КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/3327/2023 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Суддя - доповідач - ОСОБА_2 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

18 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 23.03.2023,

за участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

в режимі ВКЗ захисника ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 23.03.2023 продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 2 ст. 301, ч. 4 ст. 301, ч. 5 ст. 301, ч. 3 ст. 303 КК України, строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 20.05.2023 включно, без визначення розміру застави.

Визначено строк дії ухвали - до 20.05.2023 включно.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції, враховував конкретні обставини справи та особу обвинуваченого та дійшов до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, а запобіжний захід обраний ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою слід залишити без змін, оскільки на даний час є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним інкримінованих йому злочинів та ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, законних представників неповнолітніх потерпілих та свідків з метою зміни ними показань на його користь, перешкоджати судовому провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Крім того, на даний час застосування інших більш м`яких запобіжних заходів обвинуваченому ОСОБА_6 суд вважав недостатнім, а також суд вважав, що утримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою буде сприяти забезпеченню виконання процесуальних рішень у кримінальному провадженні у розумні строки.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність ухвали Подільського районного суду м. Києва від 23.03.2023 просить її скасувати та застосувати до нього запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладанням певних обов`язків.

В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що запобіжний захід йому було продовжено без наявних у суду першої інстанції матеріалів кримінального провадження, оскільки ним оскаржувалась попередня ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою і матеріали знаходились в суді апеляційної інстанції.

Вказує, що наведені прокурором ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України не відповідають дійсності. А те, що в клопотанні прокурора кожного разу лише змінюється дата, місяць та рік, що є неприпустимим, суперечить чинному законодавству.

Крім того, щодо ризику переховування від суду, апелянт вказує, що він є калікою у дуже тяжкому стані, його перебування у ДУ «Київський слідчий ізолятор» останні три роки, призвело до значного погіршення стану здоров`я, а саме до зруйнованої - розтрощеної кістки суглоба стегна правової нижньої кінцівки, що унеможливлює його пересування та обслуговування себе самостійно. Крім того, вказує, що він потребує постійного невідкладного нагляду та допомоги лікарів професійних фахівців профільної медицини, що унеможливлює його перебування у СІЗО та вказує на відсутність ризику переховування від суду.

Також апелянт зазначає, що докази у кримінальному провадженні, на даний час знаходяться в приміщенні Подільського районного суду міста Києва, до яких він фізично немає доступу та відношення. На думку апелянта, зазначені докази, можуть бути знищенні при певних причинах, а саме: знищення будівлі, військових руйнувань під час війни, але ніяк не від його дій.

Крім того, обвинувачений вказує, що потерпілі та свідки вже надали свої показання у даному кримінальному провадженні, а самі вони знаходяться, на безпечній від військових дій території. А прокурор на цей час не надав жодного письмово доказу впливу на потерпілих чи свідків, а тому ризик впливу на них відсутній.

Також, апелянт вказує, що немає на меті впливати на розгляд кримінального провадження, оскільки має на меті справедливе рішення суду, яке буде засноване на допустимих доказах та правдивих свідченнях здобутих законним шляхом.

Щодо ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, то апелянт зазначає, що він перебуває у дуже тяжкому стані, немає фізичної можливості, крім того посилається на складний час, у зв`язку із військовим станом, запровадженням комендантської години, згідно якої пересування без спеціальної перепустки та дозволу не можливо.

Крім того, обвинувачений вказує, що на сьогоднішній день має постійне місце проживання в місті Києві, отримує кошти у вигляді пенсії у зв`язку із інвалідністю. Має батька похилого віку. Звертає увагу суду, що він раніше не судимий та ніколи не порушував закон, зобов`язується з`являтись до суду за першим викликом та неухильно дотримуватись покладених на нього обов`язків і довести свою невинуватість у залі суду.

А також апелянт зазначає, що у супереч ч. 3 ст. 395 КПК України, його досі не повідомили письмово про продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не вручили копію ухвали Подільського районного суду м. Києва від 23.03.2023.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, з підстав наведених у ній, думку прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду, вивчивши надані судом першої інстанції матеріали провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, в провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 2 ст. 301, ч. 4 ст. 301, ч. 5 ст. 301, ч. 3 ст. 303 КК України .

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 16.06.2022 обвинуваченому ОСОБА_6 , продовжено строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 20.05.2023 включно, без визначення розміру застави.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини за яких таке продовження можливе.

Так, судом першої інстанції, були заслухані пояснення прокурора, обвинуваченого та його захисника, для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Всупереч доводам апеляційної скарги обвинуваченого, суд першої інстанції, під час розгляду питання доцільності продовження тримання під вартою, належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання, врахував конкретні обставини справи, особу обвинуваченого ОСОБА_6 , наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих йому злочинів та дійшов обґрунтованого висновку, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п.1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про те, що на даний час відсутні ризики, які б давали достатні підстави суду вважати, що він може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, то на переконання колегії суддів вони є безпідставними з огляду на наступне.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Як правильно встановив суд першої інстанції, характер висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні злочинів різного ступеню тяжкості, в тому числі особливо тяжкого, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років, а також дані про особу обвинуваченого, який є пенсіонером, не одружений, не має на утриманні осіб, які потребують піклування, тобто не має достатніх соціальних зв`язків, що в свою чергу дає достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення такі ризики не зменшились і виправдовують подальше його тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про незадовільний стан його здоров`я, який унеможливлює його перебування у СІЗО та свідчить про відсутність ризику його втечі та можливостівчинити інше кримінальне правопорушення, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки жодних належних доказів, які б свідчили про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може перебувати під вартою, а також не зможе здійснити дії, передбачені п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК Україниапеляційна скарга не містить, не надано таких відомостей і до суду апеляційної інстанції. Також, не було встановлено і судом першої інстанції в провадженні якого знаходиться дане кримінальне провадження, того, що ОСОБА_6 має такий стан здоров`я, який унеможливлює його перебування у СІЗО.Окрім того, спосіб вчинення інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, на переконання колегії суддів, дає достатні підстави вважати, що не дивлячись на стан здоров`я обвинуваченого, останній, шляхом доступу до мережі інтернет, може вчинити дії, передбачені п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Посилання обвинуваченого на наявність місця проживання в м. Києві та батька похилого віку, у сукупності з усіма обставини, які враховані судом першої інстанції при продовженні запобіжного заходу, на даному етапі провадження не будуть стримуючими факторами для запобігання встановленим ризикам кримінального провадження. Що ж до наявності у обвинуваченого третьої групи інвалідності та пенсії, то колегія суддів зауважує, що такі обставини не є визначальними, оскільки враховуються в сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні, а тому не дають підстав для зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу.

Щодо ризику, передбаченого п. 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливості обвинуваченого впливати на потерпілих, законних представників неповнолітніх потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, а також перешкоджати судовому провадженню іншим чином, то на переконання колегії суддів, з урахуванням конкретних обставин кримінальних правопорушень, які інкриміновані обвинуваченому, на даному етапі провадження, яке наразі триває, існують достатні підстави вважати, що обвинувачений може впливати, як на потерпілих, законних представників неповнолітніх потерпілих, так і свідків у даному кримінальному провадженні, з метою зміни ними показань, а також перешкоджати судовому провадженню іншим чином, а тому доводи обвинуваченого ОСОБА_6 в цій частині є безпідставними.

Твердження обвинуваченого, в апеляційній скарзі про те, що він не має на меті перешкоджати судовому провадженні, не спростовує обґрунтованість встановлених судом першої інстанції ризиків, а також жодним чином не дає достатніх підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 , не зможе здійснити дії, передбачені п.4 ч.1 ст. 177 КПК України.

Посилання обвинуваченого на відсутність ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст. 177 КПК України, колегією суддів не перевіряється, оскільки такий ризик не було встановлено судом першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про особу обвинуваченого, на даному етапі провадження, вказують на наявність підстав для продовження строку дії обраного йому запобіжного заходу Таким чином, підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Щодо тверджень обвинуваченого про те, що судом першої інстанції йому було продовжено запобіжний захід без наявних у суду матеріалів кримінального провадження, так як ним оскаржувалась попередня ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою і матеріали знаходились в суді апеляційної інстанції, то такі твердження є безпідставними, оскільки, згідно із положеннями ч.2 ст. 422-1 КПК України, у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою, в тому числі для продовження строку тримання під вартою, судом апеляційної інстанції витребовується не кримінальне провадження, а відповідна ухвала про продовження строку тримання під вартою та клопотання про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

Що стосується посилання апелянта, на те, що йому не було повідомлено письмово про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та не вручено копію ухвали Подільського районного суду м. Києва від 23.03.2023, то колегія суддів зауважує, що відповідно до журналу судового засідання від 23.03.2023, після оголошення судом першої інстанції про надходження клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, в судовому засіданні було здійснено перерву для ознайомлення обвинуваченого з клопотанням, після якої обвинувачений висловив свою позицію з приводу суті клопотання, заявивши, що заперечує щодо задоволення клопотання прокурора, при цьому жодних заяв про необхідність додаткового часу для ознайомлення з клопотанням прокурора не заявляв. Окрім того, розгляд питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою судом першої інстанції здійснювався на стадії судового розгляду кримінального провадження, в порядку ч.3 ст. 331 КПК України, яка зобов`язує суд незалежно від наявності клопотань розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Як слідує з журналу судового засідання, відразу після виходу з нарадчої кімнати, ухвала Подільського районного суду міста Києва від 23.03.2023 була оголошена судом першої інстанції, тобто зі змістом ухвали, порядком та строком її оскарження ОСОБА_6 був ознайомлений.

Відтак, будь - яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, як про це просить обвинувачений, має забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 23.03.2023, якою ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 2 ст. 301, ч. 4 ст. 301, ч. 5 ст. 301, ч. 3 ст. 303 КК України, продовжено строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 20.05.2023 включно, без визначення розміру застави - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4