Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

24 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0002448 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця смт Демидівка Рівненської області,

громадянина України, що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

судимого вироком Ізяславсьського районного суду Хмельницької області

від 28.03.2023 за ч.4 ст.185 КК України на 5 років позбавлення волі,

на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання

з випробуванням з іспитовим строком 3 роки,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на вирок Подільського районного суду м. Києва від 10 травня 2023 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 10.05.2023 ОСОБА_7 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.309 КК України і йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 2 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн.

На підставі ч.3 ст.72 КК України суд ухвалив вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області від 28.03.2023, яким ОСОБА_7 засуджений за ч.4 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 5 років та на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, виконувати самостійно.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні - прокурор Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, а вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області від 28.03.2023 виконувати самостійно.

Прокурор не оспорює фактичні обставини кримінального правопорушення, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_7 та правову кваліфікацію його дій, а свої вимоги обґрунтовує невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Викладаючи власні міркування з приводу зростання наркоманії в Україні, зниження віку осіб, які вживають наркотичні засоби, шкідливого впливу наркоманії на життя і здоров`я людини, тощо, вказує, що суд не врахував, що обвинувачений офіційно не працевлаштований і не має законних доходів, що ставить під сумнів можливість сплатити штраф. Зважаючи на те, що ОСОБА_7 судимий за злочин, вчинений з корисливих мотивів і, як вбачається зі змісту попереднього вироку, зобов`язався відшкодувати потерпілій майнову шкоду, покарання у виді штрафу є тягарем і може спровокувати його на вчинення інших злочинів проти власності. Ще раз наголошує на тому, що обвинувачений є судимим, проте через незначний час після притягнення до кримінальної відповідальності за ч.4 ст.185 КК України належних висновків для себе не зробив і вчинив новий злочин. Що стосується щирого каяття як обставини, яка пом`якшує покарання, то, на переконання прокурора, ОСОБА_7 визнав вину виключно внаслідок беззаперечних доказів сторони обвинувачення. Також поза увагою суду залишилися дані про підвищену суспільну небезпечність вчиненого, а саме, великий розмір психотропної речовини, її фасування. З огляду на викладене вважає, що покарання у виді штрафу не сприятиме виправленню ОСОБА_7 , і одночасно вказує, що суд не навів переконливі доводи, які свідчать про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи захисника та обвинуваченого, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним, обґрунтованим і вмотивованим; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що за невстановлених досудовим розслідуванням обставин ОСОБА_7 через "Telegram-канал", назва якого не встановлена, незаконно придбав без мети збуту психотропну речовину PVP у великих розмірах та незаконно зберігав її. 22 листопада 2022 року о 14 годині 38 хвилин на вул. Осиповського, 44-А в м. Києві працівники поліції під час особистого обшуку виявили та вилучили у ОСОБА_7 8 пакетів з прозорого полімерного матеріалу з кристалоподібною речовиною білого кольору та 9 безбарвних прозорих поліетиленових пакетів з порошкоподібною речовиною білого кольору, які містять особливо небезпечну психотропну речовину PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) загальною масою 2,668 г у великих розмірах.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.309 КК України - незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, якщо предметом таких дій були психотропні речовини у великих розмірах, - є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни або скасування вироку колегія суддів не вбачає.

Всупереч доводам апеляційної скарги дотримав суд і вимоги закону, через які реалізуються принципи законності, справедливості та індивідуалізації покарання.

При цьому відповідно до вимог ст.65 КК України врахував, що вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення відноситься до нетяжких злочинів, особу винного, який є судимим, не одружений, офіційно не працевлаштований, позитивно характеризується за місцем реєстрації, обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття та відсутність обставин, що його обтяжують. Тобто суд взяв до уваги ті дані й обставини, на які є посилання в апеляційній скарзі, і правильно призначив ОСОБА_7 покарання у виді штрафу.

Твердження прокурора, що суд неправильно врахував щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання, є надуманими. В судовому засіданні ОСОБА_7 повністю визнав вину у пред`явленому обвинуваченні і дав показання, в яких підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті. А беззаперечні докази винуватості, під тиском яких нібито обвинувачений визнав вину, у справі відсутні, оскільки судове провадження в суді першої інстанції здійснювалося в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. До того ж, цей же прокурор затвердив обвинувальний акт, в якому зазначена вказана обставина.

Доводи прокурора, які зводяться до загальнотеоретичних міркувань про складність наркологічної ситуації в Україні та шкідливий вплив наркоманії на життя та здоров`я невизначеного кола осіб, не мають ніякого відношення до цього кримінального провадження та особи винного, а тому навіть не перевіряються судом апеляційної інстанції.

Що ж стосується сумнівів щодо можливості сплатити штраф, враховуючи відсутність офіційного працевлаштування, то вони безпідставні, оскільки на час розгляду справи судом апеляційної інстанції обвинувачений сплатив штраф у повному обсязі, на підтвердження чого долучив квитанцію. А посилання на те, що таке покарання може спровокувати на нові злочини проти власності, є припущеннями, а тому не можуть враховуватися при призначенні покарання.

Те, що предметом злочину була психотропна речовина у великих розмірах, є кваліфікуючою ознакою ч.2 ст.309 КК України, в межах санкції якої суд призначив покарання. Ніяким чином не впливає на суспільну небезпеку і фасування психотропної речовини з огляду на межі висунутого обвинувачення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_7 є особою молодого віку, на момент вчинення цього кримінального правопорушення він судимості не мав, і вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області від 28.03.2023, яким він звільнений від відбування покарання з випробуванням, врахований судом, який призначив обвинуваченому за цим вироком покарання, що належить відбувати реально, ухваливши рішення про самостійне виконання попереднього вироку.

Отже, судом першої інстанції дотримані загальні засади призначення покарання, передбачені ст.65 КК України, що спростовує доводи апеляційної скарги про протилежне.

Тому підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Подільського районного суду м. Києва від 10 травня 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3