Номер провадження:1/521/14/23
ПОСТАНОВА

ВСТУПНА ЧАСТИНА

м. Одеса, Україна

31 серпня 2023 року

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді: ОСОБА_1

із секретарем: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

захисника - адвоката: ОСОБА_4

підсудного: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_5 , у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 365, ч. 3 ст. 371 КК України, -

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

1.Суть питання, що вирішується постановою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

1.1.Судом проводився розгляд клопотання підсудного ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінальної справи у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі ст. 49 КК.

1.2.Питання розглядалось за ініціативою підсудного ОСОБА_5 на стадії судового розгляду.

2.Встановлені судом обставини із посиланням на докази.

2.1.До Малиновського районного суду м. Одеси, надійшла для розгляду по суті кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_5 та осіб у відношенні яких кримінальна справа закрита на підставі ст. 49 КК раніше за часом, у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 365, ч. 3 ст. 371 КК України.

2.2.Відповідно до обвинувального висновку, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК - за кваліфікуючими ознаками перевищення влади, тобто умисне вчинення службовою особою дій, які явно виходять за межі наданих їй прав чи повноважень, якщо воно супроводжувалось насильством, застосуванням спеціальних засобів та болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності катування.

2.3.Окрім того, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 371 КК - за кваліфікуючими ознаками завідомо незаконний привід, який був вчинений в інших особистих інтересах.

3.Позиції сторін кримінального провадження.

3.1.Обвинувачений ОСОБА_5 оголосив клопотання та просив його задовольнити, оскільки просить звільнити його від кримінальної відповідальності з підстав визначених у законі. Він показав, що свою вину не визнає. Вважає обвинувачення надуманим і в законному порядку не доведеним. Вважає справу замовною і такою, яка підриває його честь та гідність, як людини і громадянина України. Однак оскільки прокурор не здатний в розумні строки довести обвинувачення до виправдувального вироку, а він втрачає свій життєвий час на явку до суду і спілкування з образами минулого, вважає можливим закрити таке провадження і звільнити його від кримінальної відповідальності. Просить суд вважати таку підставу для звільнення від кримінальної відповідальності як реабілітуючу.

3.2.Захисник підтримала правову позицію свого підзахисного і просила клопотання задовольнити і закрити кримінальну справу, звільнивши ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності.

3.3.Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти звільнення від кримінальної відповідальності підсудного ОСОБА_5 та закриття кримінального провадження.

4.Мотиви, з яких суд виходив при винесенні постанови, положення закону яким керувався суд.

4.1.Суд вважає, що клопотання підсудного ОСОБА_5 підлягає задоволенню, а кримінальна справа підлягає закриттю із звільнення підсудного від кримінальної відповідальності, з наступних підстав.

4.2.Питання звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінальної справи у зв`язку із закінченням строків давності регулюються ст. 11-1 КПК України (ред.1960 року) та ч. 1 ст. 49 КК України.

4.3.Для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, повинні бути дотримані певні умови, які викладені в ст. 49 КК. Так особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло - десять років - у разі вчинення тяжкого злочину /ч. 1 п. 4 ст. 49 КПК/.

4.4.В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК, за яке можливо призначити максимальне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 8 років та у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 371 КК за яке можливо призначити максимальне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 10 років.

4.5.Судом також встановлено, що кримінальні правопорушення у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 мали місце 23.12.2011 року. Тобто з часу вчинення кримінального правопорушення минуло більше ніж 10 (десять) років. За вказаний час нових злочинів або кримінальних проступків підсудний не вчинив, від органу досудового розслідування не переховувався, у розшуку не перебував, тобто підстав для зупинення або переривання перебігу давності притягнення до кримінальної відповідальності не має. Підсудний повністю розуміє суть обвинувачення та підставу звільнення від кримінальної відповідальності.

4.6.Думка потерпілого, який не з`являється у судові засідання, не впливає на вирішення такого клопотання по суті, оскільки вимоги закону передбачені в ст. 49 КК є імперативними, які не допускають права вибору і вимагають безумовного їх виконання судом. У даному випадку, з`ясування думки потерпілого за законодавчою нормою, є лише формальність, яка не передбачає жодних можливостей, які б надавали право впливу на вирішення такого клопотання.

4.7.З урахуванням викладених обставин та вимог КК і КПК, суд вважає, що ОСОБА_5 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальна справа підлягає закриттю.

4.8. Підсудному роз`яснений зміст частин 2 та 3 ст. 7-1 КПК України (ред. 1960р).

4.9.Щодо питання реабілітації підсудного ОСОБА_5 .

4.10.Особливо важливе практичне значення серед обставин, які дають підстави для звільнення особи від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, має давність. Безпосередньо похідним питанням від давності є реабілітація обвинуваченого.

4.11.Чому більш менш тривала відсутність відомостей про особу, яка вчинила кримінальне правопорушення або тривалий період під час якого не притягнуто особу до кримінальної відповідальності може створити для такої особи законну підставу звільнення від кримінальної відповідальності? На чому ґрунтується ця погашаюча сила часу?

4.12.Відповідь на це питання стоїть у прямій залежності від самого змісту сутності та цілей кримінального права.

4.13.Для застосування покарання за дії пов`язані із вчинення кримінального правопорушення суд повинен, насамперед встановити саму подію, з усіма її подробицями, встановити участь у цій події даної особи та ступінь такої участі і лише потім до з`ясованої винності підсудного (обвинуваченого) застосувати призначене в законі покарання. Таке встановлення події та її елементів залежить від відтворених у суді різних фактичних даних, які є підставою суддівського переконання. Натомість час стирає ці дані і руйнує їх доказову силу. Зникають сліди, які залишились у фізичному світі злочином. В тому числі головні докази обставин, свідки змінюють місця проживання та банально забувають картину таких подій. Тобто як правило події далекого минулого малюються в людській пам`яті, за рідкісними винятками, невизначеними загальними рисами, і здобуті цим шляхом дані, які повинні бути підставою для суду, захисту і обвинувачення, стають сумнівними і хиткими. Зрозуміло, що за таких умов саме кримінальне переслідування винних, через його безрезультатність, є безплідною витратою державних сил. Окрім того, вироки, ухвалені на підставі настільки хитких доказів, втрачають ту достовірність, яка необхідна для надання їм авторитету сили і за своїм змістом загрожують сумними та непоправними судовими помилками. Всі ці міркування і змушують законодавця встановити, коли після здійснення злочинного діяння пройшов більш-менш значний проміжок часу, то держава зовсім відмовляється від переслідування осіб, які підозрюються, обвинувачуються у скоєнні кримінального правопорушення.

4.14.У даному провадженні, як зазначено вище, події мали місце більше десяти років тому. За цей час прокурор не спромігся доставити всіх свідків обвинувачення, яких за провадженням 33 особи. Інші докази також не досліджені судом, не з вини обвинуваченого. Правова та життєва цінність показів у даному провадженні, безумовно не може бути розумно використана судом при будь-яких умовах.

4.15.Матеріальною причиною відмови від кримінального покарання і звільнення особи від кримінальної відповідальності у теорії права виступає певне милосердне ставлення до особи.

4.16.Як зазначено одним з юристів ХІХ століття, доктором кримінального права, професором ОСОБА_6 щодо питання давності у кримінальному праві: «…зцілюючи рану, нанесену злочинцем суспільству, час робить покарання не тільки непотрібним, але і часом позитивно шкідливим. Покривало забуття, накинуте часом на вчинене досить давно, хоч би й криваву подію, робить притягнення винного до відповідальності безцільною помстою, позбавляє її внутрішнього змісту. Громадська совість, схвильована злочином, заспокоїлася, її приголомшливе враження, пробуджений злочином страх і занепокоєння - забулися серед буденних занепокоєнь житейської мети»1. Така думка видатного криміналіста заснована на дуже прогресивних і мотивованих теоріях Західних Європейських країн (Франції, Італії, Англії). Покарання за такою теорією залишається безцільним, коли воно відокремлено від моменту скоєння злочину значним проміжком часу, хоча б протягом цього терміну і була в законному порядку встановлена винність особи.

4.17.Така теорія у кримінальному праві, щодо давності стверджує про безцільність застосування не тільки будь-яких покарань до обвинуваченого, але й про відсутність необхідності кримінального переслідування такої особи, якщо минув значний проміжок часу з дня вчинення правопорушення. За вказаний час особа, яка притягається до відповідальності могла змінити спосіб життя, обставини і обстановку навколо себе. Могла змінити коло осіб, з якими спілкувалась. У сім`ї такої особи, могли також відбутись певні зміни, які безпосередньо впливають на сам зміст життя такої особи. Тобто державна політика у сфері кримінального переслідування громадян у таких випадках буде марною жорстокістю.

4.18.Всі вище зазначені теоретичні викладки розумно показують, що особа не може вважатись винуватою, допоки її не буде визнано такою у встановленому законом порядку вироком суду і у змагальному процесі. Всі інші думки і твердження з цього приводу є помилковими і мають свою природу з репресивного радянського мислення, яке переслідуючи людину створювало у суспільстві відносини рабського підкорення не тільки тіла але й духу.

4.19.Однак краще за інших таку теоретичну концепцію розвив англійський філософ Томас Гоббс: «….не винести обвинувального вироку після заслуховування справи - значить виправдати, але сказати, що не виправдання є обвинуваченням, було б помилковим»2.

4.20.Таким чином, суд вважає за необхідне зазначити, що питання визначення у вказаній справі реабілітації підсудного ОСОБА_5 не входить до повноважень суду. Більше того, кримінальний закон не дає визначення такого поняття і підстав для застосування такого інституту кримінального права. Фактично воно є теоретичним поняттям, однак яке має велику, індивідуальну практичну необхідність у різних сферах життя людини, яка потрапила у коло кримінальної репресії. Разом з тим, суд зазначає, що підсудний ОСОБА_5 не визнаний винним у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 365, ч. 3 ст. 371 КК України, оскільки його вина не була доведена в порядку передбаченому законом та у строки, що встановлені у законі.

4.21.Кримінальна справа закривається судом з підстав встановлених у законі у зв`язку із закінченням строків давності, на що добровільно погодився обвинувачений.

4.22.Виносячи постанову, суд керується ст. ст. 12, 49 КК, ст. ст. 7-1, 11-1, 273, 282 КПК України(1960 р.).

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

1.Висновки суду.

1.1.Клопотання підсудного (обвинуваченого) ОСОБА_5 - задовольнити.

1.2.Закрити кримінальну справу у відношенні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 371 КК, на підставі ст. 11-1 КПК та ст. 49 КК, в зв`язку із закінченням строків давності, звільнив його від кримінальної відповідальності.

1.3.Запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд - скасувати.

2.Набрання постановою законної сили та її оскарження.

2.1.Постанова суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

2.2.Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК, якщо таку скаргу не було подано.

2.3.Постанова суду про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, може бути оскаржена, через суд, який ухвалив судове рішення, протягом семи днів з дня її оголошення.

С У Д Д Я: ОСОБА_1

[1]М.С. Таганцев, «Лекції з кримінального права» Частина загальна, Том ІІ 1460 арк.; Репринт. Арк.1423

[2]Томас Гоббс, «Левіафан, або Суть, будова і повноваження держави церковної та цивільної», Частина перша Глава ХVI, арк. 128. Твори у двох томах, Філософська спадщина. Том 2, Видавництво «Думка» М. 1989 р.

1 М.С. Таганцев, «Лекції з кримінального права» Частина загальна, Том ІІ 1460 арк.; Репринт. Арк.1423.

2 Томас Гоббс, «Левіафан, або Суть, будова і повноваження держави церковної та цивільної», Частина перша Глава ХVI, арк. 128. Твори у двох томах, Філософська спадщина. Том 2, Видавництво «Думка» М. 1989 р.