Справа №522/7440/23
Провадження №1-кп/522/1930/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

у спрощеному провадженні щодо кримінального проступку

02 травня 2023 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

здійснивши судовий розгляд у спрощеному провадженні, на підставі обвинувального акту, у кримінальному провадженні №0000129внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.03.2023 року, у залі Приморського районного суду м. Одеси за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Одеси, громадянки України, із середньо освітою, непрацюючої, яка має на утриманні двох неповнолітніх дітей 2006 року народження, та 2008 року народження, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше засудженої:

-06.03.2023 року Приморським районним судом м. Одеси за ч.3 ст.357 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 850 грн.,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, суд

В С Т А Н О В И В:

07.03.2023 року приблизно о 15 годині 30 хвилин ОСОБА_3 знаходилась у приміщенні магазину «АТБ», що розташований за адресою: м. Одеса, вулиця Катериненська,будинок №90, разом із ОСОБА_4 , який попросив ОСОБА_3 потримати ноутбук, та у неї, раптово, виник протиправний намір спрямований на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, а предметом свого протиправного посягання вона визначила сумку чорного кольору з ноутбуком марки «Lenovo», чорного кольору модель «S 145» вартістю 5000 (п?ять тисяч) гривень.

Реалізуючи свій протиправний намір, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, ОСОБА_3 , діючи умисно, з корисливих мотивів, не маючи намір повертати сумку чорного кольору з ноутбуком марки «Lenovo» у корпусі чорного кольору в ній, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, під приводом допомогти, взяла у ОСОБА_4 сумку чорного кольору з ноутбуком марки «Lenovo» у корпусі чорного кольору та, відійшовши в сторону, залишила собі сумку чорного кольору з ноутбуком марки «Lenovo» у корпусі чорного кольору модель «S145» в ній.

В подальшому, скориставшись тим, що ОСОБА_5 відволікся, та переключив свою увагу на товари, що знаходились в магазині ОСОБА_3 покинула місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись майном, яким протиправно заволоділа на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_3 , шляхом зловживання довірою, заволоділа сумкою чорного кольору з ноутбуком марки «Lenovo» у корпусі чорного кольору моделі «S145», спричинивши потерпілому ОСОБА_4 матеріальний збиток на суму 5 000 (п?ять тисяч) гривень.

Як вбачається, із матеріалів кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_3 не оспорювала встановлені під час дізнання обставини, і згодна із розглядом обвинувального акту за її відсутності у спрощеному провадженні, а також беззаперечно визнала свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України у шахрайстві, а саме у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою, про що підписала 13.04.2023 року, у присутності захисника ОСОБА_6 відповідну заяву.

Відповідно до заяви від 13.04.2023 року, у матеріалах кримінального провадження, потерпілий ОСОБА_4 згодний із розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду у судовому засіданні.

У порядку, передбаченому ст.302 КПК України, прокурор Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_7 надіслав до Приморського районного суду м. Одеси обвинувальний акт, у якому зазначив клопотання про його розгляд у спрощеному порядку, без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Згідно до ч.1 ст.381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт, щодо вчинення кримінального проступку, без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту за його відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.302 КПК України встановивши під час досудового розслідування, що підозрюваний беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акту за його відсутності, а потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, не заперечують проти такого розгляду, прокурор має право надіслати до суду обвинувальний акт, в якому зазначає клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст.381 КПК України суд розглянув обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.

Відповідно до заяв учасників процесу про спрощене провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, докази у судовому провадженні не досліджувалися, згідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України.

Приймаючи до уваги вище указане, суд вважає, що винність обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні указаного кримінального правопорушення повністю доведена.

Дії обвинуваченої ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.1 ст.190 КК України як шахрайство, а саме заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою.

У ст.65 КК України передбачено про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_3 покарання, суд враховує її особу, та те, що вона обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення кримінального проступку.

Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 ,суд враховує те, що вона щиро розкаялась у вчиненні кримінального правопорушення, та має на утриманні двох неповнолітніх дітей 2006 року народження, та 2008 року народження.

Як обставину, що обтяжує покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , суд враховує рецидив злочинів.

У п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7 (у редакції від 06.11.2009 року) зазначено, що призначаючи покарання у виді штрафу або виправних робіт і визначаючи розмір та строки відповідного покарання, суди мають враховувати майновий стан підсудного, наявність на його утриманні неповнолітніх дітей, батьків похилого віку тощо.

Як зазначено у п.12 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7 (у редакції від 06.11.2009 року) виправні роботи призначаються тільки працюючим і відбуваються за місцем роботи засуджених.

На думку суду, призначення покарання у вигляді штрафу або виправних робіт є неможливим, так як обвинувачена ОСОБА_3 офіційно не працевлаштована.

Суд вважає, що призначення обвинуваченій ОСОБА_3 покарання у вигляді громадських робіт не буде достатнім для виправлення указаної обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням особи обвинуваченої ОСОБА_3 , наявності вище зазначених двох пом`якшуючих покарання обставин, однієї обставини, що обтяжує покарання, та відсутність заборон, зазначених у ч.3 ст.61 КК України, суд приходить до висновку про те, що їй необхідно призначити покарання у вигляді обмеження волі, із застосуванням ст.75 КК України, та звільнити указану обвинувачену від відбування покарання, із випробуванням, та покласти на неї обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України.

З урахуванням особи обвинуваченої ОСОБА_3 , наявності двох пом`якшуючих покарання обставин, однієї обставини, що обтяжує покарання, суд вважає недоцільним покладення на обвинувачену ОСОБА_3 додаткових обов`язків, передбачених ч.3 ст.76 КК України.

На підставі вище указаного, суд вважає, що такий вид покарання буде достатній для її виправлення, та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Згідно ч.1 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Як вбачається, із матеріалів кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_3 не відбула покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 06.03.2023 року, згідно до якого вона була засуджена за ч.3 ст.357 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 850 грн., а тому суд зобов`язаний призначити їй покарання за сукупністю вироків, із врахуванням невідбутого покарання за вище указаним вироком суду.

Згідно до ч.3 ст.72 КК України основне покарання у виді штрафу при призначенні за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

На підставі вище зазначеного, суд вважає, що вирок Приморського районного суду м. Одеси від 06.03.2023 року, згідно до якогообвинувачена ОСОБА_3 була засуджена до покарання у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 850 грн.повинен виконуватись самостійно.

Міру запобіжного заходу у зв`язку із відсутністю клопотань учасників судового провадження обвинуваченій ОСОБА_3 не обирати.

Питання про долю речових доказів суд вирішує, відповідно до вимог ч.2 ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.100, 302, 331, 367-371, 373, 374, 376, 381, 382, 395, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, та призначити їй покарання за указаною частиною указаної статті обмеження волі строком на 1 /один/ рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, з випробуванням строком на 1 /один/ рік.

На підставі ч.1 ст.76 КК України строком на 1 /один/ рік покласти на ОСОБА_3 , наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Строк відбування покарання, а саме іспитовий строк ОСОБА_3 , по цьому вироку Приморського районного суду м. Одеси, рахувати з моменту проголошення вироку, тобто з 02.05.2023 року.

Міру запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_3 не обирати.

Згідно до ч.3 ст.72 КК України вирок Приморського районного суду м. Одеси від 06.03.2023 року, яким обвинувачену ОСОБА_3 було засуджено за ч.3 ст.357 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 850 грн. за сукупністю вироків складанню із призначеним ОСОБА_3 покаранням не підлягає, та виконується самостійно.

Речовий доказ - сумку для ноутбука чорного кольору, яка належить ОСОБА_4 вважати повернутою потерпілому ОСОБА_4 за належністю.

Речовий доказ ноутбук чорного кольору, який належить ОСОБА_4 вважати повернутим потерпілому ОСОБА_4 за належністю.

Речовий доказ диск формату DVD-R 4.7 GB ANV зберігати у матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом 30 діб з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси у Одеський апеляційний суд.

Вирок суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 цього Кодексу.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу. Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1

02.05.2023