Єдиний унікальний номер 448/277/22
Провадження № 1-кп/448/36/23
В И Р О К

Іменем України

11.07.2023 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мостиська матеріали об`єднаного кримінального провадження про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, жителя та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого згідно:

- вироку Мостиського районного суду Львівської області від 10.02.2016р. за ч.2 ст.185, ч.3 ст.186, ст.70, ч.1 ст.71 КК України до 4 (чотирьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі; звільнений з місць позбавлення волі 15.11.2019р. у зв`язку з відбуттям покарання;

- вироку Мостиського районного суду Львівської області від 19.11.2020р. за ч.2 ст.185 КК України до 2 років обмеження волі та на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік і 6 місяців,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 - ч.3 ст.185, ч.ч.3, 4 ст.185 КК України,

за участю: прокурорів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :

Судом визнано доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 будучи раніше неодноразово судимий за умисні, корисливі злочини, востаннє 19 листопада 2020 року Мостиським районним судом Львівської області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, та згідно ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений із випробувальним терміном на 1 рік 6 місяців, маючи незняту та непогашену судимість за умисні корисливі злочини проти власності на шлях виправлення та перевиховання не став і повторно вчинив умисні корисливі злочини.

Так, 04 січня 2022 року близько 17:00 год. обвинувачений ОСОБА_3 , повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, проник через паркан на територію огородженого господарства, яке належить ОСОБА_6 , що розташоване в АДРЕСА_2 , де через незачинені ворота проник в гаражне приміщення звідки умисно, таємно, викрав сумку для гірськолижних черевиків торговельної марки «VOLKІ» вартістю 466 гривень 67 коп., черевики гірськолижні торговельної марки «HEAD» моделі «EDGE ST» вартістю 1173 гривень 33 коп., перфоратор електричний торговельної марки «DWT» моделі «ВН14-32» вартістю 1503 гривень 33 коп., насадку для змішування розчинів (суміші) вартістю 86 гривень 67 коп., мотокосу бензинову торговельної марки «IMPULS» потужністю 3800 Вт. вартістю 1563 гривень 33коп., завдавши матеріальної шкоди потерпілій на загальну суму 4793 гривні 33 коп., після чого з місця події втік та розпорядився викраденим на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, поєднаній із проникненням у інше приміщення, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Він же, обвинувачений ОСОБА_3 , 04 січня 2022 року о 21 годині 20 хвилин, повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, проник на територію огородженого господарства, що належить ОСОБА_7 , яке розташоване в АДРЕСА_3 , де через незачинені двері проник у літню кухню та таємно намагався викрасти розподільник повітря до твердопаливного котла марки «Canolle 35kWt» вартістю 2010,83 гривень, який виніс з приміщення та поклав біля дверей на подвір`ї, щоб згодом забрати, після чого одразу ж через незачинені ворота проник в гаражне приміщення вищевказаного господарства, звідки умисно, таємно намагався викрасти чотири рибальські спорядження, а саме: вудлище рибальське з маркувальними написами «GW Apache Navigator Telespin 360» у комплекті із котушкою з маркувальними написами «Coblla СВ 640» 416 гривень 67 коп.; вудлище рибальське з маркувальними написами «GW Nexia Blue Fox Tele 240» у комплекті із котушкою з маркувальними написами «СВ 320» вартістю 250 гривень; вудлище рибальське з маркувальними написами «Globe New Hunter 400» у комплекті із котушкою з маркувальними написами «CB-V 4» вартістю 490 гривень; вудлище рибальське з маркувальними написами «Jaxon Etemum Feeder 360-120» у комплекті із котушкою з маркувальними написами «Teben Теb 100» вартістю 1066 гривень 67 коп., а всього на загальну суму 4234 гривень 17 коп., однак свого злочинного умислу до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, не вчинивши усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, оскільки був помічений потерпілою та свідками в приміщенні гаражу, а тому викинув викрадене майно з рук та втік.

Таким чином, ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, поєднану із проникненням у інше приміщення, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України.

Окрім цього, обвинувачений ОСОБА_3 , будучи неодноразово раніше судимий за умисні, корисливі злочини проти власності, на шлях виправлення та перевиховання не став і повторно вчинив умисні корисливі злочини. Так,03 жовтня 2022 року о 22 год., достовірно знаючи та усвідомлюючи, що на території України згідно Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року введено воєнний стан та Указом Президента України №573/2022 від 12.08.2022 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2500-IX від 15.08.2023 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 23.08.2022 строком на 90 діб, повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, проник через паркан на територію частково огородженого господарства, яке належить ОСОБА_8 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 та звідки умисно, таємно викрав велосипед гірський марки «Formula THOR 2.0 DD 26», який належить потерпілій ОСОБА_9 та який був біля будинку, завдавши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 5025грн.

Таким чином, ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, поєднаній із проникненням у сховище, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Він же, обвинувачений ОСОБА_3 , 06жовтня 2022 року о 23.00 год., достовірно знаючи та усвідомлюючи, що на території України згідно Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року введено воєнний стан та Указом Президента України №573/2022 від 12.08.2022 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2500-IX від 15.08.2023 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 23.08.2022 строком на 90 діб, повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, проник через незачинену хвіртку на територію огородженого господарства, яке належить ОСОБА_10 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 та звідки умисно, таємно викрав велосипед гірський марки «Formula THOR 2.0 DD 26», який належить потерпілій ОСОБА_11 та який знаходився біля літньої кухні, завдавши потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 5025грн.

Таким чином, ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, поєднаній із проникненням у сховище, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю та підтвердив обставини, що наведені у обвинувальних актах та оголошені прокурорами. Пояснив, що дійсно 04.01.2022 року в вечірній час переліз через огорожу на територію господарства, що належить ОСОБА_6 та з гаражного приміщення викрав перелічені речі. Вказані речі залишив вдома та мав намір продати. Через декілька годин, цього ж дня, він проник на територію господарства ОСОБА_7 , де з літньої кухні та гаражу намагався викрасти розподільник повітря до паливного котла та рибальські приналежності, однак був виявлений потерпілою та сусідами, залишив дані речі та втік з господарства. Наступного дня до нього приїхали працівники поліції та він добровільно видав речі, які викрав з господарства ОСОБА_6 03.10.2022 року та 06.10.2022 року він вчинив крадіжки велосипедів з господарств, що належать ОСОБА_8 та ОСОБА_10 . Вказані велосипеди після викрадення він зберігав по місцю свого проживання та мав намір продати, однак коли прибули до нього працівників поліції, такі добровільно повернув. У вчиненому щиро розкаюється, шкодує про вчинене, усвідомив наслідки своїх дій та зробив відповідні висновки, просить суд його суворо не карати.

Обвинувачений ОСОБА_3 згідний із встановленими досудовим розслідуванням обставинами та на розгляд обвинувальних актів без дослідження доказів, якими підтверджуються встановлені досудовим розслідуванням обставини, а також згідний із встановленими обмеженнями оскарження вироку за результатами розгляду обвинувальних актів в спрощеному провадженні.

Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 в судове засідання не з`явилися, однак в матеріалах справи наявні від таких заяви про розгляд даного кримінального провадження за їх відсутності. При цьому вказали, що претензій до обвинуваченого як матеріального так і морального характеру, щодо призначеного покарання обвинуваченому покладаються на розсуд суду.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчинених кримінальних правопорушеннях визнав повністю, він та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини, викладених в обвинувальних актах, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів по справі відносно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, відповідно до яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

За змістом ст.62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з вимогами ст.91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 5 ст.9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у п.65 справи «Коробов проти України» (заява №39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n.161, Series А заява №25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.

Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного - відсутні, жодних клопотань з цього приводу сторонами не заявлялося.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд знаходить винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 доведеною та вважає, що його дії вірно кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, поєднану з проникненням у інше приміщення, також вірно кваліфіковані дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, поєднану з проникненням у інше приміщення; та вірно кваліфіковані дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.4 ст.185 КК України, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинену повторно, поєднану із проникненням у сховище, в умовах воєнного стану.

Згідно ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у своїй постанові від 01.02.2018 у справі №634/609/15-к (провадження 51-658км17) визначив поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України) визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, у відповідності до вимог ст.65 КК України, враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Визначаючи ступінь небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема характеру вчинених дій, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Відповідно до роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року із змінами та доповненнями "Про практику призначення судами кримінального покарання", досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення, які згідно ст.12 КК України відносяться до тяжких злочинів.

Підхід для визнання обставини такою, що пом`якшує покарання не повинен бути формальним, у кожному випадку обставини на підтвердження їх наявності мають підлягати ретельній перевірці на відповідність фактичним обставинам справи.

Так, щире каяття означає, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання. Будучи внутрішнім, морально-психічним процесом у свідомості особи, яка вчинила злочин, щире каяття підлягає встановленню у кожному конкретному випадку з урахуванням посткримінальної поведінки винного, правдивості його свідчень під час досудового слідства і розгляду справи у суді тощо.

При вирішенні питання, чи є розкаяння винного щирим, суд повинен керуватися як суб`єктивним, внутрішнім переконанням, так і доказами, наявними в матеріалах справи.

Також, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження (постанова ККС ВС від 22.03.2018 р. у справі №759/7784/15-к).

При розгляді справи встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 усвідомив протиправну поведінку, виявляє жаль з приводу вчиненого кримінального правопорушення, дав критичну оцінку своїм діям, повернув всі викрадені речі потерпілим, виказав готовність нести кримінальну відповідальність. Таким чином, суд, приймаючи зазначене, вважає, що за даним кримінальним провадженням обвинувачений щиро розкаявся.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.66 КК України судом визнаються: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.67 КК України по епізодах вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, судом визнається: рецидив злочинів, оскільки, як вбачається з вимоги УІАП ГУ НП, обвинувачений має не зняту та непогашену в порядку, встановленому законом, судимість за вчинення попередніх умисних злочинів.

Судом також враховується характер і ступінь суспільної небезпечності вчинених кримінальних правопорушень, що обвинувачений ОСОБА_3 є особою молодого віку, має постійне місце проживання у АДРЕСА_1 , позитивно характеризується за місцем проживання, раніше притягався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності; його (обвинуваченого) стан здоров`я - на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває; його сімейний та матеріальний стан є неодруженим, офіційно не працевлаштований, однак працює на тимчасових роботах; його роль у скоєних злочинах та поведінку до і після вчинення злочинів, - обвинувачений ОСОБА_3 усвідомив протиправну поведінку, виявляє жаль з приводу вчинених кримінальних правопорушень; суд враховує також думку потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , котрі не мають до обвинуваченого жодних претензій матеріального і морального характеру.

Крім цього, судом взято до уваги інформацію, викладену у досудовій доповіді Мостиського районного сектору Філії державної установи «Центр пробації» у Львівській області відносно обвинуваченого ОСОБА_3 а саме, що беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства. На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливо лише у винятковому порядку за умови здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціального виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

Беручи до уваги наведені обставини в сукупності, суд при призначенні покарання також виходить із встановленої ст.50 КК України його мети не тільки кари, а й виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, керуючись принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням позиції сторони обвинувачення (прокурорів), котрі при призначенні покарання обвинуваченому просили суд застосувати вимоги ст.ст.70, 71, 72 КК України, суд приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч.3 і ч.4 ст.185 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Покарання за даним вироком обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити відповідно до правил, передбачених ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Окрім того, судом встановлено, що вироком Мостиського районного суду Львівської області від 19.11.2020 року ОСОБА_3 засуджено за ч.2 ст.185 КК України до 2 років обмеження волі та на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік і 6 місяців.

Положеннями ч.3 ст.78 КК України встановлено, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частини 1 статті 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно з приписами ч.4 ст.71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Так, частина 1 статті 71 КК України містить імперативну вимогу про призначення судом покарання за сукупністю вироків (шляхом повного або частково приєднання до покарання, призначеного за новим вироком, невідбутої частини покарання за попереднім вироком) у випадку, коли засуджений вчинив нове кримінальне правопорушення після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання.

Таким чином, приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за попереднім вироком, є обов`язком суду, який призначає остаточне покарання за сукупністю вироків.

Відповідно до п.п.б п.1 ч.1 ст.72 КК України, при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

Пунктами 20, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24.10.2003р., визначено, що передбачені законом правила призначення покарання за сукупністю злочинів (ст.70 КК України) застосовуються у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції, а призначаючи покарання за кількома вироками, суд повинен визначити вид і розмір основного й додаткового покарань за знову вчинений злочин (злочини), а потім повністю або частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком із посиланням на ст.71 КК України.

Приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив нові злочини в період іспитового строку, тобто до повного відбуття покарання за вироком Мостиського районного суду Львівської області від 19.11.2020 року, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому остаточне покарання відповідно до вимог ч.1 ст.71, ст.72 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком суду до покарання призначеного за даним вироком.

Підстави для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 ч.1 ст.69 КК України, тобто призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, а також ст.75 КК України та призначення покарання з випробуванням,- відсутні.

Цивільний позов по кримінальному провадженні не заявлявся.

Згідно з ч.9 ст.100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне речові докази, а саме:

- сумку для гірськолижних черевиків торговельної марки «VOLKІ», черевики гірськолижні торговельної марки «HEAD» моделі «EDGE ST»; перфоратор електричний торговельної марки «DWT» моделі «ВН14-32» з насадкою для змішування розчинів (суміші), мотокосу бензинову торговельної марки «IMPULS» потужністю 3800 Вт., котрі передано на зберігання в камеру зберігання речових доказів Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області (квитанція №000060), слід повернути їх законному володільцю, - потерпілій ОСОБА_6 ;

- розподільник повітря до твердопаливного котла марки «Canolle 35 kWt»; вудлище рибальське з маркувальними написами «GW Apache Navigator Telespin 360» у комплекті із котушкою з маркувальними написами «Coblla СВ 640»; вудлище рибальське з маркувальними написами «GW Nexia Blue Fox Tele 240» у комплекті із котушкою з маркувальними написами «СВ 320»; вудлище рибальське з маркувальними написами «Globe New Hunter 400» у комплекті із котушкою з маркувальними написами «CB-V 4»; вудлище рибальське з маркувальними написами «Jaxon Eternum Feeder 360-120» у комплекті із котушкою з маркувальними написами «Teben Теb 100», котрі передано на зберігання потерпілій (законному володільцю) ОСОБА_7 - вважати повернутими потерпілій ОСОБА_7 ;

- велосипед гірський марки «Formula THOR 2.0 DD 26», котрий передано на зберігання потерпілій (законному володільцю) ОСОБА_9 - вважати повернутим потерпілій ОСОБА_9 ;

- велосипед гірський марки «Formula THOR 2.0 DD 26», котрий передано на зберігання потерпілій (законному володільцю) ОСОБА_11 - вважати повернутим потерпілій ОСОБА_11 .

У відповідності до ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Отже, процесуальні витрати по справі:

- за проведення судово-товарознавчої експертизи №СЕ-19/114-22/301-ТВ від 13.01.2022 року в сумі 1716 (одна тисяча сімсот шістнадцять) гривень 20 коп.;

- за проведення судово-товарознавчої експертизи №СЕ-19/114-22/303-ТВ від 14.01.2022 року в сумі 1029 (одна тисяча двадцять дев`ять) гривень 72 коп.;

- за проведення судово-товарознавчої експертизи №СЕ-19/114-22/416-ТВ від 10.02.2022 року в сумі 2745 (дві тисячі сімсот сорок п`ять) гривень 92 коп.;

- за проведення судово-товарознавчої експертизи №СЕ-19/114-22/19626-ТВ від 11.11.2022 року в сумі 943 (дев`ятсот сорок три) грн. 90 коп.;

- за проведення судово-товарознавчої експертизи №СЕ-19/114-22/19619-ТВ від 10.11.2022 року в сумі 1132 (одна тисяча сто тридцять дві) гривні 68 коп. - слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Так, згідно ухвали слідчого судді Яворівського районного суду Львівської області від 27.12.2022 року до обвинуваченого ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 25.02.2023 року. Після закінчення цього строку, прокурор з клопотанням про обрання запобіжного заходу обвинуваченому до суду не звертався, підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-376, ч.15 ст.615 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.ч.3, 4 ст.185 КК України та призначити покарання:

- за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

- за ч.3 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 3 (три) місяці;

- за ч.4 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 3 (три) місяці.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_3 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 3 (три) місяці.

На підставі частини 1 статті 71 КК України та відповідно до положень п.п. «б» п.1 частини 1 статті 72 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Мостиського районного суду Львівської області від 19 листопада 2020 року та за сукупністю вироків визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Речові докази, а саме:

- сумку для гірськолижних черевиків торговельної марки «VOLKІ», черевики гірськолижні торговельної марки «HEAD» моделі «EDGE ST»; перфоратор електричний торговельної марки «DWT» моделі «ВН14-32» з насадкою для змішування розчинів (суміші), мотокосу бензинову торговельної марки «IMPULS» потужністю 3800 Вт., котрі знаходяться на зберіганні в камері зберігання речових доказів Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області (квитанція №000060) - повернути законному володільцю ОСОБА_6 ;

- розподільник повітря до твердопаливного котла марки «Canolle 35 kWt»; вудлище рибальське з маркувальними написами «GW Apache Navigator Telespin 360» у комплекті із котушкою з маркувальними написами «Coblla СВ 640»; вудлище рибальське з маркувальними написами «GW Nexia Blue Fox Tele 240» у комплекті із котушкою з маркувальними написами «СВ 320»; вудлище рибальське з маркувальними написами «Globe New Hunter 400» у комплекті із котушкою з маркувальними написами «CB-V 4»; вудлище рибальське з маркувальними написами «Jaxon Eternum Feeder 360-120» у комплекті із котушкою з маркувальними написами «Teben Теb 100», котрі знаходяться на зберіганні у законного володільця ОСОБА_7 - вважати їй повернутими;

- велосипед гірський марки «Formula THOR 2.0 DD 26», котрий знаходиться на зберіганні у законного володільця ОСОБА_9 - вважати їй повернутим;

- велосипед гірський марки «Formula THOR 2.0 DD 26», котрий знаходиться на зберіганні у законного володільця ОСОБА_11 - вважати їй повернутим.

Процесуальні витрати по справі:

- за проведення судово-товарознавчої експертизи №СЕ-19/114-22/301-ТВ від 13.01.2022 року в сумі 1716 (одна тисяча сімсот шістнадцять) гривень 20 коп.;

- за проведення судово-товарознавчої експертизи №СЕ-19/114-22/303-ТВ від 14.01.2022 року в сумі 1029 (одна тисяча двадцять дев`ять) гривень 72 коп.;

- за проведення судово-товарознавчої експертизи №СЕ-19/114-22/416-ТВ від 10.02.2022 року в сумі 2745 (дві тисячі сімсот сорок п`ять) гривень 92 коп.;

- за проведення судово-товарознавчої експертизи №СЕ-19/114-22/19626-ТВ від 11.11.2022 року в сумі 943 (дев`ятсот сорок три) грн. 90 коп.;

- за проведення судово-товарознавчої експертизи №СЕ-19/114-22/19619-ТВ від 10.11.2022 року в сумі 1132 (одна тисяча сто тридцять дві) гривні 68 коп. - слід стягнути з ОСОБА_3 на користь держави.

Запобіжний захід до набрання вироком суду законної сили ОСОБА_3 - не обирати.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду відповідно до ч.2 ст.394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 ст.349 КПК України.

Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1