ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/1582/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2023 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

провівши в залі суду в м. Києві підготовче судове засідання кримінального провадження, внесеного до ЄРДР № 0000019,з обвинувальним актом за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Калхіда, Грузія, грузина, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, пенсіонера, маючого інвалідність ІІ групи зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що він, достовірно знаючи про відсутність у нього передбачених законом підстав, а саме, права власності або користування (оренди) земельною ділянкою, діючи умисно, всупереч ст. 14 Конституції України, ст. 116, 124, 125, 211 Земельного кодексу України, порушуючи статтю 376 Цивільного кодексу України, статті 26, 35, 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», з невстановленого в ході досудового розслідування періоду, але не пізніше 29.07.2014, для особистих потреб, без правовстановлюючих документів, самовільно здійснив будівництво об`єкту нерухомості, площею 100,5 м2 на частині земельної ділянки, площею 100,5 м2, за адресою: АДРЕСА_2 , яка перебуває в комунальній власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради, тим самим здійснив самовільне будівництво на самовільно зайнятій земельній ділянці, за наступних обставин.

Так, статтею 14 Конституції України проголошено, що земля є основним національним багатством, яке перебуває під особливою охороною держави.

Статтею 116 Земельного кодексу України передбачено підстави набуття права на землю, зокрема, придбання права на землю громадянами та юридичними особами, що здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Статтею 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішень відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Статтею 125 Земельного кодексу України проголошено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ч.1 ст. 211 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи несуть кримінальну відповідальність за самовільне зайняття земельних ділянок.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідального рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо земельної ділянки.

Так, у невстановлений в ході досудового розслідування час, приблизно впродовж 2014 року, ОСОБА_5 , порушуючи статтю 376 Цивільного кодексу України, статті 26, 35, 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», діючи у власних інтересах, маючи умисел на самовільне будівництво на самовільно зайнятій земельній ділянці за відсутністю відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи користування (оренду) та за відсутністю вчиненого правочину щодо вказаної земельної ділянки, а також без державної реєстрації права власності на вказану земельну ділянку, права постійного користування і права оренди земельної ділянки та документів, що посвідчують право на земельну ділянку, умисно самовільно за домовленістю та у співучасті з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, з якою перебував у робочих відносинах, здійснив самовільне будівництво об`єкту нерухомого майна - нежитлової будівлі, загальною площею 100,5 м2, що розташована на земельній ділянці з кадастровим номером :63:243:0109 по АДРЕСА_2 .

Так, ОСОБА_5 умисно, діючи спільно з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, достовірно знаючи про відсутність у нього передбачених законом підстав а саме, законних прав власності або користування земельною ділянкою, діючи умисно, всупереч принципам, визначеним статтею 14 Конституції України, а також діючи всупереч статей 116, 124, 125, 211 Земельного кодексу України, з корисливого мотиву - самовільного зайняття земельної ділянки комунальної власності, що розташована по АДРЕСА_2 , здійснили дії спрямовані на незаконне самовільне будівництво об`єкту нерухомого майна - нежитлової будівлі (літ. Г), загальною площею 100,5 м2 та його реєстрацію.

Так, особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, за попередньою домовленістю з ОСОБА_5 у 2008 році, точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, достовірно знаючи про відсутність об`єкту нерухомого майна - нежитлової будівлі (літ. Г), загальною площею 100,5 м2, отримав рішення Постійно діючого третейського суду при всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський культурний центр тюркомовних та східних народів» від 23.09.2008 у справі № 01013/08 яким визнано за ОСОБА_5 право власності на неіснуючий, станом на дату винесення рішення об`єкт нерухомого майна по АДРЕСА_3 та ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06.10.2008.

В подальшому ОСОБА_5 за домовленістю з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, шляхом внесення неправдивих відомостей до Декларації про початок виконання будівельних робіт від 02.06.2014 № КВ 02 та Декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 20.06.2014 № КВ 77 здійснив дії щодо реєстрації самочинно збудованого об`єкту нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 00) - нежитлової будівлі (літ. Г), загальною площею 100,5 м2, вчинивши дії щодо зміни дійсної адреси місцезнаходження об`єкту нерухомого майна, по АДРЕСА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Крім того, впродовж 2014 року, маючи умисел на самовільне зайняття земельної ділянки, зайняв частину (площею 100,5 м2) земельної ділянки з кадастровим номером :63:243:0109, яка перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради шляхом самовільної забудови об`єктом нерухомого майна - нежитлової будівлі (літ. Г), загальною площею 100,5 м2.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив самовільне будівництво будівлі на самовільно зайнятій земельній ділянці, та його дії кваліфіковано за ч. 3 ст. 197-1 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 заявив клопотання, в якому просив звільнити його від кримінальної відповідальності за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України на підставі положень ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та у зв`язку з цим кримінальне провадження закрити, вказуючи на своє право на таке звільнення, передбачене кримінальним та кримінальним процесуальним законодавством, зазначивши, що він розуміє, що закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності є підставою, що його не реабілітує.

Прокурор та представник потерпілого проти задоволення заявленого клопотання не заперечували.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, виходячи із наступного.

Так, розглядаючи вказане питання, суд виходить із положень глави 24 параграфу 2 КПК України, яка передбачає звільнення особи від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. За змістом ст. 286 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України зазначено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, і до дня набрання вироком законної сили минуло 3 роки.

Санкція ч. 3 ст. 197-1 КК України передбачає максимальне покарання у виді обмеження волі на строк до трьох років і тому згідно положень ст. 12 КК України вказане кримінальне правопорушення віднесено до категорії кримінального проступку

На час судового провадження з моменту вчинення інкримінованого кримінального правопорушення минуло понад три роки.

Підстав для зупинення чи переривання перебігу строку давності суд не вбачає, обвинувачений нових кримінальних правопорушень протягом перебігу строків давності не вчиняв, а тому він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження з цих підстав підлягає закриттю.

При цьому обвинувачений, якому судом детально роз`яснено підставу звільнення від відповідальності, а також його право на розгляд справи незалежним та безстороннім судом для доведення своєї невинуватості, наполягав на задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження за нереабілітуючою обставиною - на підставі закінчення строків притягнення до кримінальної відповідальності і зазначив, що вину у вчиненому визнає в повному обсязі.

Враховуючи обмеження повноваженнями держави строків щодо кримінального переслідування особи, що вчинила кримінальне правопорушення, за відсутності обставин, що є перешкодою для застосування положень ст. 49 КК України, наявністю обставин, що підтверджують благополучне закінчення строків давності за раніше вчинене кримінальне правопорушення, приймаючи до уваги прохання обвинуваченого звільнити його від кримінальної відповідальності за нереабілітуючою обставиною, суд вважає, що клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності підлягає задоволенню.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. ст. 285, 286, 288, 369-371 КПК України, ст. ст.12, 44, 49 КК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000019, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України - закрити.

Речові докази по справі, а саме: копію реєстраційної справи 00 (7343772) м. Київ, Харківське шосе, 68 - зберігати при матеріалах Дарницької окружної прокуратури м. Києва.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя