкими наслідками, які станом на 2006 рік у 250 і більше разів перевищували неоподаткований мінімум доходів громадян і є тяжкими наслідками згідно з п. 4 примітки до ст. 364 КК України, в редакції діючій у період із 05.05.2006 по 09.06.2006.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням, в якому просив кримінальне провадження за №0000032 від 06.12.2012 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України,закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України у зв`язку із закінченням строків давності.

В підготовчому судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Суд, вивчивши доводи заявленого клопотання та матеріали кримінального провадження, вважає клопотання таким, що підлягає задоволенню, виходячи із такого.

Згідно ст.44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічне положення містить ч.1 ст.285 КПК України, відповідно до якої особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Частиною 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

В ухвалах Верховного Суду від 14.09.2020 по справі № 93/1843/16-к, від 20.08.2020 по справі № 661/4717/15-к, від 24.02.2020 по справі № 466/5490/17, суд касаційної інстанції висловив

наступні висновки щодо застосування норм права під час оцінки доводів касаційних скарг відносно того, що суди першої інстанції під час закриття кримінального провадження у зв`язку із спливом строків давності послались лише на обвинувачення, пред`явлене органом досудового розслідування, проте не навели висновків, що таке діяння дійсно мало місце, містить склад злочину та обвинувачений винний у його вчиненні.

Верховним Судом у вказаних вище ухвалах зазначено, що враховуючи положення ч. 4 ст. 286 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний невідкладно розглянути клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із спливом строків давності, не з`ясовуючи при цьому обставини, установлені під час кримінального провадження, та не перевіряючи їх доказами у порядку статей 347 - 363 КПК України.

Враховуючи наведені вище висновки щодо застосування норм права, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для дослідження зібраних у кримінальному провадженні доказів, встановлення наявності або відсутності події і складу кримінальних правопорушень та винуватості ОСОБА_4 у їх вчиненні.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 було вчинено в період з 05.05.2006 року по 09.06.2006 року, тобто з часу вчинення кримінального правопорушення минуло більше 5-ти років.

За таких обставин, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності.

Керуючись ст.ст.284-286, 288, 369-372, 392-393 КПК України, -

у х в а л и в:

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000032 від 06.12.2012 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, - закрити на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, звільнившиОСОБА_4 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Яремчанський міський суд Івано-Франківської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що ухвала суду не набрала законної сили.

Головуючий суддя: ОСОБА_1