Справа № 464/1938/23
пр.№ 1-кп/464/306/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.05.2023 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Львові кримінальне провадження № 464/1938/23, внесене 10.11.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000241, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.2-ге Засейм`я Мантурівського району Курської області рф, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , росіянина, громадянина України, з вищою освітою, невійськовозобов`язаного, одруженого, пенсіонера, судимості не має, -

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.161, ч.2 ст.436-2, ч.3 ст.436-2 КК України, -

де сторонами виступають з боку:

обвинувачення - прокурор ОСОБА_4 ;

захисту - обвинувачений ОСОБА_3 та захисник ОСОБА_5

з участю його сторін, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 , у будучи зареєстрованим у соціально-орієнтованій мережі «Однокласники» під публічним загальнодоступним обліковим записом « ОСОБА_6 », знаходячись за місцем свого постійного проживання - у АДРЕСА_1 , за допомогою особистого мобільного терміналу «Redmi Note 7» моделі М1901FР7G, маючи умисел, який виник не пізніше травня 2022 року, на розповсюдження у загальнодоступній соціально-орієнтованій мережі «Однокласники» із використанням особистої електронної сторінки даної соціальної мережі з назвою « ОСОБА_6 » матеріалів, спрямованих на розпалювання національної ворожнечі та ненависті, на приниження національної честі та гідності, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи із прямим умислом та керуючись ідеологічними мотивами, 17.05.2022 поширив публікацію, розміщену в даній соціальній мережі невстановленою досудовим розслідуванням особою за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 у вигляді зображення пам`ятника зі знаками свастики та написом «А20У» та текстом наступного змісту: «Укровандалы по полной обделались в Великобритании. Ночью, пока все спят, они «оформили» мемориал. Думали, что он посвящен советским воинам- освободителям, а оказалось - погибшим в Первой мировой войне англичанам... Интересно, проглотят ли англосаксы подобные виходки гостей», та 26.06.2022 - публікацію за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 із зображенням ОСОБА_7 та текстом наступного змісту: «Хохол останется хохлом Хоть тьі пусти ЕГО в Европу Где надо действовать умом. Он напрягает только жопу. И потому то на Руси Завещано аж Мономахом Связяться Боже упаси! С тремя - жидом, хохлом и ляхом. Коварен жид, хотя и слеп. Кичливьій лях - похуже бляди. Хохол же сьест с тобою хлеб. И тут же в суп тебе нагадит. «Хохльї» ОСОБА_7 1851 г.», чим здійснив розповсюдження матеріалів, спрямованих на розпалювання національної ворожнечі та ненависті, на приниження національної честі та гідності.

Таким чином ОСОБА_3 вчинив умисні дії, спрямовані на розпалювання національної ворожнечі та ненависті, приниження національної честі та гідності, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.161 КК України.

Крім того він же, будучи зареєстрованим у соціально-орієнтованій мережі «Однокласники» під публічним загальнодоступним обліковим записом « ОСОБА_6 » (електронна адреса ІНФОРМАЦІЯ_4 ), знаходячись за місцем свого постійного проживання - АДРЕСА_1 , за допомогою особистого мобільного терміналу «Redmi Note 7» моделі М1901FР7G, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи із прямим умислом та керуючись ідеологічними мотивами, 17.04.2022 (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлений) здійснив поширення публікації, розміщеної у даній соціальній мережі невстановленою досудовим розслідуванням особою за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 у вигляді зображення фото ведмедя на фоні прапора рф з написом: «РАЗБУДИЛИ??? НУ А ТЕПЕРЬ МОЛИТЕСЬ!!!», у якій міститься виправдовування збройної агресії рф проти України, розпочатої у 2014 році.

Таким чином ОСОБА_3 вчинив поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.436-2 КК України.

Крім цього він же, будучи зареєстрованим у соціально-орієнтованій мережі «Однокласники» під публічним загальнодоступним обліковим записом « ОСОБА_6 » (електронна адреса ІНФОРМАЦІЯ_4 ), знаходячись за місцем свого постійного проживання - АДРЕСА_1 , за допомогою особистого мобільного терміналу «Redmi Note 7» моделі М1901FР7G, умисно, з ідеологічних мотивів, 13.05.2022, 07.06.2022, 25.08.2022, 28.09. та 20.10.2022 2022 (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлений), повторно здійснив поширення публікацій невстановлених досудовим розслідуванням користувачів вказаної соціально-орієнтованої мережі за посиланнями відповідно: ІНФОРМАЦІЯ_10 - розміщено текст: «Пленных не отпускать. Пленные после оканчания войны, должны строить Донецк, Мариуполь, Макеевку, Ясиноватую , Горловку. Строить за миску еды.» та фотознімок групи осіб чоловічої статі, у військовій формі схожій на форму_ЗСУ; ІНФОРМАЦІЯ_8 - зображення військовослужбовців збройних сил російської федерації та текст наступного змісту: «Вот они мужики, а не те, кто на дискотеке в узких джинсах!!!»; ІНФОРМАЦІЯ_6 - зображення муляжа ОСОБА_10 , в правій руці якого прапор Америки, а в лівій - України, на фоні зображення міститься символ часів II Світової війни - фашистської Німеччини та підписано це текстом наступного змісту: «В Сербии прошел митинг в поддержку России»; ІНФОРМАЦІЯ_7 - текстового матеріалу наступного змісту: «Україна громко планет. Потеряла всех кто скачет. Гривну, землю, лес и газ. Севастополь, Крим, Донбасе. Совесть, честь, друзей, активи. Урожай, и перспективи Еврозону, членство в нато Скоро трибунал ребята. СЛАВА РОССИИ!!!»; ІНФОРМАЦІЯ_9 - зображення військовослужбовця збройних сил російської федерації та текст наступного змісту: «С днем воєнного связиста» та емблемою з написом «Войска связи. РОССИЯ», у яких міститься виправдовування збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, та глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році.

Таким чином ОСОБА_3 вчинив поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році, повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.З ст.436-2 КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурором подано угоду від 11.04.2023 про визнання винуватості, досягнуту та підписану між сторонами кримінального провадження: прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Львівської обласної прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим за участі захисника, за змістом якої обвинувачений беззастережно визнає обвинувачення в повному обсязі під час судового провадження у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень; сторони дійшли згоди щодо обрання покарання за вчинені кримінальні правопорушення. Обвинуваченому роз`яснено наслідки укладення, затвердження та невиконання угоди, передбачені ст.ст.473, 476 КПК України.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень визнав повністю, щиро покаявся. Ствердив, що розуміє роз`яснені йому судом: права, визначені ч.5 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п.1 ч.1 ст.473 КПК України; характер обвинувачення, вид і міру покарання. Просить затвердити угоду про визнання винуватості. Судом з`ясовано, що таку угоду уклав добровільно, без примусу і не під тиском, що підтвердив і його захисник.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

За умовами ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Потерпіла особа у даному кримінальному провадженні відсутня.

У ст.470 КПК України передбачено, що прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати такі обставини: 1) ступінь та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб; 2) характер і тяжкість обвинувачення (підозри); 3) наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень; 4) наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Обов`язковий для врахування висновок про застосування норм права, як це передбачено ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», викладений у постанові Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 761/13021/19. У сформованій правовій позиції перевірка достовірності обставин, які згідно зі ст.470 КПК підлягають врахуванню при укладенні угоди про визнання винуватості, є обов`язком прокурора. На суд при затвердженні угоди про визнання винуватості не можуть бути покладені інші обов`язки щодо перевірки можливості її затвердження ніж ті, які прямо передбачені у ст.474 КПК.

За такого суд вважає, що обставини, передбачені ст.470 КПК України, є належним чином оцінені прокурором та визнані достатніми для укладення угоди про визнання винуватості, процесуальні підстави здійснювати додаткову перевірку цих обставин самим судом є відсутніми.

Беручи до уваги викладене вище, дана угода про визнання винуватості за своїм змістом та порядком укладення відповідає вимогам ст.ст.468-470, 472 КПК України, в тому числі щодо правової кваліфікації кримінальних правопорушень за ч.1 ст.161, ч.ч.2, 3 ст.436-2 КК України.

Досліджуючи узгоджену міру покарання, суд виходить з того, що у відповідності до ч.5 ст.65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням. У випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом (ч.3 ст.75 КК України).

У постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 203/378/17 та 29 листопада 2018 в справі № 761/6774/16-к міститься посилання на постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2015 року № 13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», у п.12 якої, зокрема, зазначено, що чинні КК і КПК регулюють два різновиди звільнення від відбування покарання з випробуванням: 1) загальний - коли вимагається встановлення можливості виправлення засудженого без відбування покарання; 2) спеціальний - у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання винуватості, для укладення якої з`ясування питань, визначених у ч.1 ст.75 КК, не є обов`язковим. У зв`язку з чим, якщо ж сторони узгодили покарання та досягли домовленості щодо звільнення підозрюваного/обвинуваченого від його відбування з випробуванням, відповідно до частин 2, 3 ст.75 КК суд зобов`язаний прийняти рішення про таке звільнення у випадку затвердження угоди про примирення або визнання винуватості за наявності сукупності таких умов: 1) сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років; 2) узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням; 3) угода відповідає чинному законодавству та підстави для відмови в її затверджені визначені КПК (пункти 1-6 ч.7 ст.474 КПК) відсутні. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, яку звільнено від відбування покарання з випробуванням згідно з ч.3 ст.75 КК визначаються виключно судом.

За текстом угоди сторони досягли згоди щодо призначення обвинуваченому узгодженого покарання:

за ч.1 ст.161 КК України - позбавлення волі на строк 2 роки без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю;

за ч.2 ст.436-2 КК України - позбавлення волі на строк 3 роки без конфіскації майна;

за ч.3 ст.436-2 КК України - позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити обвинуваченому покарання у виді 5 років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю та без конфіскації майна.

Одночасно в угоді сторони досягли порозуміння щодо звільнення обвинуваченого від відбування призначеного основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Визначаючи покарання у межах санкцій відповідних інкримінованих статей КК України за правилами призначення за сукупністю кримінальних правопорушень із порядком його відбування, сторони скористались наданим їм правом, діяли в межах наданого їм законом розсуду. Викладене свідчить про достатність підстав вважати, що узгоджене сторонами покарання за своїм видом та розміром відповідає загальним засадам призначення покарання, а обставини для тверджень про очевидну невідповідність узгодженого ними покарання вимогам кримінального закону чи наявність перешкод призначення такого є відсутніми.

Беручи до уваги дискреційні повноваження суду та наведений у постанові Верховного Суду від 23 вересня 2019 року у справі № 199/1496/17 орієнтовний перелік обставин для установлення тривалості іспитового строку, з урахуванням особи обвинуваченого, кількості вчинених ним умисних злочинів, спрямованих проти особистих прав і свобод людини і громадянина, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, їх характеру та ступеню суспільної небезпечності, зважаючи на введення в країні воєнного стану, суд вважає за доцільне визначити термін звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням максимальним строком на 3 роки.

Водночас у відповідності до ч.1 ст.76 КК України суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання/ роботи.

Підсумовуючи наведене, перевіривши відповідність угоди про визнання винуватості вимогам кримінального процесуального закону та переконавшись, що укладення даної угоди сторонами є добровільним, суд дійшов висновку про ухвалення в даному кримінальному провадженні обвинувального вироку відносно обвинуваченого, яким затвердити угоду про визнання ним винуватості, визнати обвинуваченого винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.161, ч.ч.2, 3 ст.436-2 КК України, та призначити узгоджене сторонами покарання з дотриманням правил призначення покарань. Підстав для відмови в затвердженні угоди, визначених в ч.7 ст.474 КПК України, судом не встановлено.

При ухваленні вироку суд зобов`язаний вирішити питання щодо того, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 24.02.2023 накладено арешт на вилучені 21.02.23 під час обшуку за місцем проживання обвинуваченого мобільний телефон Redmi Note 7 моделі М1901FР7G із сім-карткою оператора мб «Київстар» НОМЕР_4 та портативний персональний комп`ютер «ASUS» ASNOAS56665738F, які постановою слідчого в ОВС 2 відділення СВ Управління СБ України у Львівській області від 21.02.2023 визнано речовими доказами. Відтак накладений арешт слід скасувати, речовий доказ - портативний комп`ютер слід повернути обвинуваченому. Щодо речового доказу - мобільного телефону Redmi Note 7 моделі М1901FР7G із сім-карткою оператора мб «Київстар» НОМЕР_4 , що є знаряддям злочину, відповідно до вимог ст.ст.96-1, 96-2 КК України слід застосувати спеціальну конфіскацію, конфіскувавши у власність держави.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи в сумі 9798,18 грн.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.

Керуючись ст.ст.314, 373, 374, 475, 532 КПК України,

у х в а л и в :

затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 11 квітня 2023 року прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Львівської обласної прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 за участі захисника ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 464/1938/23, внесеному 10.11.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000241.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.161, ч.2 ст.436-2, ч.3 ст.436-2 КК України, та призначити йому покарання:

за ч.1 ст.161 КК України - позбавлення волі на строк два роки без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю;

за ч.2 ст.436-2 КК України - позбавлення волі на строк три роки без конфіскації майна;

за ч.3 ст.436-2 КК України - позбавлення волі на строк п`ять років без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_3 остаточно призначити покарання у виді п`яти років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю та без конфіскації майна.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробовуванням, встановивши іспитовий строк три роки, та згідно із ст.76 КК України покласти на нього наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання/роботи.

Відповідно до ч.1 ст.165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 24.02.2023 на мобільний телефон Redmi Note 7 моделі М1901FР7G із сім-карткою оператора мб «Київстар» НОМЕР_4 та портативний персональний комп`ютер «ASUS» ASNOAS56665738F, що належать ОСОБА_3 .

На підставі ст.ст.96-1, 96-2 КК України застосувати спеціальну конфіскацію - конфіскувати у власність держави мобільний телефон « Redmi Note 7» модель М1901FР7G із сім-карткою оператора мб «Київстар» НОМЕР_4 .

Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи в сумі 9798,18 грн.

Речові докази (постанова слідчого в ОВС 2 відділення СВ Управління СБ України у Львівській області від 21.02.2023) - портативний персональний комп`ютер «ASUS» ASNOAS56665738F повернути ОСОБА_3 .

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м.Львова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий суддя ОСОБА_11