Справа № 161/5115/21 Провадження №11-кп/802/455/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 ,

перекладача ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження 0001640 від 09.05.2019, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 квітня 2023 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Судче Любешівського району Волинської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, непрацюючого, інваліда 3-ї групи, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 369 КК України виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Цим же вироком вирішено долю речових доказів та арештованого майна.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, зокрема, 08.05.2019, в період часу з 20:18 год. по 21:00 год., пропонував та в подальшому надав працівникам поліції ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які були при виконанні їх службових обов`язків неправомірну вигоду в грошовій формі в сумі 300 Євро (три купюри номіналом 100 Євро кожна), що станом на 08.05.2019, згідно офіційного курсу Національного банку України становило 8838,39 грн., за не вчинення ними відносно обвинуваченого ОСОБА_7 дій, з використанням наданої працівникам поліції влади не притягнення до адміністративної відповідальності.

Таким чином, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, тобто у вчиненні умисних дій, які виразились у пропозиції службовій особі надати та наданні службовій особі неправомірної вигоди за не вчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє та надає таку вигоду будь якої дії з використанням наданої їй влади.

У вироку зазначено, що ОСОБА_7 підлягає виправданню у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України.

Прокурор подав апеляційну скаргу у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягнуло безпідставне виправдання обвинуваченого. Вказує, що суд першої інстанції дійшов висновку про невинуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення лише на підставі показань самого обвинуваченого та послався вибірково на окремі докази, обставини вчинення кримінального правопорушення, однак не надав належної оцінки всім дослідженим в судовому засіданні доказам, не співставив їх з точки зору взаємозв`язку. Поряд з цим, судом не оцінено та не проаналізовано ряд доказів, якими обґрунтовувалося обвинувачення та які були предметом безпосереднього судового розгляду, а також зроблено висновки, які не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження. Прокурор звертає увагу, що частину доказів, які були дослідженні у судових засіданнях під час розгляду кримінального провадження навіть не відображено у вироку суду. На переконання прокурора, показання свідків допитаних під час судового розгляду викладені у вироку не повно, без розкриття їхнього повного змісту та реальних фактичних даних, які повідомили свідки. Крім того, судом у оскарженому вироку не зазначено чому взято до уваги одні докази та відкинуто інші, що вплинуло на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого.

На думку прокурора, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку щодо проведення слідчим 08.05.2019 огляду місця події з істотним порушенням вимог КПК України та визнання здобутих доказів недопустимими, оскільки ОСОБА_7 не був учасником цього огляду та оглядався саме службовий автомобіль поліцейських.

Разом з тим прокурор акцентує увагу на тому, що суд першої інстанції ухвалив виправдувальний вирок на підставі, яка не передбачена ст. 373 КПК, а саме послався у резолютивній частині свого рішення на п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Просить скасувати оскаржений вирок та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 750 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 12 750 гривень. Під час апеляційного розгляду, у зв`язку з неповнотою судового розгляду та неналежною оцінкою доказів судом першої інстанції, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України прокурор просить повторно дослідити вказані в апеляційній скарзі докази.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, який підтримала подану апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд доходить наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати оцінку з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Право на отримання мотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд, встановлений ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.

Таким чином, невмотивованість судового рішення є підставою для його скасування у зв`язку з порушенням норм процесуального права незалежно від доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Перевіривши вирок, ухвалений щодо ОСОБА_7 про визнання його невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, на предмет його відповідності зазначеним вище та іншим вимогам кримінального процесуального закону, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржене судове рішення не може бути визнане законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

Так, місцевий суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_7 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України не знайшла свого підтвердження представленими стороною обвинувачення та дослідженими в судовому засіданні доказами у зв`язку з чим останній підлягає виправданню на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Як вбачається зі змісту оскарженого вироку, судом першої інстанції було допитано свідків, зокрема, ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 .

Однак, як вбачається зі змісту оскарженого вироку, місцевий суд обмежився лише викладенням показань, які вказані вище особи надали під час розгляду кримінального провадження по суті, не навівши при цьому жодних мотивів, з яких надана ними інформація підтверджує чи спростовує наявність у діях ОСОБА_7 інкримінованого йому складу кримінального правопорушення.

Крім того, суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, які виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати оцінку з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

Проте у вироку судом першої інстанції формально перелічені докази, які досліджувалися судом, однак докази не проаналізовано з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, не вмотивовано прийняття одних і відхилення інших доказів. Так, місцевий суд безпосередньо дослідивши більший об`єм доказів, у вироку виклав лише частину з них і дійшов висновку, що ОСОБА_7 підлягає виправданню. Так всупереч вимогам ч. 1, 3 ст. 374 КПК України у вироку суду не знайшли свого відображення докази сторони обвинувачення, зокрема, відеозапис з нагрудних камер поліцейських ОСОБА_12 та ОСОБА_11 ; відеозапис з мобільного телефону ОСОБА_12 ; протокол огляду документів (відеозапис) від 09.11.2020; речовий доказ блокнот поліцейської із записами ОСОБА_7 про суми неправомірної вигоди, та записами про те, що йому необхідно, щоб поліцейські повернули водійське посвідчення; протокол огляду блокноту від 12.08.2019 та протокол додаткового огляду блокноту від 09.11.2020 (проведеного за участю ОСОБА_12 , ОСОБА_11 ); рапорт оперативного чергового Луцького ВП ГУНП у Волинській області від 08.05.2019 про надходження на лінію 102 повідомлень працівника поліції екіпажу патрульної поліції 101 про надання ОСОБА_7 неправомірної вигоди у розмірі 100 євро та в подальшому 200 євро; письмові матеріали, надані УПП у Волинській області, що підтверджують перебування працівників поліції 08.05.2019 на чергуванні та виконання ними своїх службових обов`язків; консультативний висновок спеціаліста-нарколога №1154 від 08.05.2019. Вказаним доказам суд першої інстанції не надав жодної оцінки, не зазначив мотивів прийняття одних і відхилення інших доказів, про що правильно вказує у апеляційній скарзі прокурор.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що в оскарженому вироку судом першої інстанції, в порушення вимог ст. 373 КПК України було зазначено підставу виправдання - не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпання можливості їх отримати, яка не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд першої інстанції, докази, на які вказує прокурор в апеляційній скарзі та які були подані місцевому суду стороною обвинувачення, належним чином не дослідив, не надав їм належної оцінки у своєму рішенні, не спростував їх у відповідному об`ємі, не провів аналіз таких доказів у повному обсязі на предмет належності та допустимості. Мотиви щодо недоведеності вини обвинуваченого, викладені у мотивувальній частині вироку, на думку колегії суддів не являються безсумнівними та однозначними, оскільки є недостатніми, поверхневими та непереконливими, а тому не можуть слугувати беззаперечними підставами для висновку про законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції про виправдання ОСОБА_7 .

Статтею 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи. Така невідповідність згідно ст. 411 КПК України має місце тоді, коли висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, висновки суду, викладені в судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Таким чином, суд першої інстанції дослідивши вказані докази в судовому засіданні, не надав їм не те, що належної та повної оцінки у вироку, а не надав їм жодної оцінки, що є недопустимим. Поверхневе дослідження доказів в даному кримінальному провадженні позбавило суд першої інстанції ухвалити вмотивоване рішення.

Тому, за наведених обставин, висновок суду про визнання невинуватим ОСОБА_7 є передчасним, зробленим без повного, всебічного та об`єктивного аналізу наявних у кримінальному провадженні доказів, а тому не може визнаватися законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Наведені порушення, відповідно до ст. 412 КПК України є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законний і обґрунтований вирок та такими, які згідно ч. 1 ст. 409, ст. 415 КПК України є підставою для скасування судового рішення з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

За таких обставин вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 квітня 2023 року щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального законодавства та неповнотою судового розгляду з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

При новому розгляді суду першої інстанції слід всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності, дати належну юридичну оцінку здобутим доказам, перевірити доводи апеляційної скарги та прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення в розумінні ст. 370 КПК України.

Зважаючи на викладене вище, апеляційну скаргу прокурора необхідно задовольнити частково.

На підставі наведеного і керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 412, 415 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 квітня 2023 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Головуючий:

Судді: