Провадження № 1-кс/204/2395/23
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 липня 2023 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю захисника ОСОБА_4

за участю законного представника ОСОБА_5

за участю підозрюваного ОСОБА_6

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні неповнолітнього:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Перше Травня, Покровського району, Донецької області, громадянина України, раніше не судимого, маючого неповну освіту, учня 3-го курсу Межівського професійно-технічного училища, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

4 липня 2023 року до суду надійшло клопотання слідчого СВ Покровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Покровської окружної прокуратури ОСОБА_8 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_6 .

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що Слідчим відділом Покровського РУП ГУНП в Донецькій області під процесуальним керівництвом прокурорів Покровської окружної прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000281 від 11 травня 2023 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. 03.07.2023 керівником Покровської окружної прокуратури продовжено строк досудового розслідування до 3-х місяців, оскільки на теперішній час тривають проведення низки призначених у кримінальному проваджені судових експертиз. На даний час, органом досудового розслідування проводяться слідчі (розшукові) дії, спрямовані на отримання доказів, у зв`язку з чим для повного та неупередженого розслідування у кримінальному провадженні необхідно виконати наступне: встановити та допитати інших свідків, які можуть володіти інформацією про вчинене кримінальне правопорушення; отримати та долучити до матеріалів кримінального провадження висновок судово-медичної експертизи (дослідження трупу); отримати та долучити до матеріалів кримінального провадження висновок судово-медичної експертизи (дослідження об`єктів, вилучених в ході огляду місця події); призначити та долучити до матеріалів кримінального провадження висновок додаткової судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_9 (дослідження за результатами слідчого експерименту); отримати та долучити до матеріалів кримінального провадження висновок амбулаторної судово-психіатричної експертизи відносно підозрюваного; отримати та долучити до матеріалів кримінального провадження висновок судово-психологічної експертизи за відеоматеріалами виконати з підозрюваним та захисником вимоги ст. 290 КПК України, тобто вчинити процесуальні дії для підготовки та направлення матеріалів кримінального провадження з обвинувальним актом до суду; підготувати обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні, реєстр матеріалів досудового розслідування; провести інші слідчі та процесуальні дії, в яких виникне необхідність під час досудового слідства. Провести вказані слідчі та процесуальні дії до 09.07.2023 не виявляється за можливе з огляду на те, що у кримінальному провадженні призначено значну кількість експертиз, проведення яких має довготривалий характер через завантаженість експертів. Проведення цих слідчих та процесуальних дій дасть можливість органу досудового розслідування отримати показання свідків щодо причин та умов вчинення злочину підозрюваним неповнолітнім ОСОБА_6 , висновки судових експертиз, які об`єктивно підтвердять причетність підозрюваного ОСОБА_6 , до вчинення умисного вбивства ОСОБА_9 , що сприятиме забезпеченню всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх обставин інкримінованого підозрюваному злочину. На даний час виникла необхідність в продовжені запобіжного заходу неповнолітньому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою з таких підстав. Неповнолітній ОСОБА_6 підозрюється у тому, що 10.05.2023, в період часу приблизно з 17.00 год. по 20.30 год., він разом із своїми знайомими - неповнолітніми ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 знаходячись на території с. Перше Травня в Покровському районі Донецької області, вживали спиртні напої. В ході вживання спиртного зазначені неповнолітні особи вирішили піти до їх спільного знайомого - ОСОБА_9 , який проживав за адресою: АДРЕСА_2 , з метою з`ясування з ним стосунків з приводу конфлікту, що мав місце раніше. В цей же день, близько 21.00 год. неповнолітні ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 прийшли до домоволодіння, розташованого за вищевказаною адресою, де пройшли в будинок, розташований на його території, в якому на той час знаходились ОСОБА_9 , його брат ОСОБА_12 , їх мати ОСОБА_13 , та її співмешканець ОСОБА_14 . Під час спілкування, між неповнолітніми ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з одного боку, та ОСОБА_9 з іншого боку, на ґрунті особистих неприязних відносин виникла сварка, в ході якої неповнолітній ОСОБА_6 завдав ОСОБА_9 не менше трьох ударів руками в область обличчя, спричинивши йому тілесні ушкодження. Крім того, неповнолітній ОСОБА_6 , відчуваючи через вказану сварку особисту неприязнь до ОСОБА_9 , вирішив вчинити його умисне вбивство. Цього ж дня, близько 21.20 год., неповнолітній ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в приміщенні кухонної кімнати будинку за вищевказаною адресою, безпосередньо реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на скоєння умисного вбивства ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, на ґрунті особистих неприязних відносин, використовуючи в якості знаряддя вчинення злочину складаний ніж, який він мав при собі, тримаючи його в правій руці, завдав ним ОСОБА_9 один удар в область правої частини передньої поверхні грудної клітини, тобто у життєво важливу область печінки, внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження, які призвели до крововиливу у праву плевральну та черевну порожнини, від яких ОСОБА_9 загинув на місці через гостру масивну крововтрату. Причиною смерті ОСОБА_9 стало колото-різане поранення грудної клітини, яке проникає у праву плевральну та черевну порожнини, з пошкодженням печінки. Таким чином, неповнолітній ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється в умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, а саме: у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. 11 травня 2023 о 01.00 год. неповнолітнього ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у скоєнні вказаного злочину. 11 травня 2023 року у вчиненні вказаного кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України повідомлено про підозру неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 12 травня 2023 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська відносно неповнолітнього ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, терміном на 60 діб, тобто 09 липня 2023. Органом досудового розслідування зібрано достатньо доказів про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні неповнолітнім підозрюваним ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, яке згідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину та карається позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, у зв`язку з чим, до нього відповідно до ст. 183 КПК України може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Необхідність обрання стосовно неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Метою та підставами застосування стосовно неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спроб: переховуватися від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, може здійснити вищезазначені дії. Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_6 покладається необхідність запобігання спробам: Переховуватися від органу досудового розслідування та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України). Наявність цього ризику зумовлена тим, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину за який, передбачено покарання лише у вигляді позбавлення волі строком від 7 до 15 років, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, оцінивши негативні наслідки переховування як менш несприятливі, ніж обмеження, пов`язані з триманням під вартою як запобіжним заходом або відбуванням покарання. При цьому, можливі посилання сторони захисту на відсутність на спроб втечі підозрюваного після скоєння злочину, будуть безпідставними оскільки його належна процесуальна поведінка наразі обумовлена не його правосвідомістю, а відсутністю запобіжного заходу, що жодним чином не свідчить про неможливість переховування підозрюваного у разі не обрання йому запобіжного заходу. Слід зазначити, що на думку сторони обвинувачення у випадку обрання підозрюваному запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі, його мати не зможе забезпечити належний контроль за його поведінкою, про що свідчить сам факт скоєння ним особливо тяжкого злочину, а також те, що злочин ОСОБА_6 , який є неповнолітнім, скоєно у стані алкогольного сп`яніння. Крім того, про неналежний контроль за поведінкою ОСОБА_6 з боку його матері також свідчить і той факт, що останнім часом він проживав разом із бабусею, а його мати проживала окремо зі своїм співмешканцем. Незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України). Наявність цього ризику зумовлена тим, що свідками у даному кримінальному провадженні, якими підтверджено причетність ОСОБА_6 до скоєння злочину є його товариші ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Отже у випадку обрання підозрюваному запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі, він матиме можливість впливати на них з метою уникнення від покарання, яке йому загрожує у разі доведення його винуватості перед судом, зокрема шляхом вмовляння або погроз, що може призвести до зміни показів свідків у судовому провадженні, а це, у свою чергу може призвести до уникнення підозрюваним законного справедливого покарання. Крім того, слід зазначити, що покази свідків з огляду на положення ст. 23 КПК України (безпосередність дослідження показань судом), будуть братись до уваги судом лише ті, які вони нададуть безпосередньо суду, а не слідчому на стадії досудового розслідування. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України. Тобто ризик впливу на потерпілих та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом. Неможливість застосування інших запобіжних заходів відносно підозрюваного ОСОБА_6 пов`язана з тим, що будь - який іншій запобіжний захід, окрім тримання під вартою, буде недостатніми для запобігання вищевказаним ризиками та в умовах воєнного стану обраний запобіжний захід має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Крім того, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочину. Звертаючись з відповідним клопотанням, ми беремо до уваги, що підозрюваний не має захворювань, що включені до додатку № 13 «Перелік хвороб, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я № 1348/5/572 від 15.08.2014 «Про затвердження Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі», тобто він є особою, яка не має протипоказань до утримання під вартою. Таким чином, в умовах воєнного стану на території України, такий підхід національних судів щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, може породити позитивні прецеденти, для належного покарання осіб, які вчинили тяжкі та особливо тяжкі злочини. Водночас, необхідно брати до уваги і саму особистість підозрюваного, враховуючи його репутацію, соціальні зв`язки тощо. Крім того, можливість незаконного впливу на свідків, спрямованих на зміну їх показів в суді, наданих ними органу досудового розслідування, з метою перешкоджання доказуванню стороною обвинувачення перед судом усіх фактичних даних, які встановлені у ході досудового розслідування, порушує принцип змагальності кримінального провадження, визначений ст. 22 КК України. З огляду на це, вважає, що такий вид запобіжного заходу як домашній арешт не є достатнім і не виправдовує, настання ризику п.п. 1, 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Отже, досягнення мети визначеної у ст. 177 КПК України наразі можливе виключно шляхом тримання під вартою неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_6 . Такий висновок прокурора не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах Смірнов проти Росії від 24 липня 2003 року; Вемгофф проти Німеччини від 27 червня 1968 року; Штегмюллер проти Австрії від 10 листопада 1969 року; Мацнеттер проти Австрії від 10 листопада 1969 року; Летельєр проти Франції від 26 червня 1991 року та ін.), також тривалість існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину як неодмінна умова законності її продовжуваного тримання під вартою (рішення ЄСПЛ «Геращенко проти України» від 7 листопада 2013 року) та суворість покарання, яке може бути призначено, як слушний елемент в оцінці ризику можливості переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Серйозність висунутих обвинувачень свідчить про те, що державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує (рішення ЄСПЛ «Москаленко проти України» від 20 травня 2010 року). Сторона обвинувачення акцентує увагу суду, що під час розгляду клопотання відомостей, які би безумовно свідчили про неможливість перебування неповнолітнього ОСОБА_6 під вартою, немає, відсутні докази і наявності інших даних, які б переважили ризики передбачені ст. 177 КПК України. Беручи до уваги те, що неповнолітній ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, також враховуючи вкрай напружену ситуацію пов`язану з введенням воєнного стану в країні, є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_6 , може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, що підтверджується вчиненням ним особливо тяжкого злочину, що свідчить про неможливість запобіганням цим ризикам шляхом обрання застосування більш м`якого запобіжного заходу, непов`язаного з триманням під вартою та свідчить про відсутність підстав для визначення розміру застави. Беручи до уваги те, що неповнолітній підозрюваний ОСОБА_6 , підозрюється в скоєнні особливо тяжкого злочину, може переховуватись від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що підтверджується вищезазначеними матеріалами досудового розслідування, що свідчить про неможливість запобіганням цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів та підстав для визначення розміру застави, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України не має. При цьому слід зауважити, що з моменту обрання запобіжного заходу ризики, покладені в основу його застосування, не зникли, не змінилися та не зменшилися. Тому, слідчий звертається до суду з даним клопотанням.

Прокурор у судовому засіданні підтримав подане клопотання, просив задовольнити його.

Підозрюваний у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, просив обрати відносно нього домашній арешт.

Законний представник просила змінити запобіжний захід на домашній арешт, запевняла, що вона забезпечить виконання її сином всіх обов`язків, у разі обрання іншого запобіжного.

Захисник підозрюваного у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що підозра не обґрунтована жодним чином, оскільки згідно з перехресним допитом свідків, один із свідків зазначив, що це він скоїв дане правопорушення, а ні підозрюваний, що дає сумніви в обгрунтованості підозри. Крім того, наявність ризиків, зазначених у клопотанні слідчим та прокурором у судовому засіданні, жодним чином не доведена.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання та додані матеріали, якими слідчий, прокурор обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання слідчого про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні неповнолітнього підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що 11 травня 2023 року неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

12 травня 2023 року ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 9 липня 2023 року.

Постановою Керівника Покровської окружної прокуратури ОСОБА_15 від 3 липня 2023 року, строк досудового розслідування кримінального провадження № 0000281, продовжено до трьох місяців, тобто до 11 серпня 2023 року.

У клопотанні слідчим та прокурором у судовому засіданні зазначено, що існують ризики, передбачені п. 1, 3, ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що неповнолітній підозрюваний ОСОБА_6 з метою уникнення відповідальності за скоєне може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків. Наявність всіх зазначених ризиків було підтверджено у судовому засіданні.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, зазначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК. Слідчий суддя, суд має зважати, що слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу за відсутності для цього підстав, передбачених ст. 177 КПК. Тому, в разі розгляду відповідного клопотання, не підкріпленого визначеними у КПК метою та підставами, останнє має бути відхилено.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мамедов проти Росії» від 01 червня 2006 року, зазначено, що «суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявник переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Відповідно до конвенції та практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії» та «Ігнатов проти України», обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, враховую вимоги п. 3, 4, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, при розгляді даного клопотання суд враховує той факт, що на даний час в Україні введено військовий стан та тривають активні бойові дії, що в свою чергу збільшує ризик втечі (переховування) підозрюваного настільки, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти даному ризику.

Що стосується посилань захисника підозрюваного на необґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, то варто зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи критерії обґрунтованості підозри викладені у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кавала проти Туреччини» (заява №28749/18) для того, щоб арешт за обґрунтованою підозрою був виправданий не потрібно, щоб поліція отримала достатньо доказів для пред`явлення обвинувачення або для арешту, або під час перебування заявника під вартою.

Метою затримання є подальше розслідування кримінального провадження шляхом підтвердження або зняття підозр, які є підставою для затримання. Таким чином, факти, які викликають підозру, не повинні бути такого ж рівня, як ті, які необхідні для обґрунтування обвинувального вироку або навіть притягнення до відповідальності, що настає на наступному етапі процесу кримінального розслідування.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30.08.1990, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Виходячи з наданих доказів, слідчий суддя приходить до висновку, що додані до матеріалів клопотання докази у їх сукупності, дають всі підстави стверджувати про вірогідну причетність підозрюваного до вчинення названого кримінального правопорушення.

Слідчий суддя зазначає, що на вказаному етапі досудового розслідування він не в праві вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті. Зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Зважаючи на усталену практику Європейського суду з прав людини, де у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», зазначено термін «Обгрунтована підозра», який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпьелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A? N182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

У зв`язку з викладеним, доводи захисника підозрюваного про необґрунтовану підозру є безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 492 КПК України, за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, до неповнолітнього з урахуванням його вікових та психологічних особливостей, роду занять може бути застосовано один із запобіжних заходів, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , вагомість наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, враховуючи його неповнолітній вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання та реєстрації, а також враховуючи, що існують ризики, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, а підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу у судовому засіданні не встановлено, слідчий суддя дійшов до висновку про наявність підстав для продовження підозрюваному ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави в межах строку досудового розслідування, тобто до 11 серпня 2023 року.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 34, 81, 110, 131-132, 176-178, 183, 199, 219, 294, 309-310, 369-372, 392-393, 395, 492 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115 КК України - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без визначення застави в межах строку досудового розслідування, тобто до 11 серпня 2023 року.

Ухвалу направити до СВ Покровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області для виконання.

Ухвала щодо продовження строку запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1