У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001281, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 березня 2023 року відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненнікримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,

захисник ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 березня 2023 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Ухвалено, на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Миколаївського апеляційного суду від 10.02.2022 р., та остаточно призначити покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Ухвалено строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту його затримання, тобто з 12.12.2022 р.

Ухвалено, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_5 строк попереднього ув`язнення з 12.12.2022 р. по 08.02.2023 р. (дата ухвалення рішення про тимчасове залишення в СІЗО) включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_5 просить призначити йому за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 вважає, що при призначенні покарання суд першої інстанції не надав належної оцінки тим обставинам, що він повністю розкаявся у вчиненому, активно співробітничав зі слідством, вибачився перед потерпілим та погодився на спрощений порядок судового розгляду.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

12.12.2022 р. у період часу з 18.00 год. до 19.00 год. (більш точного часу не встановлено), ОСОБА_5 , перебуваючи у торговому залі супермаркету «Велмарт», розташованому за адресою: м. Миколаїв, пр. Миру, 1/1, діючи в умовах воєнного стану, введеного відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 р. № 2102-ІХ, який неодноразово продовжувався, останній раз Указом Президента України від 07.11.2022 р. № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 16.11.2022 р. № 2738-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», з корисливих мотивів, за раптово виниклим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, діючи повторно, таємно викрав товар, належний ТОВ «Фудком» на загальну суму 887,40 грн.

Однак ОСОБА_5 , виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, не закінчив кримінальне правопорушення з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий з викраденим майном працівниками охорони ТОВ «Фудком» поза касовою зоною.

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковано за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений повторно, в умовах воєнного стану.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, вчинив злочин в період не відбутого покарання, на наркологічному обліку не перебував, лікування у лікаря-нарколога не проходив, за медичною допомогою не звертався. Перебував на психіатричному обліку з 2006 р. по 2013 р. неодноразово лікувався стаціонарно в психіатричному відділенні з діагнозом: «Емоційно нестабільний розлад особистості, імпульсивний тип», характеризується посередньо. Встановив наявність обставини, яка пом`якшує покарання щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав вирок законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими та відповідають фактичним обставинам справи. Дії обвинуваченого кваліфіковані вірно за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений повторно, в умовах воєнного стану, та апелянтом не оспорюються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Вирішуючи питання про обґрунтованість призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, апеляційний суд виходить з наступного.

За змістом ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог, викладених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, за місцем проживання характеризується посередньо, раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення тяжких корисливих злочинів, перебував на психіатричному обліку з 2006 р. по 2013 р. неодноразово лікувався стаціонарно в психіатричному відділенні з діагнозом: «Емоційно нестабільний розлад особистості, імпульсивний тип».

При цьому, апеляційний суд відзначає, що до обвинуваченого неодноразово застосовувались інститути звільнення від відбування покарання з випробуванням, умовно-дострокового звільнення, та він відбував покарання у виді позбавлення волі, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості, не створило готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, він не зробив належних висновків для себе, на шлях виправлення не став і вчинив новий умисний корисливий злочин, що свідчить про стійкість сформованої протиправної поведінки обвинуваченого та його очевидне небажання ставати на шлях виправлення.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого є його щире каяття, обставин, які обтяжують покарання не встановлено.

З урахуванням викладеного, призначене судом першої інстанції покарання у виді 5 років позбавлення волі, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Крім того, апеляційний суд відзначає, що, відповідно матеріалам кримінального провадження, ОСОБА_5 раніше судимий 10.02.2022 р. Миколаївським апеляційним судом за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі.

Таким чином, з урахуванням викладеного, зокрема, приписів ч. 4 ст. 71 КК України, щодо розміру остаточного покарання, яке має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком, суд остаточно призначив ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років, фактично призначивши покарання, наближене до мінімально можливого розміру у вказаному кримінальному провадженні.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає, вирок суду є законним і підстав для його зміни, як того просить апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 березня 2023 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3