Справа № 128/1800/19
Провадження №11-кп/801/428/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

в режимі відеоконференції:

обвинувачених ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000027, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 та прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_11 на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 24.02.2023, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Вінницької області Оратівського району, с. Очитків, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, розлученого, непрацюючого, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого: 04.04.2019 Іллінецьким районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 125 КК України до 200 годин громадських робіт,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді 9 (дев`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Іллінецького районного суду Вінницької області від 04.04.2019 більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_10 визначено у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_10 зараховано строк попереднього ув`язнення з 14.01.2019 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 постановлено рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Запобіжний захід ОСОБА_10 до вступу вироку в законну силу залишено попередній тримання під вартою.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку Вінницької області Вінницького району с. Майдан, українку, громадянку України, освіта середня спеціальна, незаміжню, непрацюючу, жительку АДРЕСА_2 , раніше несудиму

визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України та призначити їй покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_9 зараховано строк попереднього ув`язнення з 14.01.2019 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 вирішено рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Запобіжний захід ОСОБА_9 до вступу вироку в законну силу залишено попередній тримання під вартою.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_10 , 09.01.2019 перебував у будинку, який розташований на ділянці АДРЕСА_3 та належить ОСОБА_12 , разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_9 та її малолітнім сином ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обідню пору, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_10 , розуміючи протиправність своїх дій, передбачаючи та усвідомлюючи суспільну небезпечність наслідків та бажаючи їх настання, маючи прямий умисел на спричинення тілесних ушкоджень малолітньому ОСОБА_13 та шкоди його здоров`ю, під час конфлікту з ОСОБА_9 , забрав малолітнього ОСОБА_13 з її рук та взявши дитину обома руками за руку та ногу, підняв його у повітря і прикладаючи фізичну силу кинув малолітнього ОСОБА_13 об диванну дошку, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у виді переломів та вивихів верхньої та нижньої кінцівок, а також фізичний біль та страждання, поставивши ОСОБА_13 в небезпечний для життя стан.

В подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_4 о 22 год 15 хв, малолітній ОСОБА_13 від отриманих травм помер.

Відповідно до висновків експерта № 43 від 26.02.2019 та № 64-К від 05.07.2019, смерть ОСОБА_13 настала в результаті комбінованого травматичного та інфекційного шоку, який розвинувся від отриманих косо-поперечних багато уламкових переломів кісток правого передпліччя з утворенням флегмони заповненої гноєм, а також вивиху голівки правої стегнової кістки з поширеним крововиливом в прилеглі м`які тканини та судинно-нервові сплетення. Між вказаними травмами та смертю ОСОБА_13 є прямий причинний зв`язок. Виникли від дії твердого тупого предмету (предметів) у відповідні ділянки тіла та належать до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що мають ознаки небезпеки для життя за розвитком загрозливих для життя, таких як комбінованих травматичний та інфекційно - токсичний шок, що підтверджується характерними секційними даними та результатами судово-гістологічної експертизи, при якій було встановлено наявність шокового індексу в коефіцієнті 0,8.

ОСОБА_9 , 09.01.2019 перебувала у будинку, який розташований на ділянці АДРЕСА_3 та належить ОСОБА_12 , разом зі своїм співмешканцем, ОСОБА_10 та малолітнім сином ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обідню пору, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_10 , розуміючи протиправність своїх дій, передбачаючи та усвідомлюючи суспільну небезпечність наслідків та бажаючи їх настання, маючи прямий умисел на спричинення тілесних ушкоджень малолітньому ОСОБА_13 та шкоди його здоров`ю, під час конфлікту з ОСОБА_9 , забрав малолітнього ОСОБА_13 з її рук та взявши дитину обома руками за руку та ногу, підняв його у повітря і прикладаючи фізичну силу, кинув малолітнього ОСОБА_13 об диванну дошку, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у виді переломів та вивихів верхньої та нижньої кінцівок, а також фізичний біль та страждання, поставивши ОСОБА_13 в небезпечний для життя стан. Свідком вказаних подій була ОСОБА_9

ОСОБА_9 , будучи матір`ю малолітнього ОСОБА_13 , в порушення вимог ст. 150 Сімейного кодексу України, відповідно до якої батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, не виконала покладених на неї обов`язків, усвідомлюючи, що ОСОБА_13 знаходиться в небезпечному для життя стані внаслідок дій ОСОБА_10 , розуміючи можливість настання тяжких наслідків у разі ненадання кваліфікованої медичної допомоги, завідомо знаючи, що може надати допомогу малолітньому ОСОБА_13 , шляхом виклику карети швидкої допомоги, доставлення останнього до медичного закладу, самостійного надання йому невідкладної медичної допомоги чи в будь-який інший спосіб та маючи реальну можливість надати таку допомогу, відмовилася від її надання, що виразилося у тому, що вона протягом часу з моменту заподіяння ОСОБА_13 тілесних ушкоджень 09 січня 2019 року до смерті останнього до медичних закладів та до лікарів не зверталася, таким чином залишила малолітнього ОСОБА_13 без належного нагляду, не вчинила жодних заходів та дій, необхідних для відвернення небезпеки здоров`ю та життю останнього, передбачаючи при цьому настання негативних наслідків у виді загибелі ОСОБА_13 від такого свого діяння, проте, легковажно розраховуючи на їх відвернення.

В подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_4 о 22 год 15 хв, малолітній ОСОБА_13 від отриманих травм помер.

Згідно висновків експерта № 43 від 26.02.2019 та 64-К від 05.07.2019, смерть ОСОБА_13 настала в результаті комбінованого травматичного та інфекційного шоку, який розвинувся від отриманих косо-поперечних багато уламкових переломів кісток правого передпліччя з утворенням флегмони заповненої гноєм, а також вивиху голівки правої стегнової кістки з поширеним крововиливом в прилеглі м`які тканини та судинно-нервові сплетення. Між вказаними травмами та смертю ОСОБА_13 є прямий причинний зв`язок. Виникли від дії твердого тупого предмету (предметів) у відповідні ділянки тіла та належать до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що мають ознаки небезпеки для життя за розвитком загрозливих для життя таких, як комбінованих травматичний та інфекційно - токсичний шок, що підтверджується характерними секційними даними та результатами судово-гістологічної експертизи, при якій було встановлено наявність шокового індексу в коефіцієнті 0,8.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи кваліфікацію дій обвинувачених та доведеність їх винуватості, вважає, що вирок Вінницького районного суду від 24.02.2023 щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_14 є незаконним та підлягає зміні в частині визначення початку строку відбування покарання.

Адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі просить змінити вирок в частині призначеного покарання та зменшити міру покарання до меж відбутого терміну попереднього ув`язнення ОСОБА_9 з 14.01.2019 по день розгляду скарги. Захисник вважає, що призначене покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченої. Вказує на визнання вини обвинуваченою ОСОБА_9 , її каяття, відсутність судимостей, є інвалідом дитинства, має поганий стан здоров`я, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Обвинувачений ОСОБА_10 в апеляційній скарзі вказує на незгоду з судовим рішенням, порушення його прав як громадянина України, упереджене ставлення судді, позбавлення права на ознайомлення з матеріалами справи, фальсифікацію справи.

Адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 в своїй апеляційній скарзі порушує питання про скасування вироку Вінницького районного суду від 24.02.2023 і закриття кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 121 КК України.

Захисник вважає вирок суду незаконним внаслідок неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Вказує на порушення права доступу до ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, невідповідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 , адже смерть дитина настала внаслідок не надання їй допомоги, умислу на завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_10 не мав. Переконаний, що суд не надав оцінки допустимості доказів та доводам сторони захисту.

Заслухавши суддю-доповідача, виступи учасників провадження н підтримку своїх вимог, вивчивши та перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апелянта, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити, а апеляційні скарги захисників та обвинуваченого не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушення за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації їх дій ґрунтуються на зібраних у справі доказах.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_7 про порушення, допущені під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження, наведені в апеляційних скаргах, жодним чином не спростовують висновків суду про винуватість ОСОБА_10 в нанесенні тілесних ушкоджень малолітньому ОСОБА_13 .

Пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 суперечать іншим матеріалам провадження. В судовому засіданні суду першої інстанції він вказував, що в той день не конфліктував з ОСОБА_15 , дбайливо відносився до її дитини, він знав, що дитина травмована.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 вказує, що будинок, де відбувались події та ліжко не належить ОСОБА_10 , в нього не було умислу на нанесення тілесних ушкоджень, він не знав і не міг знати, що диван становить будь-яку небезпеку для дитини.

Тобто ОСОБА_10 , кидаючи дитину на диван, не розраховував, що вона отримає тілесні ушкодження.

Обвинувачена ОСОБА_9 підтвердила, що під час сварки з ОСОБА_10 з приводу плачу дитини, останній кинув хлопчика на диван. Зазначала, що ОСОБА_10 раніше бив дитину, закладав йому ніжки.

Експерт ОСОБА_16 в суді першої інстанції суду показав, що тілесні ушкодження у виді перелому правої стегневої кістки не могли утворитися від падіння дитини з висоти власного зросту. Плечові тілесні ушкодження могли бути коли дитина падала сама. Виявлені тілесні ушкодження у трупа дитини виникли в короткі строки, майже одночасно. Вони і спричинили травматичний шок, рівень якого 0,8, що було і виявлено (для нормального стану 0, а смертність - 1). Дитина не могла отримати тілесні ушкодження при падінні з висоти столу (1 м 1,2 м); в цій ситуації неможливо отримати такі травми. Він був на місці події та бачив той диван, на який згідно показів ОСОБА_9 кинули дитину. Механізм тілесних ушкоджень, які були виявлені на трупі дитини, не суперечить відпрацьованій слідчій версії. Причиною смерті дитини був як травматичний, так і токсичний (інфекційний) шок. Цей шок був констатований при дослідженні трупа. Час інфекційного шоку різний по часу в кожному випадку.

Судом першої інстанції докази, наявні в матеріалах провадження, оцінені з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Апеляційний суд повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому злочині.

На обґрунтування своїх висновків суд першої інстанції навів у вироку відповідні докази, свою оцінку цих доказів та мотиви, за якими не погодився із доводами обвинуваченого.

Твердження обвинуваченого про порушення його права на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження не зайшли свого підтвердження. Від отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування ОСОБА_10 відмовився, про що засвідчили поняті в розписці. Також дана розписка підписана захисником обвинуваченого.

Доказів, які б вказували на порушення права на ознайомлення, стороною захисту не надано.

Під час апеляційного перегляду кримінального провадження на вимогу ОСОБА_10 йому була надана можливість ознайомитись з матеріалами кримінального провадження.

Заперечення своєї винуватості ОСОБА_10 суд розцінив як форму захисту з метою уникнення відповідальності, адже окрім пояснень останнього жодних доказів, які б виправдовували обвинуваченого суду не надано.

Враховуючи, що переконливих аргументів, які би ставили під сумнів наведені висновки суду першої інстанції або вказували б на порушення загальних засад, в апеляційній скарзі не міститься, а тому і підстав для її задоволення немає.

Також не знайшли свого підтвердження доводи захисника ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 про суворість призначеного покарання.

Згідно зі ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

При призначенні виду та розміру покарання ОСОБА_9 , суд врахував характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, який відносяться до категорії тяжких; особу винної, яка раніше несудима, посередньо характеризується за місцем реєстрації проживання. Також судом взято до уваги медичні довідки та висновок експертизи про фізичний та психологічний стан її здоров`я, відсутність пом`якшуючих обставин та обтяжуючу обставину перебування в стані алкогольного сп`яніння.

Посилання захисника на повне визнання своєї вини та каяття обвинуваченої ОСОБА_9 з початку досудового розслідування та під час судового слідства є безпідставними, адже остання змінювала свої пояснення, намагаючись виправдати свої дії та дії свого співмешканця ОСОБА_10 .

Захисником не наведено обставин, які б не були враховані судом першої інстанції та свідчили про істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину і впливали на пом`якшення покарання.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів не знаходить даних, які б вказували на порушення судом вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання.

Разом з цим, доводи прокурора, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає обґрунтованими.

Згідно п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України в разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку, з поміж іншого, зазначається початок строку відбування покарання та рішення про залік досудового тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку у строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_10 та ОСОБА_9 затримано 14.01.2019 та ухвалами слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 16.01.2019 стосовно них застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Оскаржуваним вироком запобіжний захід ОСОБА_10 та ОСОБА_9 до вступу вироку в законну силу залишено попередній - тримання під вартою, а строк попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні з 14.01.2019 до дня набрання вироком законної сили зараховано в строк відбування покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України.

Початок строку відбування покарання обвинуваченим необхідно рахувати з дня набрання вироком законної сили, а не з моменту звернення вироку до виконання, що неправильно визначено Вінницьким районним судом Вінницької області.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 24.02.2023 щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_9 змінити.

Виключити з резолютивної частини вироку вказівку про визначення початку строку відбування покарання ОСОБА_10 та ОСОБА_9 з моменту звернення вироку до виконання.

Доповнити резолютивну частину вироку вказівкою про визначення початку строку відбування покарання ОСОБА_10 з моменту набрання вироком законної сили.

Доповнити резолютивну частину вироку вказівкою про визначення початку строку відбування покарання ОСОБА_9 з моменту набрання вироком законної сили.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців із дня її проголошення, а засудженими, які утримуються під вартою, з моменту отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4