У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 вересня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.08.2023 року, якою стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, громадянина України, з повною середньою освітою, студента ІІІ курсу НУК імені адмірала Макарова, неодруженого, військовозобов`язаного, зареєстроване та фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.5 ст.190, ч.2 ст.28 ч.4 ст.190, ч.2 ст.15 ч.2 ст.209, ч.2 ст.209 КК України,

- обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23 жовтня 2023 року включно з визначенням розміру застави у сумі 1 342 000 грн., що становить 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_8

підозрюваний ОСОБА_6 (в режимі

відеоконференції з ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор»)

в с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції:

Ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 . Застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23 жовтня 2023 року включно з визначенням розміру застави у сумі 1 342 000 грн., що становить 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник вважає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та незаконною, постановлена з істотним порушенням КПК України та норм європейського права у зв`язку з незаконним затриманням особи та необґрунтованим обранням стосовно підозрюваного найбільш суворого запобіжного заходу з непомірною заставою.

На думку захисника, стороною обвинувачення не була доведена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Вважає розмір застави непомірно великою сумою для ОСОБА_6 , який проживає разом з батьками (мати - вчитель, батько - військовий та станом на сьогоднішній день знаходиться на реабілітації у зв' язку із пораненням, отриманим в ході виконання бойового завдання), є студентом 3го курсу денної форми навчання НУК ім. адм. Макарова та не має офіційного місця роботи та стабільного заробітку.

Зазначає, що жодних доказів які б прямо підтверджували причетність підозрюваного ОСОБА_6 до вчинення інкримінованих йому злочинів, окрім отримання ним загальних 2000 доларів США в якості завдатку, розписки про отримання з вказівки завербованого органами поліції покупця ОСОБА_9 та подальшої їх передачі за вказівкою безпосередньо ОСОБА_10 , не має.

Тому, беручи до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_6 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, є студентом денної форми навчання, шкода не завдана, злочин не спрямований проти життя та здоров`я особи, вина не доведена, а пред`явлена підозра не обґрунтована та не підтверджена необхідними та достатніми доказами, вважає утримання ОСОБА_6 під вартою незаконним.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Під час розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , слідчим суддею встановлені наступні обставини.

Слідчим відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000149 від 12.04.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.5 ст.190, ч.2 ст.28 ч.4 ст.190, ч.2 ст.15 ч.2 ст.209, ч.2 ст.209 КК України.

За версією органу досудового розслідування, в період часу з 30.11.2022 року (більш точної дата досудовим розслідуванням не встановлена) ОСОБА_11 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_12 та ОСОБА_6 маючи на меті незаконне збагачення, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідування місці від невстановлених досудовим розслідуванням осіб отримав інформацію про те, що квартира АДРЕСА_2 не зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі ДРРП) тривалий час. ОСОБА_11 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_12 та ОСОБА_6 , вирішили заволодіти даною квартирою, з метою подальшої перепродажі особі, яка не була б обізнана про незаконність походження останньої, визначив зазначену квартиру, як предмет злочинного посягання.

Своїми умисними діями, ОСОБА_11 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_12 та ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний намір, керуючись корисливим умислом та метою особистого збагачення, шахрайським шляхом, за допомогою обману, заволоділи квартирою АДРЕСА_2 , шляхом реєстрації права власності на вказану квартиру за особою ОСОБА_13 оціночна вартість якої складала 832 500, 00 гривень, що в 250 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, встановлений п.п. 6.1., 6.1.1. ст. 6 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 07.07.2005 N 2771-IV, тим самим спричинивши територіальній громаді міста Миколаєва збиток на вищевказану суму.

Вказані дії підозрюваного ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 28 ч. 5 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, у особливо великих розмірах.

Крім того, не зупиняючись на досягнутому, керуючись корисливим умислом ОСОБА_11 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_12 , та ОСОБА_6 , достеменно усвідомлюючи, що ними досягнуто злочинної мети на заволодіння квартирою АДРЕСА_2 , вирішили продати вищевказаний об`єкт нерухомості добросовісному покупцеві, від іменні ОСОБА_13 , тим самим легалізувавши його. Однак, завершити договір купівлі-продажу квартири не надалось можливості, у зв`язку із підозрою нотаріуса, щодо справжності документів на право власності.

Вказані дії підозрюваного ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 209 КК України, як набуття, володіння, використання та вчинення замаху на розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, через вчинення правочину з таким майном, вчинені особами, які знали та повинні були знати, що таке майно прямо чи опосередковано, повністю чи частково одержано злочинним шляхом, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Також, не пізніше 21.12.2022 року (більш точної дати досудовим розслідуванням не встановлена) ОСОБА_11 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_12 та ОСОБА_6 маючи на меті незаконне збагачення, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідування місці від невстановлених досудовим розслідуванням осіб отримав інформацію про те, що квартира АДРЕСА_3 не зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі ДРРП) тривалий час. ОСОБА_11 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_12 та ОСОБА_6 , вирішили заволодіти даною квартирою, з метою подальшого продажу особі, яка не була

б обізнана про незаконність походження останньої, визначив зазначену квартиру, як предмет злочинного посягання.

Своїми умисними діями, ОСОБА_11 діючи попередньою змовою з ОСОБА_12 та ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний намір, керуючись корисливим умислом та метою особистого збагачення, шахрайським шляхом, за допомогою обману, заволоділи квартирою АДРЕСА_3 , шляхом реєстрації права власності на вказану квартиру за особою ОСОБА_14 оціночна вартість якої складала 758 500, ОО гривень, що в 250 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, встановлений п.п. 6.1., 6.1.1. ст. 6 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 07.07.2005 N 2771-IV, тим самим спричинивши територіальній громаді міста Миколаєва збиток на вищевказану суму, який відповідно до п. 2 примітки до ст. 185 КК України є збитком у великих розмірах.

Вказані дії підозрюваного ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, вчинене у великих розмірах.

Крім того зупиняючись на досягнутому, ОСОБА_11 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_6 , керуючись прямим корисливим умислом, достеменно усвідомлюючи, що ними досягнуто злочинної мети на заволодіння квартирою АДРЕСА_3 , вирішили продати вищевказаний об`єкт нерухомості добросовісному покупцеві, від ОСОБА_14 , тим самим легалізувавши його. Так 25.08.2023 року близько о 12:00 годин ОСОБА_11 ОСОБА_14 та ОСОБА_6 , прибули до приватного нотаріуса надали документи на вказану квартиру з метою продажу. В свою чергу добросовісний покупець ОСОБА_9 надав також нотаріусу документи, для складання договору купівлі - продажу квартири та в подальшому передав ОСОБА_14 грошові кошти в сумі 20 500 доларів США( спеціальні несправжні (імітаційні) засоби), за придбання квартири.

Вказані дії підозрюваного ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст.209 КК України, як набуття, володіння, використання, розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, через вчинення правочину з таким майном, особами, які знали та повинні були знати, що таке майно прямо чи опосередковано, повністю чи частково одержано злочинним шляхом, вчиненому повторно та за попередньою змовою групою осіб.

26.08.2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.5 ст.190, ч.2 ст.28 ч.4 ст.190, ч.2 ст.15 ч.2 ст.209, ч.2 ст.209 КК України.

Слідчим подано клопотання про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в якому зазначено, що останній підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину та тяжких злочинів, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Прокурор в судовому засіданні зазначив, що неможливо запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якого виду запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .. Застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23 жовтня 2023 року включно з визначенням розміру застави у сумі 1 342 000 грн., що становить 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя погоджуючись зі слідчим та прокурором щодо наявності ризиків, передбачених п. 1,2,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, тому вважав, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить запобіганню доведених ризиків та прийшов до висновку про необхідність застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового та кримінального проваджень, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

П. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13.11.07 р. - Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи тяжкість а також фактичні обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , відомості щодо особи підозрюваного, який має постійне місце проживання, раніше не судимий, неодружений, утриманців не має, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Так, слідчим суддею взято до уваги, що Слідчим відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000149 від 12.04.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.5 ст.190, ч.2 ст.28 ч.4 ст.190, ч.2 ст.15 ч.2 ст.209, ч.2 ст.209 КК України.

26.08.2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.5 ст.190, ч.2 ст.28 ч.4 ст.190, ч.2 ст.15 ч.2 ст.209, ч.2 ст.209 КК України.

ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого та тяжких кримінальних правопорушень, за одне з яких законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років з конфіскацією майна.

Надані суду матеріали кримінального провадження містять відомості, які свідчать на даний час про правильність висновку суду щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_6 в інкримінованих йому злочинах.

Така обґрунтованість підтверджується наступними матеріалами: протоколом за результатами проведення санкціонованого обшуку від 25.08.2023 року в нотаріальній конторі за адресо: АДРЕСА_4 ; протоколом за результатами проведення санкціонованого обшуку від 25.08.2023 року в нотаріальній конторі за адресо: АДРЕСА_5 ; протоколом за результатами проведення санкціонованого обшуку від 25.08.2023 року в нотаріальній конторі за адресо: АДРЕСА_6 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 25.08.2023 року; протоколом про хід і результати контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту від 11.10.2023 року; протоколом про хід і результати контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту від 11.10.2023 року; протоколом затримання ОСОБА_6 ; попереднім договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 ; попереднім договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 ; відповіддю №3115/02.02.01-40/10/14/23 від 09.08.2023 року з Миколаївської міської ради; іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності, в тому числі матеріалами негласних слідчих (розшукових) дій, з яких ще не знято гриф секретності «таємно».

Щодо тверджень захисника, про необґрунтованість підозри ОСОБА_6 в інкримінованих йому злочинах, то слід зазначити, що нормами чинного КПК України не визначене поняття обґрунтованості пред`явленої підозри, в зв`язку з чим, при вирішенні такого питання слід звертатися до практики ЄСПЛ, оскільки кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 5 ст. 9 КПК України).

Так, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom, п. 175 рішення ЄСПЛ у справі Нечипорук і Йонкало проти України, п. 161 рішення ЄСПЛ у справі Selahattin Demirtaє v. Turkey, п. 88 рішення ЄСПЛ у справі Ilgar Mammadov v. Azerbaijan, п. 51 рішення ЄСПЛ у справі Erdagoz v. Turkey).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра" у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, п. 34).

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Таким чином, слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Достатність доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення є оціночними поняттями.

Надані суду матеріали кримінального провадження містять відомості, які свідчать на даний час про правильність висновку слідчої судді щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_6 в інкримінованих йому злочинах. А тому доводи сторони захисту про необґрунтованість висунутої ОСОБА_6 підозри є неприйнятними.

Зважаючи на сукупність отриманих в процесі розгляду клопотання відомостей та даних, що характеризують особу підозрюваного, який підозрюється у кримінальних правопорушеннях, які вчинені в умовах воєнного стану, є військовозобов`язаним, являється студентом III курсу НУК імені адмірала Макарова, колегія суддів вважає, що є правильним висновок слідчого судді про існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вірно зазначив, що існує значна ймовірність щодо того, що розуміючи наслідки вчиненого, підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Недостатність застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 іншого більш м`якого запобіжного заходу обґрунтована наявністю вищевказаних ризиків.

Визначаючи розмір застави як альтернативного запобіжного заходу, слідчий суддя врахував тяжкість кримінального правопорушення, особу підозрюваного, фактичні обставини справи та дійшов правильного висновку, що застава в розмірі, передбаченому п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, покладених на неї обов`язків. З урахуванням зазначених обставин слідчий суддя правильно визначив розмір застави- 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме у сумі 1 342 000 грн., яка здатна забезпечити виконання ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків, гарантуватиме належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні; рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Визначений слідчим суддею ОСОБА_6 розмір застави є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, не порушує права підозрюваного, а тому підстав вважати таким, що суперечить положенням ч. 5 ст. 182 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Вищенаведені обставини надають достатньо підстав вважати, що тільки застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 , саме такого виняткового найсуворішого запобіжного заходу, як тримання під вартою, забезпечить належне виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Слідчим суддею при розгляді клопотання не було допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли вплинути на правильність прийнятого ним рішення.

З огляду на наведене апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в интересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.08.2023 року, щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: