Справа №: 148/1136/23
Провадження № 1-кп/148/139/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2023 року Тульчинський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретареві ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тульчин в залі суду клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну раніше обраного запобіжного заходу тримання під вартою на домашній арешт та клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Тульчинського районного суду Вінницької області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заявив усне клопотання про зміну раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт за адресою проживання вітчима по АДРЕСА_1 .

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого про зміну раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт, оскільки зазначені ризики передбачені ст. 177 КПК України при обрані раніше запобіжного заходу не зменшились, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів та лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може гарантувати виконання обвинуваченим ОСОБА_4 його процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим заявив клопотанням про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою на 60 днів.

Клопотання мотивує тим, що ухвалою слідчого судді Тульчинського районного суд Вінницької області від 21.06.2023 року строк тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою обрано до 16.08.2023 року включно. У даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 обвинувачується за особливо тяжкий злочин передбачений ст. 187 ч. 4 КК України, ризики передбачені ст. 177 КПК України, а саме: ОСОБА_4 може вчиняти нові кримінальні правопорушення; переховуватись від органів досудового розслідування, може уникати безальтернативного покарання у виді позбавлення волі до 15 років; незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, а також може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, не зменшились. Крім цього, після вчинення ОСОБА_4 кримінально караного діяння, останній розпочав знищення та приховування предметів злочинної діяльності задля уникнення в подальшому відповідальності. На даний час у судовому засіданні вину не визнав.

Вище перераховані обставини, свідчать про неможливість запобігання наявним у провадженні ризикам шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів, адже особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт та застава не зможуть обмежити можливість ОСОБА_4 , вчинити вищезазначені діяння, передбачені ст. 177 КПК України.

За таких обставин та беручи до уваги, що вказані вище ризики, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів в даному конкретному випадку є недоцільними і саме - тримання під вартою може запобігти зазначеним ризикам, просив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, задовольнити.

Захисник ОСОБА_5 підтримав клопотання обвинуваченого про заміну раніше обраного запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем проживання вітчима, по АДРЕСА_1 . В задоволені клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу просив відмовити.

Обвинувачений ОСОБА_4 також в задоволені клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, просив відмовити.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши клопотання прокурора та обвинуваченого, суд виходить зі слідуючого.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до cm. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»),

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 cm. 187 КК України, а саме нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому в умовах воєнного стану, яке відповідно до cm. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів та за яке передбачено покарання у вигляді тривалого позбавлення волі, що було враховано при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовженні його строку, встановлені початкові ризики на даний час не зменшились, зокрема обвинувачений з огляду на санкції статті обвинувачення зможе переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, тому зміна запобіжного заходу на більш м`який не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Таким чином, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, його наслідків, тяжкість покарання за вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України не визнає, не має стабільного доходу та постійного місця роботи, зареєстрований у м. Донецьк, також не має стійких соціальних зв`язків, та стримуючих факторів оскільки не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працюючий, тому усне клопотання обвинуваченого про зміну раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт не підлягає задоволенню. Клопотання прокурора щодо продовження строку запобіжного заходу є законним та обґрунтованим, відповідає меті забезпечення реалізації завдань кримінального провадження, так як у даному кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.

Крім того, ні обвинуваченим ні його захисником не надано суду переконливих доказів щодо незадовільного стану здоров`я та неможливості подальшого перебування обвинуваченого під вартою.

За наведених обставин, суд не знаходить підстав для задоволення усного клопотання обвинуваченого, а обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 слід продовжити з метою досягнення захисту особи та суспільства від кримінальних правопорушень, забезпечення охорони прав, свобод та законних інтересів, як певних осіб, так і суспільства в цілому.

Керуючись ст.ст.177,183,331 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну раніше обраного запобіжного заходу тримання під вартою на домашній арешт, відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжити на 60 днів, тобто до 05.10.2023 включно.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Вінницького апеляційного суду через Тульчинський районний суд Вінницької області.

Суддя ОСОБА_1