Провадження № 1-кп/592/114/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 року м.Суми

Ковпаківський районний суд міста Суми в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0002565 від 12.09.2020 року по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Суми, громадянина України, не одруженого, працюючого у ТОВ «Сумипродресурс» вантажником складу, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 10.04.2012 року за вироком Ковпаківського районного суду м. Суми за ст. 185 ч. 1, ст. 185 ч. 2, ст. 186 ч. 2, ст. 69, ст. 70 ч. 1 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців; 24.04.2014 року за вироком Ковпаківського районного суду м. Суми за ст. 185 ч. 2 КК України до покарання у вигляді арешту на строк 3 місяці; 15.07.2014 року за вироком Ковпаківського районного суду м. Суми за ст. 122 ч. 1, 70 ч. 4 КК України до остаточного покарання у вигляді 1 року 1 місяця обмеження волі; 09.10.2014 року за вироком Зарічного районного суду м. Суми за ст. 186 ч. 2, ст. 69, ст. 70 ч. 4, до покарання у вигляді обмеження волі на строк 1 рік; 21.01.2015 року за вироком Ковпаківського районного суду м. Суми за ст. 185 ч. 2, ст. 125 ч. 2, ст. 357 ч.1, ст. 70 ч. 1,4 КК України до обмеження волі на строк 3 роки 8 місяців,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, яке прокурор вважає доведеним.

11.09.2020 року близько 23.45 год. ОСОБА_3 , перебуваючи на перехресті вулиць Г. Чібісова та Р. Атаманюка у м. Суми, разом із ОСОБА_6 , матеріали відносно якого виділено в окреме провадження, побачили раніше невідомого їм ОСОБА_7 , який в той час проходив повз них, та у якого через плече було надіто сумку типу «тактична». В цей момент у них виник умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, поєднане із насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого. Домовившись про вчинення злочину ОСОБА_3 вступив у злочинну змову із ОСОБА_6 , матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, реалізуючи єдиний злочинний умисел, діючи відкрито, повторно, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_3 , та ОСОБА_6 , матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, почали наносити потерпілому ОСОБА_7 хаотичні удари в ділянки голови та тіла, після чого звалили його з ніг, чим спричинили тілесні ушкодження, а саме: синці навколо обох очей, садно спинки носа, дрібно крапкові крововиливи на фоні набряку м`яких тканин в правій скроневій ділянці, синець правої лобно-скроневої ділянки, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 753 від 02.10.2020 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, та, користуючись безпорадністю останнього забрали належну йому сумку типа «тактична», яка для потерпілого матеріальної цінності не представляє, грошові кошти у сумі 300 грн., мобільний телефон «Iphone Spac Grey 16 Gb» вартістю відповідно до висновку товарознавчої експертизи № 19/119/11/1-2271е від 18.09.2020 року - 2567 грн., та посвідчення працівника поліції на ім`я ОСОБА_7 СМП № НОМЕР_1 від 06.02.2018 року. Після цього обвинувачені ОСОБА_3 , та ОСОБА_6 , матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, з місця вчинення злочину зникли, викраденим майном розпорядилися на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на суму 2567грн.

Прокурором дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, а саме як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, скоєне повторно.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у скоєному кримінальному правопорушенні визнав частково, суду пояснив, наступне.

Не заперечує, що 11 вересня 2020 року у нічний час перебував біля 7-ої школи у м. Суми разом з ОСОБА_6 , матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, де у нього трапився словесний конфлікт з потерпілим, після чого потерпілий пішов. Вони пішли також у цю сторону і вирішив попрохати цигарку, але потерпілий почав виражатися нецензурними словами та повернувся у їх бік і відразу ж вдарив саме його і почалася між ними бійка. ОСОБА_6 , матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, почав наносити вдари пізніше. Після чого вони побачили людей на вулиці, ОСОБА_6 , матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, побіг, а він відійшов у сторону, вказує, що нікуди не втікав. Вказує, що сумку, належну потерпілому він не брав, куди вона поділася не бачив, визнає свою вину у нанесенні потерпілому тілесних ушкоджень і така позиція була у нього постійна, оскільки домовленості на викрадення майна у потерпілого між ним та ОСОБА_6 , матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, не було. Під час проведення обшуку за місцем мешкання нічого знайдено не було. Щиро каїться у нанесенні тілесних ушкоджень і при розмові з потерпілим з приводу даної події, останній стверджував, якби б не зникла сумка, то б і не звертався до правоохоронних органів. З приводу бійки ніяких претензій немає.

Потерпіий ОСОБА_7 , допитаний у судовому засіданні суду пояснив, що він дійсно приблизно у вересні 2020 року після 22.00 годин перебував в районі вул. Р. Атаманюка та Л. Українки у м. Суми, де у нього трапився словесний конфлікт із двома раніше невідомими йому особами біля магазину, приводу він не пам`ятає. Після чого потерпілий пішов, та метрів через 400 вказані вище особи його наздогнали та чи за плече схватили, чи за спину, він не пам`ятає, вказує, що зрозумів, що це саме обвинувачені, оскільки на вулиці більше нікого не було, після чого він (потерпілий) повернувся та вдарив ОСОБА_3 ногою під коліно, після чого почалася бійка із ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, дещо пізніше теж почав його бити, удари наносилися йому із двох сторін, під час бійки обвинувачені між собою не розмовляли. Загалом бійка тривала біля хвилини, після чого з`явилися люди, та викликали поліцію. Під час бійки обвинувачений на землю не падав, та свідомості не втрачав, присів, та закривався руками від ударів. Потерпілий точно не пам`ятає як обвинувачені залишили місце пригоди, однак пам`ятає, що нібито вони побігли у різні сторони, також пам`ятає, що ОСОБА_3 сумку не брав, сумка звалилася під час бійки і підняв її саме ОСОБА_6 , матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, Також потерпілий зазначив, що обличчя нападників запам`ятав дуже добре, оскільки біля місця конфлікту, а також на місці, де була бійка освітлення було досить добре. Вказує, що перебував у стані легкого сп`яніння після зустрічі із друзями, однак все пам`ятає. З приводу того, що у протоколі прийняття заяви про вчинення злочину від 12.09.2020 року вказано, по обвинувачені відкрито заволоділи його сумкою та майном, що було у ній суду пояснив, що під час складання протоколу був дуже втомлений та підписував вказаний протокол не перечитавши уважно що у ньому було викладено.

Потерпілий ОСОБА_7 у судовому засіданні зазначив, що жодних претензій матеріального та морального характеру до обвинувачених, і в тому числі до ОСОБА_3 не має, належну йому сумку, та все, що у ній знаходилося, а саме: телефон, гроші, банківські картки, та речі йому було повернуто, будь-якого тиску з боку обвинувачених, чи інших осіб на нього не здійснювалося. Крім цього, потерпілий повідомив, що спочатку переглянув видеофайл з підозрюваними, а у ввечері проводилося впізнання осіб.

Свідок ОСОБА_8 , допитаний у судовому засіданні, надав суду наступні пояснення.

Приблизно у вересні 2020 року, вночі, близько 23.00 він відпочивав із своєю дівчиною, перебували по вул. Л. Українки у м. Суми, вийшли на перехрестя біля 7-ої школи та «Курського базарчику» та стали під ліхтарем, після чого побачив, як йде чоловік, та за ним двоє з провулку. Вказує, що вони з дівчиною стояли, розмовляли, та звернули знову увагу на вказаних осіб вже в той час, як тривала бійка, він бачив, як двоє б`ють одного прямо на перехресті. Він спитав у осіб, що наносили удари що вони роблять, та став наближатися до них, після чого особи, що наносили удари втекли у бік «АТБ». Після цього з дівчиною підійшли до потерпілого, та викликали поліцію, бачили кров та синці на обличчі. Все зазначене відбувалося приблизно на відстані 25-30 метрів від нього, обличь він не бачив, однак бачив, що на одному з нападників були білі кросівки. Свідок вказує, що він не чув діалогу між нападниками, бачив тільки, що вони били чоловіка, на потерпілому він (свідок) будь-яких речей не бачив, не бачив, щоб хтось із нападників щось підбирав із землі.

Докази, надані прокурором на підтвердження вини обвинуваченого.

Судом досліджено наступні докази, надані стороною обвинувачення на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_3 :

- протокол огляду 12.09.2020 року, згідно якого на ділянці місцевості, яка є перехрестям вул. Г. Чібісова, та Р. Атаманюка у м. Суми, близько 10 метрів від буд. № 2 по вул. Г. Чібісова, та на відстані близько 12 метрів від буд. № 24 по вул. Р. Атаманюка, вказана ділянка вкрита асфальтовим покриттям, та є проїжджою частиною. На вказаній ділянці виявлено плями речовини бурого кольору, серветки, просочені речовиною бурого кольору, приблизно по центру перехрестя, ближче до буд. № 2 по вул. Г. Чібісова, на асфальті розкладений ніж-відкивачка помаранчового кольору у складеному стані, який було вилучено, та поміщено до пакунку № 1. З виявленої плями речовини бурого кольору зроблено змиви на марлевий тампон, та запаковано до пакунку № 2. Ділянка, що оглядається, освітлюється за допомогою ліхтарів, що розміщені на стовпах; /т.1, а.с. 180-181/

- лист форми АРМ 102 № 60696857 /т.1, а.с.182/, згідно якого 12.09.2020 року свідком ОСОБА_8 повідомлено на службу «102» про вказані події;

- протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 11.09.2020 року, згідно якого потерпілим ОСОБА_7 повідомлено про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, а саме: «11.09.2020 року близько 23.45 годин на перехресті вул. Г. Чібісова, та Р. Атаманюка у м. Суми шляхом нанесення потерпілому ударів ногами по тулубу невідомі відкрито заволоділи його майном, а саме сумкою чорного кольору, в якій перебував мобільний телефон «Iphone 6», грошові кошти у сумі 300 грн. та посвідчення НОМЕР_2 /т.1, а.с. 183/;

- протокол пред`явлення особи до впізнання від 12.09.2020 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_9 впізнав особу під №3, під яким знаходився ОСОБА_3 , зазначена особа разом із іншою здійснили на нього напад 11.09.2020 року на вул. Р. Атаманюка у м. Суми /т.1, а. с. 184-186/;

- протокол обшуку від 12.09.2020 року, згідно якого у ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , було проведено обшук в ході якого було виявлено та вилучено: - футболку чорного кольору із надписом білими літрами «Nike»; - кофту чоловічу флісову сірого кольору; - штани джинсові синього кольору; - кросівки білого кольору з надписом HOUSE BRAND, вказані речі було вилучено та запаковано до поліетиленового пакету № 1; Крім того було вилучено: - мобільний телефон Nokia 3120 imei: НОМЕР_3 із сім-картою з номером НОМЕР_4 ; - квитанцію ломбарду «Перший`від 03.09.2020 року № разом із договором та чеком, загалом на 3 аркушах, вказані речі було вилучено та запаковано до поліетиленового пакету № 2 /т.2, а.с. 4-12/;

- протокол огляду предметів від 13.09.2020 року, згідно якого оглянуто 11 файлів із відеозаписом із камер зовнішнього спостереження приміщення « ОСОБА_10 », а саме прилеглої території по АДРЕСА_3 /т.2, а.с. 15-32/;

- висновок експерта №19/119/11/1-2271е від 18.09.2020 року, згідно якого ринкова вартість викраденого майна, а саме: смартфону «Apple iPhone6 Space Grey 16Gb» станом на 12.09.2020 року складала 2567 грн. /т.2, а.с. 34-40/;

- протокол проведення слідчого експерименту від 15.09.2020 року, згідно якого- протокол проведення слідчого експерименту від 15.09.2020 року, згідно якого підозрюваний ОСОБА_3 вказав на перехрестя вул. Р. Атаманюка та Г. Чібісова у м. Суми, та пояснив що саме там був конфлікт із потерпілим, та саме там він ( ОСОБА_11 ) наносив потерпілому удари /т.2, а.с. 41-44/;

- протокол обшуку від 12.09.2020 року, згідно якого у гр.-на ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_4 було проведено обшук, під час якого у підвальному приміщенні, яке відноситься до кв. АДРЕСА_5 на підлозі виявлено тактичну сумку чорного кольору, яку добровільно віддав ОСОБА_6 . У вказаній сумці виявлено: посвідчення НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_9 від 25.07.2015 року, посвідчення працівника НОМЕР_6 на ім`я ОСОБА_9 від 07.01.2019 року, банківську карту «Приватбанк» № НОМЕР_7 , та банківську карту «Приватбанк» № НОМЕР_8 ; також у сумці виявлено чохол до телефону чорного кольору, зв`язку ключів з брелоками, та мобільний телефон iPhone6, imei: НОМЕР_9 , поверхня якого оброблялася білим пігментним порошком, за допомогою якого виявлено сліди рук, які були від копійовані на відрізок темної дактілоплівки. Під час огляду вилучено: - сліди рук, які відкопійовано на темну дактілоплівку, яку поміщено до пакету № 1; - чорного кольору тактичну сумку; - чохол до телефону чорного кольору; - зв`язку ключів з брелоками; - банківську карту «Приватбанк» № НОМЕР_7 ; - банківську карту «Приватбанк» № НОМЕР_8 ; - посвідчення НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_9 від 25.07.2015 року; - посвідчення працівника поліції № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_9 від 07.01.2019 року; - мобільний телефон iPhone6, imei: НОМЕР_9 ; вищевказані предмети поміщено до пакетів № 1, №2, №3, та спец пакунку №7275045;

- висновок експерта № 19/119/6/1-562е від 23.09.2020 року, згідно якого слід пальця руки, розмірами 13х17 мм., виявлений та поверхні телефону, від копійований на відрізок дактилоскопічної плівки, розміром 85х141мм, вилучений 12.09.2020 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_4 , підвальне приміщення кв. АДРЕСА_6 , залишений великим пальцем правої руки гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; /т.2., а.с. 79-88/

- висновок судово-медичної експертизи № 747 від 15.09.2020 року потерпілому ОСОБА_7 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: синців навколо обох очей, садна спинки носа, дрібно крапкові крововиливи на фоні набряку м`яких тканин в правій скроневій ділянці, синця правої лобно-скроневої ділянки. Вказані ушкодження утворилися в наслідок дії тупих предметів по механізму удару, тиснення, тертя-ковзання. Усі вони є характерними для дії тупих забарвлення синців і стадія загоєння садна не виключає можливості спричинення тілесних ушкоджень у вказаний у постанові термін. Вказані ушкодження кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження /т.2, а.с.72/.

Кваліфікація дій обвинуваченого судом.

Суд, дослідивши докази, надані прокурором на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_3 , вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 невірно кваліфіковані за ст. 186 ч. 2 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіжу), за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, скоєне повторно, оскільки під час судового слідства така кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_3 не знайшла свого підтвердження.

Відповідно до ч. 1 ст. 186 КК України грабіж з об`єктивної сторони є відкритим викраденням чужого майна, тобто вилученням майна в присутності власника або інших осіб, які усвідомлюють вчинення викрадення. Одночасно і особа, яка викрадає майно, усвідомлює, що її дії помічені іншими і оцінюються ними як викрадення, але вона ігнорує це. Грабіж вважається закінченим, коли майно вилучене і винний має реальну, хоча б початкову можливість розпорядитися ним як власним (винести, сховати, передати, викинути тощо). Насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, є: фізичне насильство - наприклад нанесення ударів, побоїв, заподіяння легкого тілесного ушкодження, яке не спричинило короткочасного розладу здоров`я або незначної втрати працездатності, або психічне насильство - реальна погроза застосуванням зазначеного фізичного насильства. У більшості випадків грабежу метою застосування насильства є вилучення майна. У цьому випадку застосування насильства передує вилученню майна. Але насильство може бути застосоване і з метою утримання вже вилученого майна і в цьому випадку застосовуватися після вилучення майна.

Вчинення грабіжу за попередньою змовою групою осіб матиме місце тоді, коли грабіж спільно вчинили дві або більше особи, які заздалегідь, до початку грабіжу, домовилися про спільне його вчинення. Домовленість на спільне вчинення повинна мати місце до початку вчинення злочину, тобто до виконання тих дій, що утворюють об`єктивну сторону грабіжу. За який саме час до початку грабіжу виникла домовленість для кваліфікації не має значення. Так, грабіж буде вважатися вчиненою за попередньою змовою як тоді, коли особи домовилися про вчинення грабіжу за місяць до початку вчинення, так і тоді, коли така змова мала місце за кілька хвилин до початку викрадення, тобто до відкритого вилучення чужого майна. Якщо ж одна особа почала, дії з метою грабіжу, а інша, побачивши це, приєднується до неї в цей час, то грабіж за попередньою змовою тут відсутній.

Так, з пояснень потерпілого ОСОБА_7 , наданих суду безпосередньо у судовому засіданні вбачається, що між потерпілим та обвинуваченими ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , матеріали відносно якого виділено у окреме провадження, у вказаний в обвинувальному акті час та у вказаному місці (вказані обставини сторонами провадження не оспорюються) виник словесний конфлікт, після якого потерпілий залишив вказане місце, та, приблизно через 400 метрів його наздогнали обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , матеріали відносно якого виділено у окреме провадження, вказані особи йшли за потерпілим, після чого він (потерпілий) повернувся та першим вдарив обвинуваченого ОСОБА_3 , та між ними почалася бійка, до якої згодом долучився обвинувачений ОСОБА_6 , матеріали відносно якого виділено у окреме провадження. Потерпілий не бачив, щоб обвинувачений ОСОБА_3 брав його речі, тоді, як для кваліфікації дій особи за ст. 186 необхідно саме відкрите, в присутності потерпілого, заволодіння чужим майном.

Суду не надано належних та допустимих доказів того, що обвинувачений ОСОБА_3 взагалі мав на меті вчинення грабіжу відносно потерпілого ОСОБА_7 , оскільки як з матеріалів справи, досліджених у судовому засіданні, так із пояснень потерпілого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_3 вбачається, що останній речей, належних потерпілому не брав, будь-яких дій з цього приводу не здійснював, між потерпілим та обвинуваченим ОСОБА_3 лише утворилася бійка, яку першим почав сам потерпілий, в результаті якої потерпілому було спричинено тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 747 від 15.09.2020 року є легкими тілесними ушкодженнями. Згідно протоколу обшуку від 12.09.2020 року, дослідженого у судовому засіданні у гр.-на ОСОБА_6 , матеріали відносно якого виділено у окреме провадження, за адресою: АДРЕСА_4 було виявлено та вилучено речі, належні потерпілому ОСОБА_7 , а саме: чорного кольору тактичну сумку; чохол до телефону чорного кольору; зв`язку ключів з брелоками; банківську карту «Приватбанк» № НОМЕР_7 ; банківську карту «Приватбанк» № НОМЕР_8 ; посвідчення НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_9 від 25.07.2015 року; посвідчення працівника поліції № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_9 від 07.01.2019 року; мобільний телефон iPhone6, imei: НОМЕР_9 .

Суду також не надано належних та допустимих доказів і того факту, що між обвинуваченими ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , матеріали відносно якого виділено у окреме провадження, мала місце попередня змова на вчинення грабіжу відносно потерпілого ОСОБА_7 , оскільки з наданих суду стороною обвинувачення доказів неможливо зробити однозначний висновок про наявність такої змови між обвинуваченими. Так, з пояснень потерпілого вбачається, що він (потерпілий) під час того, як обвинувачені йшли за ним, повернувся та першим вдарив обвинуваченого ОСОБА_3 , тоді, як обвинувачений ОСОБА_6 , матеріали відносно якого виділено у окреме провадження, дещо пізніше приєднався до ОСОБА_3 та почав наносити потерпілому удари ногами. Крім того, потерпілий у своїх поясненнях зазначає, що після бійки обвинувачені окремо один від одного залишили місце пригоди, а також, як вже зазначалося, усі речі, належні потерпілому були знайдені під час обшуку у гр.-на АДРЕСА_4 .

Таким чином залишається незрозумілими, та недоведеними як сам факт наявності попередньої змови на вчинення грабіжу між обвинуваченими відносно потерпілого так і будь-які дії обвинувачених з цього приводу.

Відповідно до змісту ст. 92 КПК України обов`язок доказування покладений на прокурора.

Згідно ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Кримінальний процесуальний закон не містить норм щодо наявності чи відсутності у суду процесуальних повноважень за результатами розгляду кримінального провадження, розпочатого за процедурою публічного обвинувачення, змінити кваліфікацію діяння на злочин приватного обвинувачення в разі, якщо потерпілий не подавав заяви про такий злочин, однак наполягає на притягненні винного до кримінальної відповідальності з початковою кваліфікацією діяння або ж без визначення кваліфікації.

Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.

Відповідно до фактичних обставин цієї справи, встановлених на підставі безпосередньо сприйнятих судом доказів, зокрема показань потерпілого ОСОБА_7 , який першим вдарив обвинуваченого ОСОБА_3 , свідка ОСОБА_8 , який не бачив, щоб ОСОБА_3 забирав якийсь речі потерпілого, тобто обстановка й обставини події, динаміка їх розвитку й об`єктивні ознаки поведінки обвинуваченого свідчать про те, що вона була зумовлена особистою неприязню до ОСОБА_7 , яка виникла раптово через сварку.

Зазначене дає підстави для висновку про відсутність у діях ОСОБА_3 мотиву відкритого заволодіння чужим майном за попередньою змовою, що є обов`язковою юридичною ознакою злочину, передбаченого статтею 186 КК.

Дії ОСОБА_3 зумовлені наміром завдати шкоди здоров`ю потерпілого і безпосередньо спрямовані на досягнення цього результату, а тому містять об`єктивні та суб`єктивні ознаки злочину проти особи і підлягають кваліфікації за наслідками, що настали, як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження за частиною першої статті 125 КК.

Сам потерпілий не зобов`язаний юридично оцінювати вчинені щодо нього протиправні дії, то подану ним до правоохоронних органів заяву про злочин без визначення кримінально-правової кваліфікації або з неправильною кваліфікацією варто вважати підставою для здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, в тому числі в разі відповідної зміни правової оцінки діяння за результатами судового розгляду.

Крім цього, кримінальний процесуальний закон не регламентує конкретного способу звернення потерпілого з заявою, яка зумовлює визначені у частині першій статті 477 КПК правові наслідки. Водночас захист прав і свобод людини як втілення принципу верховенства права вимагає надання переваги внутрішньому змісту юридично значущих дій над зовнішньою формою їх вираження. З огляду на зазначене навіть у разі, якщо потерпілий не подавав до правоохоронних органів заяви про злочин як окремого процесуального документа, однак до початку чи під час досудового розслідування і/або судового провадження однозначно висловив свою позицію про притягнення винного до кримінальної відповідальності, відповідна позиція, зафіксована у процесуальних документах, дає підставу для кримінального переслідування особи за злочин приватного обвинувачення.

Згода потерпілого в судовому засіданні з викладеною в обвинувальному акті кваліфікацією кримінального правопорушення як злочину публічного обвинувачення не може прирівнюватися до відмови від обвинувачення і зумовлювати закриття кримінального провадження відповідно до пункту сьомого частини першої статті 284 КПК. Навпаки, зазначене волевиявлення, виражене в належний процесуальний спосіб: у формі письмової заяви варто розцінювати як спрямоване на застосування до обвинуваченого кримінально-правових заходів примусу, яке подано потерпілим до правоохороних органів, а під час судового розгляду подав заяву, у якій стверджує про призначення покарання на розсуд суду, та немає ніяких претензій до обвинуваченого.

З огляду на викладене після видалення до нарадчої кімнати суд позбавлений процесуальних підстав відновлювати завершені стадії судового провадження для з`ясування думки потерпілого щодо застосування до обвинуваченого заходів кримінальної репресії за злочин, визначений у частині першій статті 477 КПК. Отже, можливості вчинення процесуальних дій, які зумовлюють правові наслідки зміни форми обвинувачення в результаті перекваліфікації злочину судом, після видалення суду до нарадчої кімнати вичерпані.

Водночас під час судового розгляду суд, дотримуючись вимог статті 22 КПК, зобов`язаний забезпечити потерпілому, як і іншим учасникам провадження, необхідні умови для реалізації його процесуальних прав, у тому числі вираження правової позиції, яка може мати вирішальне значення для справи. У подальшому під час прийняття рішення в нарадчій кімнаті суд повинен виходити з відповідної позиції, висловленої на попередніх стадіях процесу і відображеної в наявних у матеріалах справи документах.

Як видно з матеріалів справи, потерпілий ОСОБА_7 під час досудового розслідування і судового розгляду наполягав на притягненні ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності, хоча у своїй заяві вказував про притягнення до відповідальності без визначення кваліфікації дії винних осіб та стосовно міри покарання покладається на розсуд суду.

Зазначене волевиявлення потерпілого варто розцінювати як підтримання обвинувачення, що свідчить про відсутність процесуальних перешкод для здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення. Відтак реалізація судом права за результатами судового розгляду незалежно від думки потерпілого перекваліфікувати діяння на статтю кримінального закону, що передбачає відповідальність за злочин приватного обвинувачення, не є ігноруванням позиції потерпілого щодо притягнення особи до кримінальної відповідальності за такий злочин.

Вказане також кореспондується із Постановою ВП ВС від 03.07.2019 року у справі №288/1158/16-к

Суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 слід вірно кваліфікувати за ч. 1 ст. 125 КК України тобто як умисне легке тілесне ушкодження, заподіяне потерпілому ОСОБА_7 .

Вина обвинуваченого за цією кваліфікацією підтверджується: поясненнями потерпілого, наданими ним у судовому засіданні, дослідженими, та викладеними вище, висновком; висновком судово-медичної експертизи № 747 від 15.09.2020 року, згідно якого потерпілому ОСОБА_7 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: синців навколо обох очей, садна спинки носа, дрібно крапкові крововиливи на фоні набряку м`яких тканин в правій скроневій ділянці, синця правої лобно-скроневої ділянки, які згідно висновку відносяться до легких тілесних ушкоджень; поясненнями свідка ОСОБА_8 , допитаного у судовому засіданні, який зазначив, що дійсно у вказаний час та у зазначеному місці (вказані факти сторонами не оспорюються), вони із дівчиною стояли, та розмовляли під ліхтарем, він бачив, як двоє б`ють одного прямо на перехресті. Він спитав у осіб, що наносили удари що вони роблять, та став наближатися до них, після чого особи, що наносили удари втекли. Після вони з дівчиною підійшли до потерпілого, та викликали поліцію, бачили кров та синці на обличчі потерпілого. Все зазначене відбувалося приблизно на відстані 25-30 метрів від нього, обличь він не бачив, однак бачив, що на одному з нападників були білі кросівки. Свідок вказує, що він не чув діалогу між нападниками, бачив тільки, що вони били чоловіка, на потерпілому він (свідок) будь-яких речей не бачив, не бачив, щоб хтось із нападників щось підбирав із землі.

Вказане також не оспорюється і обвинуваченим ОСОБА_3 у своїх свідченнях, наданих суду у судовому засіданні.

Виходячи з вищевикладеного та перевіривши строки притягнення до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 125 КК України відповідно до ст. 49 КК України, суд дійшов до висновку про звільнення ОСОБА_3 від відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 2-4 ст. 49 КК України).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі чинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: притягнення особи як обвинуваченого; згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності (статті 284-288 КПК України).

Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості.

Санкція ч. 1 ст. 125 КК України передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року,

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні 11.09.2020 року кримінального правопорушення, віднесеного до проступку, згідно з ч. 2 ст. 12 КК України, а тому строк давності, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України становить два роки.

Враховуючи наведене, на час судового розгляду у цьому кримінальному провадженні закінчився дворічний строк давності, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України.

Згідно з ч. 2 ст. 49 КК України перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину. При цьому строки давності обчислюються окремо за кожний злочин.

Разом з тим, судом не встановлено обставин і не отримано об`єктивних доказів на підтвердження підстав для зупинення або переривання строків давності, передбачених частинами 2, 3 ст. 49 КК України.

Також суд зазначає, що дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст. 49 КК України є безумовним і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим.

Також суд зазначає, що відмова суду у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності буде порушенням прав обвинуваченого, що є неприпустимим.

Враховуючи наведене, з огляду на те, що кримінальне правопорушення, за яким обвинувачується ОСОБА_3 є проступком та з моменту вчинення інкримінованого злочину минуло більше двох років, перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності, в розумінні ст. 49 КК України, не зупинявся і не переривався, суд дійшов до переконання про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закривши стосовно нього кримінальне провадження за ч. 1 ст. 125 КК України.

Питання щодо речових доказів по справі вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 284, 368,-371, 373, 374, 376, ч.15 ст. 615 КПК України, ст. 49 КК України, суд

У Х В А Л И В:

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження за матеріалами досудового розслідування № 0002565 від 12.09.2020 року відносно ОСОБА_3 зв`язку зі звільненням його від кримінальної відповідальності - закрити.

Речові докази по справі, а саме:

-оптичний диск за № 105YA17D819234C1 із відеозаписами з камер спостереження зберігати у матеріалах кримінального провадження; футболку чорного кольору із надписом білого кольору «Nike», кофту чоловічу флісову сірого кольору, кросівки білого кольору із надписом «House Brand», телефон «Rome X» IMEI: НОМЕР_10 із сім-картою № НОМЕР_4 , квитанцію ломбарду «Перший» від 03.09.2020 року № разом із договором та чеком - повернути ОСОБА_3 ;

-носій інформації оптичний DVD-R диск із записом камер відеоспостереження, що надано адміністрацією ТЦ «Маяк» - зберігати в матеріалах справи;

-сліди рук, які надійшли після проведення дактилоскопічної експертизи в спец пакунку № 5299794, дактокарти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в спец пакунку № 5299795, передані на збереження до камери збереження речових доказів згідно квитанції № 01373 - зберігати в камері збереження речових доказів до розгляду по суті кримінального провадження № 0002565 від 12.09.2020 року відносно ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1