Провадження № 1-кс/947/7219/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2023 року слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 дослідивши матеріали скарги ОСОБА_2 на бездіяльність посадових осіб Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна в рамках кримінального провадження № 0000145 від 11.03.2023 року, поданої в порядку ст. 303 КПК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду міста Одеси, в порядку ст. 303 КПК України, надійшла скарга ОСОБА_2 на бездіяльність посадових осіб Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна в рамках кримінального провадження № 0000145 від 11.03.2023 року.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

До початку розгляду поданої скарги по суті, від начальника відділу обласної прокуратури ОСОБА_3 надійшов лист, в якому останній вказав на те, що 09.06.2023 року заступником Генерального прокурора підслідність кримінального провадження № 0000145 від 11.03.2023 року було визначено за Центральним апаратом ДБР та процесуальними керівниками над здійсненням досудового розслідування в рамках вказаного кримінального провадження визначено співробітників Офісу Генерального прокурора.

Отже, як вбачається з вказаного листа, досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000145 від 11.03.2023 року, в рамках якого подано на розгляд слідчому судді Київського районного суду м. Одеси скаргу, доручено Центральному апарату Державного бюро розслідувань, який дислокується за юридичною адресою: м. Київ, вул. Панаса Мирного, 28.

Частина 1 статті 306 КПК України встановлює, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - слідчим суддею Вищого антикорупційного суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст. ст. 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Проте, чинний кримінальний процесуальний закон не містить чіткого визначення підсудності скарг на рішення, дії чи бездіяльності органу досудового розслідування, зокрема, слідчий суддя якого саме місцевого суду повинен розглядати такі скарги.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що у даному випадку необхідно звернутись до загальних засад кримінального провадження, а саме: законності, що регламентована ст. 9 КПК України, відповідно ч. 6, якою визначено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу. Тому слідчий суддя, слідчий та прокурор мають керуватися виключно положеннями КПК України та нормативно-правовими актами, які йому не суперечать.

Так, Законом України «Про внесення змін до КПК України щодо уточнення окремих положень» № 2367-VIII від 22.03.2018 року, внесено зміни до КПК України, відповідно до яких ч. 2 ст. 132 передбачає, що клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого загального суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

З урахуванням наведеного, а також беручи до уваги загальні засади кримінального провадження, на підставі аналогії кримінального процесуального закону, можна зробити висновок, що скарги на рішення, дії або бездіяльність органу досудового розслідування, так само як і клопотання в порядку ст. ст. 132, 184, 234 КПК України, необхідно подавати до місцевого суду за фактичною адресою місця знаходження органу досудового розслідування.

Окрім цього, правова позиція щодо вказаного питання була висловлена в ухвалі Верховного Суду від 22.04.2020 року (справа № 487/7605/19; провадження № 51 - 1901 впс 20), згідно якої колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду було зазначено, що територіальна підсудність визначається за місцем знаходження відповідного державного органу.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.04.2013р. за № 223-559/0/4-1-13 «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження» вбачається, що судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування (ч. 7 ст. 100, ч. 2 ст. 132, ч. 1 ст. 184, ч. 1 ст. 192, ч. 2 ст. 199, ч. 1 ст. 201, ч. 3 ст. 244, ч. 10 ст. 290 КПК), з урахуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК правильним є застосування зазначеного правила й до розгляду клопотань, територіальна підсудність щодо яких прямо не визначена процесуальним законом (наприклад, ч. 1 ст. 306, ч. 3 ст. 234 КПК тощо).

Як зазначає прокурор, проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0000145 від 11.03.2023 року станом на 12.06.2023 року доручено Центральному апарату ДБР, який дислокується за юридичною адресою: м. Київ, вул. Панаса Мирного, 28 та відповідно на який не поширюється територіальна підсудність Київського районного суду м. Одеси.

Підсудність це сукупність юридичних властивостей кримінального провадження, на підставі яких кримінальний процесуальний закон визначає, в якому саме суді і в якому складі суддів має розглядатися і вирішуватися по суті справа. Підсудність виступає процесуальним інститутом, що має велике значення для належного відправлення правосуддя у кримінальному провадженні. Правила про підсудність випливають із основних засад судочинства, передбачених ст. 129 Конституції України, засад кримінального провадження, визначених у Главі 2 КПК, а також засад організації судової влади, окреслених у розділі 1 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів». Вони безпосередньо ґрунтуються на принципах побудови системи судів загальної юрисдикції, встановлених ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», а саме територіальності, спеціалізації та інстанційності. Порушення правил підсудності належить до істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та тягне за собою скасування судового рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 304 КПК України, скарга повертається, якщо скарга не підлягає розгляду в цьому суді.

Враховуючи викладене, встановивши, що скарга не підлягає розгляду слідчим суддею в провадженні якого вона перебуває, слідчий суддя вважає за необхідне повернути скаргу особі яка з нею звернулась та роз`яснити право на подання скарги з дотриманням правил територіальної підсудності.

Керуючись ст. ст. 303, 304 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Матеріали скарги ОСОБА_2 на бездіяльність посадових осіб Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві, що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна в рамках кримінального провадження № 0000145 від 11.03.2023 року, в порядку ст. 303 КПК України - повернути особі, яка звернулася з вказаною скаргою.

Роз`яснити ОСОБА_2 , що повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1