Житомирський апеляційний суд
Справа №273/950/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2023 року колегія суддів Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченої: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

потерпілої: ОСОБА_8

прокурора: ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі кримінальне провадження №0000121 за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , прокурора Звягельської окружної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 31 березня 2023 року, яким засуджено

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку: с. Калюс, Новоушицького району, Хмельницької області, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючу, раніше не судиму,

- за ч.2 ст.121 КК України на 7 (сім) років позбавлення волі.

Дії ОСОБА_6 перекваліфіковано з ч.1 ст.115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України.

Початок строку відбування покарання визначено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 16119 грн. 71 коп. судових витрат на проведення судово-молекулярної-генетичної експертизи (довідка та висновок № 19/10-02/225СЕ/18 ві 31.05.2018).

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 05.04.2018 на майно (речові докази) - ухвалено зняти.

Речові докази:

- три кухонні ножі, один з них зі слідами нашарування речовини бурого кольору, марлевий тампон зі змивами речовини темно-бурого кольору із поверхні кухонного серванту, скріб речовини бурого кольору із поверхні кухонного серванту, вирізку з килима зі слідами нашарування бурого кольору, змив речовини бурого кольору з килиму, осколки фарфорової тарілки зі слідами речовини бурого кольору, спортивні штани сірого кольору, футболку синього кольору, наволочка для подушки з вставками блакитного, жовтого та рожевого кольорів, жіночу кофту сірого кольору, жіночі шкарпетки бузкового кольору, які здано до кімнати зберігання речових доказів Баранівського ВП Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області - ухвалено знищити.

ВСТАНОВИЛА:

Як встановив суд, 02.04.2018, близько 21 години 30 хвилин, за місцем проживання по АДРЕСА_1 між ОСОБА_6 та її співмешканцем ОСОБА_11 , які перебували у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті ревнощів виникла суперечка, під час якої у ОСОБА_6 виник умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 .

Реалізуючи свій злочинний умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , перебуваючи на кухні житлового будинку, взяла з тумбочки у праву руку кухонний ніж, яким нанесла ОСОБА_11 один удар у місце розташування життєво важливого органу - в шию, спричинивши колото-різане поранення шиї зліва з ушкодженням внутрішньої яремної вени та здавлення сонної артерії, що супроводжувалось гострою крововтратою з геморагічним шоком та ішемічним враженням головного мозку і ускладнилось набряканням та здавленням головного мозку, яке має прямий причинний зв`язок з настанням смерті та ознаки тяжких тілесних ушкоджень при житті та ознакою небезпеки для життя.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачуються у тому, що вона 02.04.2018 року, близько 21 години 30 хвилин, за місцем проживання по АДРЕСА_1 між ОСОБА_6 та її співмешканцем ОСОБА_11 , які перебували у стані алкогольного сп`яніння на ґрунті ревнощів виникла суперечка, під час якої у ОСОБА_6 виник умисел на вчинення умисного вбивства ОСОБА_11 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 перебуваючи на кухні житлового будинку взяла з тумбочки у праву руку кухонний ніж, яким нанесла ОСОБА_11 один удар у місце розташування життєво важливого органу - в шию, спричинивши колото-різане поранення шиї зліва з ушкодженням внутрішньої яремної вени та здавлення сонної артерії, що супроводжувалось гострою крововтратою з геморагічним шоком та ішемічним враженням головного мозку і ускладнилось набряканням та здавленням головного мозку, яке має прямий причинний зв`язок з настанням смерті та ознаки тяжких тілесних ушкоджень при житті та ознакою небезпеки для життя.

Смерть ОСОБА_11 настала від колото-різаного поранення шиї зліва з ушкодженням внутрішньої яремної вени та здавлення сонної артерії, що супроводжувалось гострою крововтратою з геморагічним шоком та ішемічним враженням головного мозку і ускладнилось набряканням та здавленням головного мозку.

Суд першої інстанції з обвинуваченням в частині кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_6 за ч.1 ст.115 КК України не погодився та перекваліфікував дії ОСОБА_6 на ч.2 ст. 121 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначити їй покарання у виді 11 років позбавлення волі.

Вважає, що вирок суду є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

На його думку суд дав невірну оцінку діям ОСОБА_6 , не врахувавши

обставини спричинення тілесного ушкодження, а саме те, що після вживання алкоголю, під час конфлікту, нічого не пояснюючи, ОСОБА_6 взяла в руку ножа та нанесла ним удар в шию потерпілому.

Слід було враховувати, шо ОСОБА_6 нанести поріз ножем саме в шию потерпілого, а не в іншу його частину тіла, при травмуванні якої була велика вірогідність настання смерті, що на думку прокурора вказує на необхідність кваліфікації її дій ОСОБА_6 з ч.1 ст.115 КК України. Також, визнавши винною ОСОБА_6 за ч.2 ст.121 КК України, суд в подальшому призначив їй несправедливе покарання.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 просить вирок суду змінити, перекваліфікувати її дії з ч.2 ст.121 КК України на ст.118 КК України та призначити покарання у виді 1 року обмеження волі.

Вважає, що суд не врахував обставини, що пом`якшують покарання згідно ст.66 КК України - з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого, вчинення злочину з перевищенням меж крайньої необхідності.

На її переконання суд не взяв до уваги висновком експерта № 191 від 08.05.2018 року, який підтверджує, що ОСОБА_11 нападав на неї і спричинив їй численні тілесні ушкодження.

Вказує, що суд не врахував те, що після побиття обвинуваченої ОСОБА_11 02.04.2018 року, вона неодноразово зверталась за медичною допомогою в районну поліклініку Баранівської КЦРЛ з закритою черепно-мозковою травмою, струсом головного мозку, що підтверджується довідкою №687 від 30.08.2019 року Баранівської КІДРЛ.

Стверджує, що жоден доказ на які посилається суд першої інстанції в вироку не підтверджує вчинення нею злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

На її переконання суд не проаналізував показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та не дослідив висновок експерта №191, акт судово-медичного обстеження, висновок експерта №339, довідку Баранівської КЦР лікарні №687.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення або змінити вирок суду, перекваліфікувати її дії з ч.2 ст.121 КК України на ст.118 КК України призначивши покарання у виді 1 року обмеження волі.

Вважає, що суд не зазначив у вироку формулювання обвинувачення, визнане доведеним, із означенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; не послався на конкретні докази на затвердження встановлених обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченої, які підтримали апеляційні скарги захисту та заперечили щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу державного обвинувача та заперечив щодо задоволення апеляційних скарг захисту, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, частково дослідивши докази у справі, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 в заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_11 обґрунтувавши це належним чином у вироку з посиланням на докази та надавши їм відповідну оцінку з такими висновками погоджується і апеляційний суд.

Обвинувачена ОСОБА_6 у суді першої інстанції своєї вини не визнала, та пояснила, що лише захищалася від дій потерпілого, який її бив, в тому числі головою та спиною об лутку дверей, хотіла взяти тарілку на столі щоб кинути в потерпілого, а випадково в руку їй попав ніж, яким вона вдарила потерпілого в область шиї, а коли побачила що зробила стала надавати йому медичну допомогу, попросила дочку викликати швидку.

Однак, при проведенні слідчого експерименту 03.04.2018 р. підозрювана ОСОБА_6 під відеозапис, з участю захисника ОСОБА_7 , вказувала та показувала про інші обставини спричинення тілесних ушкоджень. Зазначала, що потерпілий штовхав її в плечі та хапав за руки (передпліччя), вона кинула в нього тарілку, взяла ніж і виставила його перед собою, тримаючи його високо, наказала не підходити, однак потерпілий хотів його забрати, кинувся до неї, штовхнув ножа рукою і як наслідок ніж порізав йому шию.

Незважаючи на таку позицію обвинуваченої, суд першої інстанції безпосередньо дослідивши докази, навівши їх у вироку спростував вказані показання обвинуваченої та прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Так, потерпіла ОСОБА_8 , мати загиблого, пояснила, що 3 квітня 2018 року їй зателефонували і сказали, що син ОСОБА_11 знаходиться в лікарні. Коли закінчилася операція їй повідомили що син помер, так як у нього було ножове поранення у шию.

Свідок ОСОБА_13 , фельдшер швидкої допомоги, пояснив, що приїхав на виклик до приватного будинку, де його зустріла дівчинка. Коли зайшов в будинок, то побачив що на підлозі лежить чоловік. Обвинувачена намагалася спинити йому кров в області шиї. Він оглянув рану і побачив, що в чоловіка пошкоджено сонну артерію. Запитав у жінки, що трапилося, вона відповіла, що він порізався тарілкою. На підлозі в кухні де лежав потерпілий, була розбита тарілка. Швидка забрала потерпілого до реанімаційного відділення Баранівської лікарні, обвинувачена поїхала разом з ними. Зважаючи на те, що обвинувачена надавала потерпілому допомогу, вони змогли довезти його до лікарні живим.

Свідок ОСОБА_14 , хірург Баранівської КЦРЛ, пояснив, що 03.04.2018 до лікарні був доставлений ОСОБА_11 . Його викликали як чергового хірурга. Рана на шиї ОСОБА_11 була затампонована. Врятувати хворого не змогли. Від отриманої рани він помер. Зазначив, про те, що надана ОСОБА_6 перша медична допомога спасала життя ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_12 , дочка обвинуваченої, пояснила, що 02.04.2018 її мати ОСОБА_6 та співмешканець ОСОБА_11 були на день народженні. Коли додому прийшов ОСОБА_15 , мати вже спала. Двері йому відкривала вона. ОСОБА_11 відразу пішов до її матері. Між мамою та ОСОБА_11 виникла сварка. Вони пішли на кухню, де продовжували сваритись. Мати мала змогу залишити кімнату, але не намагалась цього зробити. Через деякий час мати попросила її викликати швидку допомогу, що вона і зробила. Коли зайшла на кухню то побачила ОСОБА_11 , який стояв на колінах, біля нього була кров.

Свідок ОСОБА_16 , колега загиблого ОСОБА_11 та обвинуваченої, пояснила, що 02.04.2018 святкували після роботи день народження колеги. ОСОБА_6 та ОСОБА_11 також були на день народженні та вживали спиртні напої. Вона бачила що між ОСОБА_11 та ОСОБА_6 на день народженні виникла сварка, із-за чого вони сварилися вона не чула та не знає.

Свідок ОСОБА_17 , друг загиблого ОСОБА_11 , пояснив, що 02.04.2018 святкували його день народження. Конфлікт між ОСОБА_6 та ОСОБА_11 виник після вживання спиртних напоїв так як ОСОБА_6 хотіла йти додому, а ОСОБА_11 відмовлявся. На ґрунті цього між ними виникла сварка. Після чого ОСОБА_6 поїхала велосипедом додому, а ОСОБА_15 залишився.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 03.04.2018 з фототаблицями до нього, яким зафіксовано що місцем події є житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 , де, в приміщенні кухні, на килимі біля дерев`яної тумби кухонного серванту, на верхній частині дерев`яної тумби кухонного серванту, на дерев`яній лавці та стільцях виявлено плями та потьоки бурого кольору, уламки фарфорової тарілки, кухоні ножі зі слідами бурого кольору.

Згідно висновку експерта № 85, смерть ОСОБА_11 настала від колото-різаного поранення шиї зліва з ушкодженням внутрішньої яремної вени та здавлення сонної артерії, що супроводжувалось гострою крововтратою з геморагічним шоком та ішемічним враженням головного мозку і ускладнилось набряканням та здавленням головного мозку .

За висновком експерта № 339, не виключається можливість утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_11 у вигляді поранення шиї зліва з ушкодженням внутрішньої яремної вени та загальної сонної артерії за обставин, вказаних ОСОБА_6 при проведенні слідчого експеримента з нею 03.04.2018. При проведенні експеримента 03.04.2018 ОСОБА_6 не описує обставини утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_11 у вигляді садна з синцем на тилі лівої кісті, садна на лобі, рани в ділянці передньої поверхні правого гомілково-ступневого суглоба.

Відповідно до акта судово-медичного обстеження та висновку експерта № 339 у ОСОБА_6 виявлено такі тілесні ушкодження: синці на передній поверхні правого плеча у середній частині, на передньо-внутрішній поверхні правого плеча у нижній частині, на зовнішньо-задній поверхні правого передпліччя у се- редньо-нижній частині, на передній поверхні правого передпліччя у.нижній частині на межі з правою кистю, на зовнішній поверхні лівого передпліччя у нижній частині, на передній поверхні лівого передпліччя у нижній частині, на зовнішньо-задній поверхні лівого передпліччя у середній частині/2/, на задній поверхні лівого,плеча у середній частині /2/, на внутрішній поверхні лівого ліктьового суглоба, вони утворились від дії тупого(их) предмета(ів) за механізмом удару/стискання/, давністю можливо 2.04.18 р., належать до легких тілесних ушкоджень. Ці тілесні ушкодження у ОСОБА_6 могли утворитися не менш ніж від 8-9 травмуючих дій. Не виключена можливість утворення вищеописаних тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 за обставин, вказаних нею при обстеженні.

На переконання апеляційного суду аналіз цих доказів в їх сукупності вказує, що у ОСОБА_6 з потерпілим після спільного відпочинку та вживання спиртних напоїв на ґрунті ревнощів виник конфлікт, що супроводжувався і взаємним застосуванням фізичної сили один до одного під час якого вони спричинили один одному легкі тілесні ушкодження, у вигляді синців та саден, про що вказує їх наявність у обвинуваченої на верхніх кінцівках, утворення яких можливе і від стискання, а у потерпілого на кінцівках та лобі, від дії тупих твердих предметів при цьому встановлено, що обвинувачена жбурляла у потерпілого тарілку.

В подальшому, під час взаємного застосування фізичної сили один до одного, ОСОБА_6 взявши зі столу кухонний ніж завдала ним один удар потерпілому в область шиї та таким чином спричинила йому тяжке тілесне ушкодження, яке призвело до смерті.

Верховний Суд України в постанові від 22 січня 2015 року (справа №5-35кс14) зазначив, що для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого та вирішенні питання про умисел, необхідно виходити із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження і як встановлено судом першої інстанції, до події злочину стосунки між обвинуваченою та потерпілим ОСОБА_11 не були неприязними, в ході конфлікту обвинувачена хоча і використала ніж та завдала ним удар в життєво важливу ділянку тіла, завдала лише один удар, після чого одразу припинила свої дії, а послідуючі дії обвинуваченої свідчили про намагання зберегти життя потерпілого: попросила дочку викликати швидку, зупиняла кровотечу, супроводжувала потерпілого до лікарні.

Тому, виходячи з встановлених обставин, можна зробити висновок, що ОСОБА_6 діяла з неконкретизованим (невизначеним) умислом на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, а до настання смерті потерпілого від таких ушкоджень - ставилась необережно.

На думку апеляційного суду доводи сторони захисту про необхідну оборону є лише способом їх захисту з метою применшити обвинуваченою свою вину та уникнути суворого покарання.

Про зазначене свідчить непослідовні та суперечливі свідчення ОСОБА_6 , яка на слідчому експерименті та у суді вказує про різні обставини конфлікту, спричинення їй тілесних ушкоджень та механізму заподіяння тілесного ушкодження ножем потерпілому.

У суді вона вказує, що потерпілий завдавав їй ударів у груди, спину, голову, однак на слідчому експерименті вона лише повідомляла, що той штовхав її в плечі і хватав за передпліччя, що об`єктивно підтверджується виявленими у неї тілесними ушкодження, а показання у суді про нанесення їй ударів в інші частини тіла, струс головного мозку проведеними судово - медичними обстеженнями не підтверджується.

Доводи захисту про необхідність врахування довідки з медичного закладу про її звернення до Баранівської ЦРЛ 12.04.2018 р. з ЧМТ та проходження нею лікування висновком проведеною СМЕ №191 не підтверджується, а тому до уваги братися не можуть, клопотань про необхідність проведення повторної СМЕ захист не заявляв, а встановлення наявності тілесних ушкоджень та їх причинного зв`язку з діями винного можливе, згідно до п.2 ч.2 ст. 242 КПК України лише за експертизою.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність доводів обвинуваченої, відповідно до яких вона захищалася від потерпілого і намагалася припинити протиправні дії останнього, а також твердження щодо наявності в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого с.118 КК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Згідно з ч. 3 ст. 36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 КК України.

Водночас вирішення питання, чи перебувала обвинувачена у стані необхідної оборони, залежить від сукупності обставин, установлених під час розгляду справи. Зокрема, має бути встановлено, чи зазнала особа посягання та чи були її дії зумовлені захистом від такого посягання.

Дії потерпілого як засвідчують досліджені судом докази не створювали реальну або хоча б уявну загрозу життю чи здоров`ю обвинуваченої, застосування фізичної сили один до одного було взаємним, вони перебували в стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає, що існування у обвинуваченої обґрунтованих побоювань за свою безпеку, як на час початку конфлікту, так і безпосередньо перед заподіянням нею тілесного ушкодження, об`єктивно не підтверджено.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку, що у обвинуваченої не було невідкладної необхідності в заподіянні шкоди потерпілому, а дії останнього не загрожували негайною і невідворотною шкодою охоронюваним правам та інтересам ОСОБА_6 , тому вона не перебувала як у стані необхідної оборони, так і не діяла з її перевищенням.

Зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції дотримався вимог процесуального закону та в ході судового розгляду чітко та конкретно встановив фактичні обставини скоєного ОСОБА_6 злочину та в мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, із достатньою конкретизацією зазначив місце, час, спосіб вчинення злочину, його наслідки, форму вини і мотиви кримінального правопорушення, що знайшло належне відображення у судовому рішенні.

Таким чином, твердження захисника ОСОБА_7 , що суд у вироку не зазначив формулювання обвинувачення, визнане доведеним є безпідставними.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та правильно перекваліфікував її дії з ч.1 ст.115 КК України.

Покарання ОСОБА_6 призначено з дотриманням положень ст. 65 КК України.

Судом першої інстанції було враховано тяжкість кримінального правопорушення, обставини вчинення кримінального правопорушення, обставину, що обтяжують покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, обставину, що пом`якшує покарання - надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, характеризуючі дані про особу обвинуваченої, а зокрема те, що вона не судима, характеризується задовільно, думку потерпілої, яка наполягала на суворому покаранні.

Підстав вважати призначене ОСОБА_18 покарання за ч.2 ст. 121 КК України очевидно несправедливим внаслідок його суворості апеляційний суд не вбачає.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченої, що суд не врахував такі пом`якшуючі обставини, як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Прокурор обґрунтовує свої доводи про м`якість покарання виключно на невірній кваліфікації дії обвинуваченої, які на думку колегії суддів підтвердження свого не знаходить, а тому призначене ОСОБА_18 покарання за ч.2 ст. 121 КК України у виді значного терміну позбавлення волі не дає підстав для висновку що таке покарання є очевидно несправедливим внаслідок його м`якості.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які давали б підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , прокурора Звягельської окружної прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 31 березня 2023 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: