Справа № 579/1295/21
У Х В А Л А

"30" травня 2023 р. Кролевецький районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченог ОСОБА_4 ,

заявника захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кролевець клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про визнання недопустимими та неналежними доказів, -

в с т а н о в и в:

У провадженні Кролевецького районного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження №579/1295/21 провадження 1-кп/579/12/23 за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.2 ст.191 КК України.

30 травня 2023 року в ході судового засідання захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 звернувся із клопотанням, яке підтримав обвинувачений ОСОБА_4 , про визнання недопустимими та неналежними доказів, а саме, протоколу огляду місця події від 02.06.2021 відкритої ділянки місцевості в лісовому масиві квартал 43 виділ 28 Кролевецького лісництва ДП «Кролевецький агролісгосп» з доданим відеозаписом (а.с.187-190). Клопотання мотивував наступним. Вказаний огляд місця події проведено з участю ОСОБА_4 в якості свідка у кримінальному провадженні, а в подальшому ОСОБА_4 набув статусу підозрюваного в цьому ж кримінальному провадженні; як вбачається з відеозапису, вказаний огляд було проведено як слідчий експеримент, при чому ОСОБА_4 не було роз`яснено право не свідчити проти себе і відмовитися давати показання, які можуть надалі стати підставою для його підозри чи обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Посилався на п.1 ч.3 ст.87 КПК України, стверджуючи, що недопустимими є також докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні, оскільки такі докази отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Прокурор та представник потерпілого заперечували проти задоволення клопотання, вважаючи його безпідставним. Прокурор суду доповнив, що слідчим експериментом вказана слідча дія не являлася, була оглядом місця події, право задавати питання під час огляду місця події слідчому надано законом, відповіді ОСОБА_4 надавав добровільно та без примусу, а проведення огляду вказаної ділянки лісу, закріпленої за ОСОБА_4 , без участі самого ОСОБА_4 не мало сенсу.

Суд, вивчивши матеріали справи в межах заявленого клопотання, заслухавши позиції учасників кримінального провадження, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що за змістом протоколу огляду місця події від 02.06.2021 відкритої ділянки місцевості в лісовому масиві квартал 43 виділ 28 Кролевецького лісництва ДП «Кролевецький агролісгосп» з доданим відеозаписом (а.с.187-190) вбачається, що дійсно у вказаному огляді місця події брав участь у якості свідка ОСОБА_4 . Оглядом відеозапису, а так само і змістом протоколу огляду місця події спростовано твердження захисника щодо того, що ОСОБА_4 не було роз`яснено його права і обов`язки як свідка, в тому числі і право не свідчити проти себе та близьких родичів, оскільки ОСОБА_4 був повідомлений про свої права, включно з правом на захист і відмовився від залучення захисника.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 62 Конституції України та рішенням Конституційного Суду від 20.10.2001 N 12-рп/2011, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, тобто з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання таких доказів. Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, отримані відповідно до вимог законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний для прийняття процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно з вимогами частини першої статті 18 КПК жодна особа не може бути примушена визнавати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення, а відповідно до вимог частини другої цієї статті - кожна особа має право не говорити нічого з приводу підозри чи обвинувачення проти неї, у будь-який момент відмовитися відповідати на запитання, а також бути негайно повідомленою про ці права.

Тобто законодавцем заборонено стороні обвинувачення вчиняти дії, спрямовані на примушування будь-якої особи до визнання винуватості або говорити з приводу підозри чи обвинувачення, а вчинення дій всупереч цій забороні має визнаватися істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.

Так, за правилами п. 1 ч. 3 ст. 87 КПК, недопустимими є докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

Зміст цієї норми права вказує на те, що вона має застосовуватися за умови, коли на час отримання показань від свідка уже існували дані, що його буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим, але, всупереч наявності у такої особи права на мовчання та свободи від самовикриття, слідчий чи прокурор вчиняє дії, спрямовані на отримання показань від неї. Саме такі дії, а не власне факт отримання показань від свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим, мають визнаватися істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.

Суд вважає за потрібне звернути увагу й на те, що в самій назві статті 87 КПК законодавець визнання доказів недопустимими обумовив їх отриманням внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Вирішуючи питання, чи були відомості, надані ОСОБА_4 як свідком під час проведення слідчого експерименту з його участю, такими, що отримані внаслідок вчинення слідчим діянь, які б мали ознаки істотного порушення права заявника на мовчання та свободи від самовикриття, суд бере до уваги таке.

Із матеріалів кримінального провадження видно, що відомості до ЄРДР були внесені по факту кримінального правопорушення, а не щодо ОСОБА_4 . Проведенню огляду місця події передувало роз`яснення ОСОБА_4 права не свідчити проти себе і відмовитися давати показання, що можуть стати підставою для підозри чи обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, а також роз`яснення права на захист. Під час цієї слідчої дії ОСОБА_4 була надана можливість висловити свою власну точку зору на обставини справи і в такий (законний) спосіб вплинути на вирішення справи, що не суперечить засаді верховенства права.

У матеріалах кримінального провадження відсутні дані, які б давали підстави вважати, що при проведенні цього огляду місця події слідчим були вчинені діяння, якими були б порушені права чи свободи ОСОБА_4 , або слідчий у будь-якій формі примушував би ОСОБА_4 до визнання своєї винуватості. Не було у слідчого й достатніх даних вважати, що надалі ОСОБА_4 буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим. Не містять спростувань цьому й доводи заяви.

На підставі викладеного та системного тлумачення зазначених норм права, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, суд погоджується з прокурором про відсутність істотного порушення прав та свобод ОСОБА_4 , а відтак і відсутність підстав вважати недопустимими доказами відомості про обставини справи, надані ОСОБА_4 як свідком під час проведення огляду місця події.

Викладене узгоджується із позицією постанови Верховного Суду України від 9 червня 2016 року (справа N 5-360кс15). Посилання захисника на позицію, викладену у постанові Верховного Суду колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду справа №295/13008/15-к від 10.09.2019 року є безпідставними, оскільки наведені у ній висновки ґрунтуються на обставинах справи, які є відмінними від тих, що існують у цьому кримінальному провадженні.

На підставі наведеного, керуючись ст. 87, 89, 94, 236 КПК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 про визнання недопустимим та припинення дослідження у судовому засіданні доказу з причин його очевидної недопустимості відмовити.

Ухвала суду оскарженню окремо від вироку суду не підлягає.

Суддя ОСОБА_1