Провадження № 1-кс/947/6842/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2023 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси Федулеєва Ю.О., при секретарі судового засідання Андрусік Є.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання прокурора Спеціалізованої прокуратури (на правах відділу) Одеської обласної прокуратури Шептиліс О.І., про арешт майна в рамках кримінального провадження за № 0000090 від 06.03.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання про арешт майна, Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, за процесуального керівництва Одеської обласної прокуратури, здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені № 0000090 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.03.2023 рокуза підозрою ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч. 3 ст. 368 КК України.

ОСОБА_1 відповідно до наказу директора філії «Ізмаїльське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» Афанасьєвського О. № 12/тр від 02.01.2023 призначений на посаду майстра лісу Саратського лісництва філії «Ізмаїльське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».

Так, у другій половині лютого 2023 року мешканець Білгород-Дністровського району Одеської області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою придбання деревини твердої породи для власних побутових потреб, прибув до філії «Ізмаїльське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства

«Ліси України», що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , де розпочав розмову з лісничим вказаного лісництва ОСОБА_3

ОСОБА_2 у розмові повідомив ОСОБА_3 про необхідність придбання деревини, та ОСОБА_3 надав ОСОБА_2 номер мобільного телефону майстра лісу цього ж лісництва ОСОБА_1 для подальшого вирішення вказаного питання, повідомивши порядок та процедуру придбання деревини, а також інші питання.

Так, ОСОБА_1 ,перебуваючи на вказаній посаді, всупереч посадовим обов`язкам та інтересам Державної агенції лісових ресурсів України, спонукаємий жадобою до наживи та незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, протиправно, із корисливих мотивів, вирішив використати свої службові повноваження з метою одержання від ОСОБА_2 неправомірної вигоди для себе за відпуск деревини.

Задля досягнення вказаної мети ОСОБА_1 повідомив ОСОБА_2 , що реалізувати його законну можливість щодо отримання деревини можливо лише за умови надання йому ОСОБА_1 неправомірної вигоди з розрахунку 2500 грн за 1 куб. метр деревини. При цьому сума офіційних платежів за відпуск деревини, без врахування неправомірної вигоди, складатиме 1620 грн за 1 кубічний метр деревини.

ОСОБА_2 , будучи переконаним ОСОБА_1 , що іншим чином реалізувати своє законне право на придбання деревини, крім як надати службовим особам зазначеного лісогосподарського підприємства неправомірну вигоду, неможливо, вимушено погодився на неправомірні вимоги ОСОБА_1 .

Надалі, 28.04.2023, отримавши від представників Саратського лісництва філії «Ізмаїльське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» відповідні банківські реквізити та інформацію про визначену суму грошових коштів, призначених до сплати за придбання деревини, ОСОБА_2 здійснив оплату на розрахунковий рахунок філії «Ізмаїльське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» грошових коштів у розмірі 8600 (вісім тисяч шістсот) гривень за 5 метрів кубічних деревини.

У подальшому, 02.05.2023, попередньо узгодивши за телефоном з

ОСОБА_1 час і місце зустрічі, ОСОБА_2 приблизно о 12 год. 00 хв. прибув до лісового масиву, що знаходиться неподалік с. Забари за межами населеному пункту між селами Забари та Пшеничне Білгород-Дністровського району Одеської області, де на нього очікував ОСОБА_1 .

Того ж дня, після завершення завантаження деревини на вантажний автомобіль близько 15:30 год., обговоривши обсяги відвантаженої деревини, ОСОБА_2 передав на вимогу ОСОБА_1 неправомірну вигоду у розмірі 15 440 (п`ятнадцять тисяч чотириста сорок) гривень за фактичне отримання та відвантаження офіційно сплаченої 28.04.2023 деревини, які останній обернув на власну користь.

Далі за вказівкою ОСОБА_1 22.05.2023, отримавши від представників Саратського лісництва філії «Ізмаїльське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» відповідні банківські реквізити та інформацію про визначену суму грошових коштів, призначених до сплати за придбання деревини, ОСОБА_2 здійснив оплату на розрахунковий рахунок філії «Ізмаїльське лісове господарство» Держаного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» грошову суму у розмірі 8600 (вісім тисяч шістсот) гривень за 5 метрів кубічних деревини.

Після завершення завантаження деревини на вантажний автомобіль близько 13:15 год., обговоривши обсяги відвантаженої деревини, ОСОБА_2 передав на вимогу ОСОБА_1 неправомірну вигоду у розмірі 17 500 (сімнадцять тисяч п`ятсот) гривень за фактичне отримання та відвантаження офіційно сплаченої 22.05.2023 деревини у обсязі 5 кубічних метрів.

Загальна сума неправомірної вигоди одержаної ОСОБА_1 шляхом вимагання від ОСОБА_2 у період часу з 02.05.2023 по 23.05.2023 за відпуск та придбання деревини складає 32 940 (тридцять дві тисячі дев`ятсот сорок) грн.

За вищевикладених обставин, ОСОБА_1 було затримано органом досудового розслідування в порядку ст. 208 КПК України та повідмолено про підозру у вчиненні кримінального правоопрушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КПК України.

Під час затримання ОСОБА_1 добровільно видав наявні при ньому наступні предмети та речі:

-грошові кошти, зовні схожі на Національну валюту України гривні, номіналом по 500 гривень, у кількості 35 купюр, на загальну суму 17 500 (сімнадцять тисяч п`ятсот) гривень, з наступними серійними номерами:

1.купюра номіналом 500 гривень НБУ серія ЕЗ 3225540

2.купюра номіналом 500 гривень НБУ серія ЄВ № 6903032

3.купюра номіналом 500 гривень НБУ серія ЕЖ № 2915418

4.купюра номіналом 500 гривень НБУ серія АИ № 0576473

5.купюра номіналом 500 гривень НБУ серія АА № 6986838

6.купюра номіналом 500 гривень НБУ серія ЕЖ № 1469853

7.купюра номіналом 500 гривень НБУ серія АБ № 9874928

8.купюра номіналом 500 гривень НБУ серія ВЕ № 0869924

9.купюра номіналом 500 гривень НБУ серія АА № 3321609

10.купюра номіналом 500 гривень НБУ серія АЖ № 0554190

11.купюра номіналом 500 гривень НБУ серія АЕ № 7985515

12.купюра номіналом 500 гривень НБУ серія УЗ № 8591229

13.купюра номіналом 500 гривень НБУ серія ГБ № 0371032

14.купюра номіналом 500 гривень НБУ серія ЕЕ № 9832027

15.купюра номіналом 500 гривень НБУ серія СГ № 6154320

16.купюра номіналом 500 гривень НБУ серія ЕА № 7227661

17.купюра номіналом 500 гривень НБУ серія ЦБ № 0146968

18.купюра номіналом 500 гривень НБУ серія ГТ № 0208415

19.купюра номіналом 500 гривень НБУ серія ЗБ № 5916917

20.купюра номіналом 500 гривень НБУ серія ЦБ № 3652081

21.купюра номіналом 500 гривень НБУ серія ФД № 1181498

22.купюра номіналом 500 гривень НБУ серія ГА № 4021662

23.купюра номіналом 500 гривень НБУ серія ЕГ № 8333489

24.купюра номіналом 500 гривень НБУ серія АГ № 0784639

25.купюра номіналом 500 гривень НБУ серія ХИ № 6643288

26.купюра номіналом 500 гривень НБУ серія ХЕ № 0667056

27.купюра номіналом 500 гривень НБУ серія ВИ № 4565297

28.купюра номіналом 500 гривень НБУ серія МА № 1982823

29.купюра номіналом 500 гривень НБУ серія ХА № 3339461

30.купюра номіналом 500 гривень НБУ серія ВЕ № 7376128

31.купюра номіналом 500 гривень НБУ серія ЄГ № 6245829

32.купюра номіналом 500 гривень НБУ серія ГН № 3945096

33.купюра номіналом 500 гривень НБУ серія АГ № 7950259

34.купюра номіналом 500 гривень НБУ серія АБ № 7720752

35.купюра номіналом 500 гривень НБУ серія ЕЗ № 6164906

Крім того ОСОБА_1 добровільно видав належний йому мобільний телефон Nokia, серійний номер 1 НОМЕР_1 .

Також ОСОБА_1 видав клаптик паперу із рукописним

написом «3 17500».

24.05.2023 року постановою слідчого виявлене та вилучене під час обшуку майно визнано речовими доказами.

Сторона обвинувачення звертається з клопотанням про арешт майна зазначаючи , що підставою для арешту вказаного майна є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що виявлене під час вищевказаного обшуку майно має доказове значення

Метою арешту вказаного майна є збереження речових доказів у кримінальному провадженні, а також його дослідження, у зв`язку з тим, що речі були виявлені та вилучені під час затримання підозрюваної особи в порядку ст. 208 КПК України, а саме безпосередньо після ймовірного вчинення кримінального правопорушення та мають важливе значення для досудового розслідування.

Таким чином, з метою збереження вилученого майна, яке визнано слідчим речовими доказами, сторона обвинувачення звертається до слідчого судді з вказаним клопотанням про арешт майна.

В судове засідання прокурор не з`явилася, проте від неї до суду надійшла заява про розгляд даного клопотання без її участі, в якій вказала, що клпоотання просить задовольнити.

Від власника майна ОСОБА_1 також надійшла заява про розгляд вказаного клопотання за його відсутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

За огляду на норми кримінального процесуального законодавства, а також враховуючи наявність від учасників кримінального провадження заяв про розгляд даного клопотання за їх відсутності, слідчий суддя приходить до переконання про можливість розгляду даного клопотання за відсутності власника майна, його представника та прокурора.

Дослідивши подане клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, врахувавши положення ч. 1 ст. 172 КПК України, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Як вбачається з ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправних шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею встановлено, що органом досудового розслідування на теперішній час обґрунтовано здійснюється досудове розслідування в рамках даного кримінального провадження, за фактом можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

24.05.2023 року ОСОБА_1 було затримано в порядку ст. 208 КПК України та повідомлено про підозру у вчиненні кримінального провопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Як вбачається з матеріалів поданого клопотання в ході проведення особистого обшуку було вилучено майно, зокрема вилучені грошові кошти є безпосередньо предметом вчинення означеного кримінального правопорушення та відповідно ймовірно отримані злочинним шляхом, а вилучений мобільний телефон із сім-карткою може містити інформацію щодо незаконної діяльності підозрюваного. У зв`язку з чим таке майно відповідає категорії речових доказів, що власне підтверджується долученою до клопотання постановою про визнання речових доказів від 24.05.2023 року, а отже, вилучене майно потребує збереження, в цілях їх подальшого дослідження та проведення відповідних експертних досліджень.

Відтак, метою накладення арешту майна в рамках даного кримінального провадження є необхідність забезпечення збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).

При цьому, відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Оскільки з наведених міркувань вбачається, що арешт майна є необхідним в цілях забезпечення збереження майна, яке може бути використано в якості речового доказу, на думку слідчого судді, не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження об`єктивно може призвести до їх знищення або ж переховування, так як очевидно, що оскільки такі речі можуть містити відповідну доказову інформацію, яка в свою чергу може свідчити про ймовірну причетність до вчинення кримінально-протиправних дій конкретних осіб, останні не зацікавлені у її отриманні органом досудового розслідування.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

При цьому, на досягнення завдань кримінального провадження в цілому, й повинні спрямовуватися в рамках відповідного кримінального провадження ті чи інші заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема.

Відтак, з метою й забезпечення досягнення означених завдань кримінального провадження в цілому (ч. 1 ст. 2 КПК України), крім того наявна необхідність в накладенні арешту майна на зазначені у клопотанні речі зокрема.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Слідчим суддею встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавлених осіб, пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремої особи, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

Слідчий суддя акцентує увагу, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального провадження буде спростовано відповідність зазначеного майна категорії речових доказів, зацікавлені особи в порядку ст. 174 КПК України мають процесуальне право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

За таких обставин, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість клопотання та необхідність накладення арешту на майно, оскільки надані стороною обвинувачення матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на згадане майно та на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна, з метою забезпечення кримінального провадження, при цьому на даній стадії слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної особи або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним з яких є арешт майна.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 98, 170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Спеціалізованої прокуратури (на правах відділу) Одеської обласної прокуратури Шептиліс О.І., про арешт майна в рамках кримінального провадження за № 0000090 від 06.03.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України задовольнити.

Накласти арешт з забороною користування та розпорядження на майно, якае було вилучено під час особистого обшуку ОСОБА_1 , а саме на: грошові кошти, зовні схожі на Національну валюту України гривні, номіналом по 500 гривень, у кількості 35 купюр, на загальну суму 17 500 (сімнадцять тисяч п`ятсот) гривень, з наступними серійними номерами: купюра номіналом 500 гривень НБУ серія ЕЗ 3225540,купюра номіналом 500 гривень НБУ серія ЄВ № 6903032, купюра номіналом 500 гривень НБУ серія ЕЖ № 2915418, купюра номіналом 500 гривень НБУ серія АИ № 0576473, купюра номіналом 500 гривень НБУ серія АА № 6986838, купюра номіналом 500 гривень НБУ серія ЕЖ № 1469853, купюра номіналом 500 гривень НБУ серія АБ № 9874928, купюра номіналом 500 гривень НБУ серія ВЕ № 0869924, купюра номіналом 500 гривень НБУ серія АА № 3321609, купюра номіналом 500 гривень НБУ серія АЖ № 0554190, купюра номіналом 500 гривень НБУ серія АЕ № 7985515, купюра номіналом 500 гривень НБУ серія УЗ № 8591229, купюра номіналом 500 гривень НБУ серія ГБ № 0371032, купюра номіналом 500 гривень НБУ серія ЕЕ № 9832027, купюра номіналом 500 гривень НБУ серія СГ № 6154320, купюра номіналом 500 гривень НБУ серія ЕА № 7227661, купюра номіналом 500 гривень НБУ серія ЦБ № 0146968, купюра номіналом 500 гривень НБУ серія ГТ № 0208415, купюра номіналом 500 гривень НБУ серія ЗБ № 5916917, купюра номіналом 500 гривень НБУ серія ЦБ № 3652081, купюра номіналом 500 гривень НБУ серія ФД № 1181498, купюра номіналом 500 гривень НБУ серія ГА № 4021662, купюра номіналом 500 гривень НБУ серія ЕГ № 8333489, купюра номіналом 500 гривень НБУ серія АГ № 0784639, купюра номіналом 500 гривень НБУ серія ХИ № 6643288,купюра номіналом 500 гривень НБУ серія ХЕ № 0667056, купюра номіналом 500 гривень НБУ серія ВИ № 4565297, купюра номіналом 500 гривень НБУ серія МА № 1982823, купюра номіналом 500 гривень НБУ серія ХА № 3339461, купюра номіналом 500 гривень НБУ серія ВЕ № 7376128, купюра номіналом 500 гривень НБУ серія ЄГ № 6245829, купюра номіналом 500 гривень НБУ серія ГН № 3945096, купюра номіналом 500 гривень НБУ серія АГ № 7950259, купюра номіналом 500 гривень НБУ серія АБ № 7720752,купюра номіналом 500 гривень НБУ серія ЕЗ № 6164906, мобільний телефон Nokia, серійний номер 1 72638, який був вилучений та поміщений до сейф-пакету із символікою ДБР № В1018292, клаптикпаперуізрукописнимнаписом «3 17500».

Виконання ухвали покласти напрокурора Спеціалізованої прокуратури (на правах відділу) Одеської обласної прокуратури Шептиліс О.І.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя Федулеєва Ю. О.