В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000415 за апеляційною скаргою прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_7 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 грудня 2022 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

-обвинуваченого за ч.1 ст.286 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 грудня 2022 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 51 000 грн. Відмовлено у задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 про відшкодування майнової та моральної шкоди. Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Апелянт просить вирок скасувати в частині призначеного покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України призначити покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян 51 000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор, не оспорюючи висновків суду щодо фактичних обставин кримінального правопорушення та доведеності вини обвинуваченого, вважає, що вирок підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Апелянт зазначає, що санкцією ч.1 ст.286 КК України передбачене додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років. Проте, судом першої інстанції додаткове покарання ОСОБА_6 не призначено. Тобто, судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

09.04.2021 близько 09.45 години, ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною вулиці Генерала Карпенко в місті Миколаєві, з боку вулиці Крилова у напрямку до проспекту Центрального, при наближенні до нерегульованого світлофором пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 ПДР України і дорожньою розміткою 1.14.1 ПДР України, розташованого на проїзній частині вулиці Генерала Карпенка, в районі перехрестя з вулицею Морехідною, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміни, не зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом всупереч того, що автомобіль, який рухався у попутному із ним напрямку, зліва від нього, знижував швидкість аж до зупинки, щоб надати перевагу у русі пішоходу, продовжив рух у обраному раніше напрямку, не переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який рухався в межах дії дорожньої розмітки 1.14.1 ПДР України та дорожніх знаків 5.35.1, 5.35.2 ПДР України, зліва направо відносно напрямку руху водія ОСОБА_6 , чим порушив вимоги п.п. 2.3 «б», п. 18.4 ПДР України, що спричинило потерпілому ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. Його дії кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України.

Позиції учасників судового розгляду.

Прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_6 просив вирок залишити без змін та врахувати, що після ДТП він не керує транспортними засобами.

Потерпілий ОСОБА_8 повідомлений про дату та час апеляційного розгляду, але не з`явився, його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, є правильними, відповідають фактичним обставинам справи, та апелянтом в цій частині не оспорюються.

Враховуючи визначені ст. 404 ч.1 КПК України межі перегляду судом апеляційної інстанції, вирок в цій частині не переглядається.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора відносно того, що суд першої при ухваленні оскаржуваного вироку судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, оскільки безпідставно не призначено додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними, то вони є слушними.

Згідно з п. 2 ч. 3 та п.2 ч.4 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема, мотиви призначення покарання, а у резолютивній частині - остаточна міра покарання, обрана судом, та коли призначається більш м`яке покарання, ніж передбачено законом, при зазначенні обраної судом міри покарання робиться посилання на статтю 69 Кримінального кодексу України.

Згідно загальних засад призначення покарання (ст. 65 КК України), суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Судом першої інстанції призначено ОСОБА_6 основне покарання у виді штрафу, яке передбачено санкцією ч.1 ст. 286 КК України

Санкцією ч.1 ст.286 КК України передбачено також додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Між тим, ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, яке є обов`язковим, не призначено, та судом першої інстанції не наведено жодних мотивів свого рішення.

Відповідно до ч.2 ст.69 КК України на підставах, передбачених у ч.1 цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, оскільки ОСОБА_6 призначено за ч.1 ст.286 КК України основне покарання у виді штрафу в розмірі три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, то з огляду на вимоги ч.2 ст. 69 КК України, відсутні підстави не призначати додаткове покарання, що передбачене в санкції статті як обов`язкове.

За таких обставин, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що з огляду на вимоги ч. 1 ст. 413 КПК України тягне за собою скасування вироку.

З огляду на викладене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а оскаржуваний вирок відповідно до ст. 420 КПК України скасуванню в частині призначення покарання, з ухваленням нового вироку.

При призначенні ОСОБА_6 покарання апеляційний суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, який відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується задовільно, є пенсіонером. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, не встановлені.

З урахуванням вимог апеляційної скарги, ОСОБА_6 слід призначити покарання у межах санкції ч.1 ст. 286 КК України у виді штрафу, з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Основне та додаткове покарання апеляційний суд призначає у мінімальному розмірі, який передбачений санкцією ч.1 ст. 286 КК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418, 420, 424, 425, 532, 615 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва задовольнити.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 грудня 2022 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок.

Призначити ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді штрафу у розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік .

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_9