ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 623/8226/20 Номер провадження 11-кп/814/231/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000091 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17 листопада 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Калуга Російської Федерації, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, судимий, останній раз:

07 лютого 2020 року вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі,

визнаний винуватим та засуджений за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та за вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 07 лютого 2020 року, остаточно засуджений на 4 роки позбавлення волі.

Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави 300 грн за проведення судових експертиз.

Вирішене питання про речові докази.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що він 26 січня 2020 року близько 20 год., шляхом пошкодження вхідних дверей, проник до будинку АДРЕСА_2 , звідки таємно, повторно, викрав два телевізори, що належать потерпілій ОСОБА_9 , внаслідок чого заподіяв їй майнову шкоду в розмірі 990 гривень.

Кримінальне провадження розглянуте в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить пом`якшити покарання, оскільки він має інвалідність 3-ї групи, що підтверджується довідкою медико-соціальної експертної комісії.

В апеляційній скарзі захисник також просить пом`якшити призначене ОСОБА_8 покарання з огляду на визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Звертає увагу на особу ОСОБА_8 , який на обліку у психіатричному та наркологічному диспансерах не перебуває, відшкодував заподіяну потерпілій майнову шкоду.

Вказує про відсутність у кримінальному провадженні обставин, що обтяжують покарання.

Інші учасники провадження вирок суду не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримання доводів апеляційних скарг, думку прокурора про законність та обґрунтованість судового рішення, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до такого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за наведених у вироку обставин та кваліфікація його дій за ч.3 ст.185 КК України в апеляційних скаргах не оспорюються.

Доводи сторони захисту про суворість призначеного покарання є непереконливими.

Згідно зі ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Під особою обвинуваченого, у контексті цієї статті Кодексу, розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обираючи ОСОБА_8 захід примусу, місцевий суд дав належну оцінку ступеню тяжкості вчиненого злочину, виходячи не лише з визначених у ст.12 КК України формальних критеріїв, а й з особливостей конкретного кримінального правопорушення.

Так, суд, виконуючи приписи ст. 65 цього Кодексу, узяв до уваги, що обвинувачений повторно вчинив тяжкий умисний корисливий злочин проти власності, поєднаний з проникненням у житло, обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшкодування шкоди шляхом повернення викраденого майна та стан його здоров`я.

З урахуванням цих обставин суд обґрунтовано призначив ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців,тобто в розмірі, наближеному до мінімального, що передбачений санкцією ч.3 ст.185 КК України, за якою його визнано винуватим.

Застосовуючи за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч.4 ст.70 КК України принцип часткового складання покарань, суд дотримався роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наведених у п.22 постанови від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до яких при частковому складанні розмір остаточного покарання в усякому разі має бути більшим за розмір кожного з покарань, призначених за окремі злочини.

Всупереч доводам захисника, суд правильно вказав про наявність обставини, яка обтяжує покарання рецидиву злочинів, оскільки рецидивом кримінальних правопорушень, відповідно до ст.34 КК України визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення.

Враховуючи цю обставину, яка обтяжує покарання, а також дані про особу ОСОБА_8 , який характеризується негативно, не працює, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення розбійних нападів та крадіжок, проте на шлях виправлення не став і після звільнення з місць позбавлення волі продовжив вчиняти умисні тяжкі злочини проти власності, поєднані з проникненням у житло, що характеризує його особистість наявністю стійкої внутрішньої орієнтації на злочинний спосіб задоволення потреб, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення призначеного покарання.

Адже визначений судом вид та розмір покарання відповідає вимогам ч.2 ст.65, ст.50, ч.4 ст.70 КК України, ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, даним про його особу, враховує обставини, що пом`якшують покарання та обставини, які його обтяжують, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів і є справедливим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Отже, апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника не підлягають до задоволення.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17 листопада 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4