Номер провадження: 11-сс/813/984/23
Справа № 522/8780/23, 1-кс/522/2709/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заявника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 18.05.2023, якою відмовлено у задоволені скарги ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб сектору дізнання відділення поліції №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, яка полягає у не розгляді поданого клопотання в порядку ст. 220 КПК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 18.05.2023 відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб сектору дізнання відділення поліції №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, яка полягає у не розгляді поданого клопотання в порядку ст. 220 КПК України.

Рішення мотивованим тим, що слідчим суддею встановлено відсутність підстав для подачі ОСОБА_6 клопотання в порядку ст. 220 КПК України, оскільки він є заявником, а не законним представником потерпілого.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді заявник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає ухвалу слідчого судді незаконною, необґрунтованою та такою що не відповідає вимогам КПК України.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що відповідно до ст. 44 КПК України як законні представники можуть бути залучені батьки неповнолітньої дитини та кількість таких законних представників законодавцем не визнано.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати, визнати неправомірні дії посадових осіб сектору дізнання відділення поліції №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області стосовно не проведення розслідування та нездійснення слідчих дій по вказаному проваджені та зобов`язати дізнавача розглянути подане клопотання від 08.09.2022., вивчити докази та здійснити слідчі дії зазначені у клопотанні від 17.01.2022 та надати пам`ятку потерпілого.

Одночасно зазначає, що строк на апеляційне оскарження не пропущено, оскільки копію отримав лише 24.05.2023.

В судове засідання апеляційного суду заявник ОСОБА_6 не з`явився, проте до початку судового розгляду поданій апеляційній скарзі просив розглянути без його участі.

Зважаючи на наведені вище обставини, апеляційний суд на підставі вимог ч. 4 ст. 405 КПК України, вважає за можливим провести апеляційний розгляд без участі сторін та у відповідності до вимог ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювати.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

З матеріалів провадження вбачається, що оскаржувана ухвала слідчого судді постановлена 18.05.2023 без виклику заявника ОСОБА_6 та отримана останнім 18.05.2023, що підтверджується матеріалами провадження (а.с. 21).

Відповідно до ч. 3 ст. 395 КПК України якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

За таких обставин, з урахуванням положень ч. 3 ст. 395 КПК, апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження апелянтом пропущений не був, а апеляційна скарга подана у передбачений законом строк.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченим нормами КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з положеннями ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.

Однією із найважливіших конституційних гарантій забезпечення та захисту прав та свобод особи є закріплення права на судовий захист.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантується право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Як свідчить практика ЄСПЛ, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

З матеріалів провадження вбачається, що 05.05.2023 ОСОБА_6 звернувся до районного суду зі скаргою про визнання неправомірними дії та бездіяльність дізнавача ОСОБА_8 та начальника сектору дізнання ВП №1 Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області в провадженні яких перебуває кримінальне провадження №0001060 від 03.12.2021. Також просив зобов`язати дізнавача по кримінальному провадженню №00001060 від 03.12.2021 розглянути клопотання від 08.09.2022 року, здійснити слідчі дії зазначені у клопотанні від 17.01.2022 року та надати пам`ятку потерпілого.

В обґрунтування скарги зазначив, що постановою від 08.08.2022 дізнавача ОСОБА_9 частково задоволено клопотання №1226 та постановлено розглянути клопотання від 17.01.2022 про здійснення певних процесуальних дій, а саме здійснення перекваліфікації вказаного кримінального провадження з додаванням ст. 137 КК України, надання пам`ятки потерпілого, як законному представнику малолітньої дитини, долучення та здійснення вивчення наданих на електронному носії доказів, проведення допиту вказаних у клопотанні свідків. Натомість будь-яких слідчих дій посадовими особами не вчинено. При цьому на заяви скаржника Р-1006 від 29.11.2022 та Р-215 від 17.03.2023 дізнавачі по справі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 надали відповіді від 02.12.2022 та від 24.03.2023, де замість повідомлення про результати розгляду клопотання про проведення певних слідчих дій, зазначили, що ОСОБА_6 не має процесуального статусу у кримінальному провадженні. Вважає, що вказані дії посадових осіб суперечать попереднім постановам дізнавача по кримінальному провадженню від 13.02.2022 р та від 08.08.2022, де ОСОБА_6 зазначений як потерпілий.

18.05.2023 слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 посилаючись на відсутність підстав для подачі ОСОБА_6 клопотання в порядку ст. 220 КПК України, оскільки він є заявником, а не законним представником потерпілого.

Зокрема слідчим суддею встановлено, що в провадженні СД відділення поліції №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0001060 від 03.12.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

08.09.2022 ОСОБА_6 подав клопотання до відділення поліції №1 Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області, відповідно якого просив розглянути клопотання із усіма додатками від 17.01.2022 року.

29.11.2022 ОСОБА_6 повторно заявив клопотання до відділення поліції №1 Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області, відповідно якого просив повідомити, які слідчі дії виконанні за клопотаннями від 08.09.2022 та 17.01.2022 .

В подальшому листом дізнавача СД відділення поліції №1 Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_12 від 02.12.2022 №60.6-Р-1006 ОСОБА_6 повідомлено, що у вказаному кримінальному провадженні останній на даний час має статус заявника, у зв`язку з чим, не має права на ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, в тому числі витребувати будь-яку інформацію щодо здійснених слідчих дій по кримінальному провадженню.

Відповідно направлених 16.05.2023 слідчому судді матеріалів начальником СД відділення поліції №1 Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_13 , встановлено, що постановою дізнавача ОСОБА_8 від 11.05.2023 ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано законним представником потерпілого.

Згідно з рапортом ОСОБА_8 в ході проведення досудового розслідування встановлено, що дізнавачем ОСОБА_9 у відповідь на клопотання заявника ОСОБА_6 винесено постанову про часткове задоволення клопотання. При цьому в даній постанові дізнавач вказує, що ОСОБА_6 потерпілий по вказаному кримінальному провадженню, але в даному провадженні не винесено постанову про визнання заявника законним представником свого малолітнього сина, тому встановлено, що дізнавач ОСОБА_9 в постанові про часткове задоволення клопотання заявника ОСОБА_6 припустився помилки. В подальшому під час досудового розслідування встановлено, що малолітній син заявника ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає зі свою матір`ю ОСОБА_14 . Після чого прийнято рішення визнати законним представником малолітнього потерпілого ОСОБА_15 його матір ОСОБА_14 , про що винесено відповідну постанову. Також встановлено, що потерпілим ОСОБА_15 не пройдено судово-медичну експертизу та не зафіксовано тілесні ушкодження лікарем, що унеможливлює встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (а.с. 18).

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Отже, однією із загальних засад кримінального провадження визначено змагальність сторін, яка передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, а суд лише створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 220 КПК України, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав задовольнити клопотання чи винести постанову про повну або часткову відмову у задоволенні клопотання, про що повідомити заявника.

Розглядаючи скаргу, слідчий суддя вірно встановив фактичні обставини провадження, зазначив положення кримінального процесуального закону, якими слід керуватися при розгляді скарги та прийшов до вірного висновку про необхідність відмови у задоволенні скарги.

Апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про відсутність підстав для подачі ОСОБА_6 клопотання в порядку ст. 220 КПК України, оскільки він є заявником, а не законним представником потерпілого.

Щодо доводів ОСОБА_6 про зобов`язання дізнавача визнати його законним представником потерпілого, оскільки ст. 44 КПК України не передбачена обмежена кількість законних представників, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими з огляду на таке:

Відповідно до ч. 4 ст. 40-1 КПК України дізнавач, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення дізнавача.

Згідно з положеннями глави 19 КПК України, усі питання, пов`язані із здійсненням кримінального провадження, вирішує дізнавач в провадженні якого таке знаходиться та/або процесуальний прокурор.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Також чинним КПК України не передбачена можливість визнання або невизнання особи законним представником потерпілого у кримінальному провадженні слідчим суддею, так само як до повноважень слідчого судді не віднесено право зобов`язувати дізнавача визнати особу законним представником потерпілого у кримінальному провадженні.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що слідчий суддя, керуючись п. 3 ч. 2 ст. 307 КПК України має лише право зобов`язати дізнавача вчинити певну дію відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Таким чином в поданій апеляційній скарзі апелянтом не наведено жодних обставин, які вказували на незаконність прийняття слідчим суддею рішення за результатами розгляду його скарги та в тому числі допущення слідчим суддею істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які вказували на необхідність скасування оскаржуваної ухвали.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає прийняте слідчим суддею рішення про відмову у задоволені скарги ОСОБА_6 на бездіяльність поданої в порядку ст. 303 КПК України є таким, що відповідає вимогам чинного кримінального процесуального законодавства.

Приймаючи до уваги наведене, аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 303, 306, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 18.05.2023, якою відмовлено у задоволені скарги ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб сектору дізнання відділення поліції №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, яка полягає у не розгляді поданого клопотання в порядку ст. 220 КПК України залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4