Справа № 147/1230/21
Провадження №11-кп/801/364/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд:

Головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок

Тростянецького районного суду Вінницької області від 02.02.2023 року у

кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000145 від 08.07.2020 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , 1976 р.н., 26 дня, 07 місяця, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 307, ч.2 ст. 307 КК України.

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

В с т а н о в и в:

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, просила вирок Тростянецького районного суду Вінницької області від 02.02.2023 року змінити в частині призначеного покарання у звязку з невідповідністю призначеного покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість, призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 307, ч.2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Вироком Тростянецького районного суду Вінницької області від 02.02.2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 307 КК України, та призначено йому покарання:

-за ч. 1 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;

-за ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років з конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років з конфіскацією майна.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк покарання термін попереднього ув`язнення з 07 вересня 2021 року по 24 січня 2022 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Початок строку покарання рахувати з моменту затримання на виконання вироку.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення експертизи у кримінальному провадженні в сумі 13664 грн. 24 коп. (тринадцять тисяч шістсот шістдесят чотири грн. 24 коп.).

Скасовано арешт майна накладений ухвалами слідчого судді Тростянецького районного суду Вінницької області від 03.09.2020 та 09.09.2021.

Долю речових доказів вирішено.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення за наступних обставин.

ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів з метою збуту, діючи з корисливих мотивів, за невстановлених обставин, у невстановленому місці, у невстановлений час та дату, діючи умисно, всупереч Законам України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» незаконно придбав наркотичний засіб - метадон, після чого незаконно зберігав його з метою збуту у своєму будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконний збут наркотичного засобу метадону, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою наживи ОСОБА_7 31.08.2020 близько 14.00 год., на території свого домогосподарства, що знаходиться за вищевказаною адресою, під час проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки наркотичного засобу метадону, незаконно збув особі зі зміненими анкетними даними ОСОБА_9 за грошові кошти в сумі 500 грн. один фольгований згорток з вмістом подрібненої кристалічної речовини білого кольору, в якій згідно висновку експерта Вінницького НДЕКЦ №1602 від 02.09.2020 міститься наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон, загальною масою 0,0303 г.

Крім того, ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів з метою збуту, діючи з корисливих мотивів, за невстановлених обставин, у невстановленому місці, у невстановлений час та дату, діючи умисно, всупереч Законам України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» повторно, незаконно придбав наркотичний засіб - метадон, після чого повторно, незаконно зберігав його з метою збуту у своєму будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконний збут наркотичного засобу метадону, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою наживи ОСОБА_7 07.09.2021 близько 18.00 год., на території свого домогосподарства, що знаходиться за вищевказаною адресою, під час проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки наркотичного засобу метадону, незаконно збув особі зі зміненими анкетними даними ОСОБА_9 за грошові кошти в сумі 400 грн., блістер із вмістом однієї цілої таблетки та фрагментом таблетки, які згідно висновку експерта Вінницького НДЕКЦ №СЕ-19/102-21/1349-НЗПРАП від 14.09.2021 містять наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон, загальною масою 0,0368 г.

ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів з метою збуту, діючи з корисливих мотивів, за невстановлених обставин, у невстановленому місці, у невстановлений час та дату, діючи умисно, всупереч Законам України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» повторно, незаконно придбав наркотичний засіб - метадон, після чого повторно, незаконно зберігав його з метою збуту у своєму будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

07.09.2021 о 19 год. 10 хв. працівниками відділення поліції №2 Гайсинського РУП під час проведення санкціонованого обшуку в домогосподарстві, де проживає ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , у спальній кімнаті житлового будинку, на серванті виявлено та вилучено фольгований згорток з вмістом порошкоподібної речовини, білого кольору, в якій згідно висновку експерта Вінницького НДЕКЦ №СЕ-19/102-21/13047-НЗПРАП від 15.09.2021 містять наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон, загальною масою 0,0304 г.

Вимоги апеляційної скарги захисника мотивовано тим, що допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні ним кримінальних правопорушень визнав повністю, підтвердив факт вчинення ним злочинів, у скоєному щиро розкаявся.

На думку захисту, призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 307, ч.2 ст. 307 КК України не відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, за своїм розміром є явно несправедливим через суворість.

Суд, призначаючи покарання, неналежним чином врахував тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, а також ті обставини, що у ОСОБА_7 на утриманні сімя, неповнолітня дочка, матір яка потребує стороннього догляду та є повністю сліпою, відсутність скарг на обвинуваченого за місцем проживання, його відношення до вчиненого злочину, наявність обставин , які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання щире каяття, а також вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин.

Попри зазначені обставини та за відсутності обставин, що обтяжують покарання, наявності обставин, що пом`якшують покарання Тростянецький районний суд призначив покарання, яке не відповідає особі обвинуваченого, тому захисник просила застосувати положення ст.69 КК України, призначити ОСОБА_7 більш м`яке покарання, ніж передбачено законом, та звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника, захисника ОСОБА_6 , яка просила апеляційну скаргу задоволити, обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив задоволити апеляційну скаргу захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги захисника, суд вважає, що в задоволенні апеляційної скарги захисника слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини, кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.1 ст. 307, ч.2 ст.307 КК України в апеляційній скарзі захисника не оспорюється.

Кримінальне провадження розглянуто в порядку ч.3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через суворість.

За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції в дотримання вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7від 24.10.2003року «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, які згідно ст.12 КК України є тяжкими злочинами, вчиненими в сфері незаконного обігу психотропних речовин, особу винного, який раніше не судимий, неодружений, офіційно непрацевлаштований, за місцем проживання характеризується посередньо, має інвалідність III групи, обставини, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання та визначив мінімальне покарання, передбачене санкціями ч.1 ст. 307, ч.2 ст. 307 КК України.

Проаналізувавши обставини, які мають значення при призначенні покарання, перевіривши дотримання судом першої інстанції вимог ст. 50, ст. 65 КК України, суд апеляційної інстанції з урахуванням особи обвинуваченого, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення вважає, що визначене судом першої інстанції мінімальне покарання, передбачене санкціями ч.1 ст. 307, ч.2 ст. 307 КК України за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При цьому суд апеляційної інстанції керується правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 756/4830/17-к, що визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Доводи захисника щодо застосування ст.69, ст. 75 КК України є безпідставними.

Статтею 69 КК України передбачено призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Водночас за змістом приписів ст.75 КК України при застосуванні даної норми кримінального закону всі зібрані в справі дані щодо обставин вчинення кримінального правопорушення в сукупності з даними про особу винуватого мають спонукати до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Пункт 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначає, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Не заслуговують на увагу посилання захисника на те, що судом при призначенні покарання ОСОБА_7 не була врахована помякшуюча обставина вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин.

Вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин передбачає вчинення злочину під впливом зовнішніх факторів (особистих, сімейних), яким винний не зміг протистояти через свій уразливий стан.

Збіг тяжких життєвих (особистих та сімейних) обставин може бути пов`язаний з тяжким матеріальним становищем через відсутність роботи, неможливістю утримання сім`ї, тяжким захворюванням як самого винного, так і його близьких і рідних, вчиненням протиправного або аморального діяння членом сім`ї тощо.

Зазначені чинники визнаються обставинами, що пом`якшують покарання, лише за умови, якщо вони: а) виникли не з вини самої особи, яка вчинила злочин; б) були дійсно тяжкими, а не є такими лише на думку самого винного; в) обумовили вчинення ним злочину.

Відсутність такого зв`язку виключає можливість визнання зазначених обставин такими, що пом`якшують покарання.

Небажання ОСОБА_7 займатись суспільно корисною працею і відсутність через це у нього коштів та, як наслідок, настання скрутного матеріального становища, не є збігом тяжких життєвих та сімейних обставин в розумінні п.5 ч.1 ст.66 КК України.

Об`єктивні докази того, що ОСОБА_7 вчинив злочини у зв`язку зі збігом тяжких життєвих та сімейних обставин відсутні і під час апеляційного перегляду не надані.

В апеляційній скарзі захисник, викладаючи свої доводи, посилається на обставини, які були належним чином досліджені та враховані судом першої інстанції при прийнятті рішення відносно ОСОБА_7 .

Суд першої інстанції належним чином обгрунтував та умотивував рішення щодо недоцільності застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 .

При цьому суд проаналізував питання щодо оцінки помякшуючих обставин щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину в сукупності з доказами, що обвинувачений ОСОБА_7 сприяв досудовому розслідуванню лише після викриття його злочинної діяльності працівниками правоохоронних органів, його поведінки під час судового розгляду.

Також суд прийняв до уваги те, що ОСОБА_7 є особою з інвалідністю III групи загального захворювання та звернув увагу на те, що дана обставина не зменшує суспільну небезпечність його діянь, пов`язаних із зберіганням та збутом наркотичних речовин.

При цьому суд врахував довідки наявні в матеріалах кримінального провадження на підтвердження того, що мати ОСОБА_7 потребує стороннього догляду, оскільки є повністю сліпою.

В цій частині суд зазначив про наявність дочки, яка проживає в одному населеному пункті з матір`ю ОСОБА_10 , тому не позбавлена можливості доглядати за останньою.

Факт наявності сестри під час апеляційного розгляду підтвердив ОСОБА_7 .

Його пояснення, що лише він має доглядати за матір`ю, та як у сестри на даний час склалися важкі сімейні обставини не спростовують висновки суду щодо того, що сестра не позбавлена можливості доглядати за матірю.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоцільності застосування ст. 69 КК України.

Крім того, з урахуванням положень ст. 75 КК України відносно ОСОБА_7 неможливе застосування ст. 75 КК України.

Неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б істотними та підставами, передбаченими ст. 409 КПК України для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413,419 КПК України, суд апеляційної інстанції , -

ПОСТАНОВИВ :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника.

Вирок Тростянецького районного суду Вінницької області від 02.02.2023 року щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст.307, ч.2 ст.307 КК України залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

На підставі ч.4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3