Провадження № 1-кп/761/3183/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2023 року місто Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Шевченківського районного суду міста Києва, клопотання старшого слідчого в ОВС 3 відділу слідчого управління Головного управління СБ України у місті Києві та Київській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0000625, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.11.2022, про застосування примусових заходів медичного характеру відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за фактом вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

особи, відносно якої розглядається клопотання ОСОБА_5 ,

законного представника ОСОБА_9 ,

установив:

І. Історія провадження.

29.06.2023 до Шевченківського районного суду міста Києва надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС 3 відділу слідчого управління Головного управління СБ України у місті Києві та Київській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0000625, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.11.2022, про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактом вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи № 761/23040/23 між суддями від 29.06.2023 визначено головуючого суддю Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 30.06.2023 у даному кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання, на розгляд у якому винесено питання, регламентовані ст. ст. 314-316 КПК України.

Ухвалою суду від 13.07.2023 у даному кримінальному провадженні призначено судовий розгляд на підставі вказаного клопотання.

ІІ. Виклад обставин справи.

У невстановлений досудовим розслідуванням час у ОСОБА_5 виник умисел на поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, представників збройних формувань Російської Федерації.

Так, за невстановлених обставин та у невстановлений час, ОСОБА_5 у соціальній мережі «Facebook» зареєстрував особисту сторінку « ОСОБА_10 ».

У подальшому, 21.10.2022 о 14 годині 20 хвилин, з метою реалізації зазначеного злочинного умислу, перебуваючи за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , використовуючи невстановлений технічний засіб, ОСОБА_5 опублікував на власній сторінці « ОСОБА_10 » у соціальній мережі «Facebook» зображення із текстом « РУССКИЙ СОЛДАТ СНОВА ОСВОБОЖДАЕТ ЕВРОПУ ОТ ФАШИЗМА!!! », на якому також зображено особу чоловічої статі у військовій формі, герб Російської Федерації, літеру Z та дві зірки, чим поширив матеріали, надавши можливість ознайомитись із ними необмеженій кількості осіб.

Відповідно до висновку експерта ІСТЕ СБ України № 47/1 від 29.03.2023 у наданому на дослідження тексті міститься глорифікація російських військовослужбовців, виправдовування збройної агресії Російської Федерації проти України (захист від фашизму). Вказаний текст має публічний комунікативний характер, оскільки розміщений у мережі Інтернет та має умови для доведення інформації до відомості невизначеного числа осіб.

Таким чином, за викладених обставин, ОСОБА_5 поширив матеріали, у яких міститься виправдовування, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, представників збройних формувань Російської Федерації, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 436-2 КК України.

ІІІ. Позиція, клопотання, скарги і заяви учасників судового провадження у судовому засіданні.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав та просив застосувати до ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Особа, щодо якої розглядається клопотання - ОСОБА_5 не заперечував щодо призначення йому відповідного курсу лікування.

Законний представник ОСОБА_9 та захисник - адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні не заперечували щодо застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_5 .

IV. Положення закону, яким керувався суд.

Згідно ч. 1 ст. 503 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що:

1) особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності;

2) особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.

Частинами 1 та 2 статті 512 КПК України передбачено, що судовий розгляд здійснюється одноособово суддею в судовому засіданні за участю прокурора, обов`язковою участю фізичної особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, її законного представника та захисника згідно із загальними правилами цього Кодексу. Судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні.

Відповідно до ч. 1 ст. 513 КПК України, під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання:

1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення;

2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою;

3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності;

4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання;

5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Відповідно до вимог ст. 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

При цьому, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які зокрема вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння (п. 1 ч. 1 ст. 93 КК України).

Частиною 2 статті 19 КК України передбачено, що не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним, Кримінально-процесуальним кодексами України, цим Законом та іншими законами. За рішенням суду застосовуються такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до психіатричного закладу з суворим наглядом.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», визначаючи відповідно до частин 3-5 ст. 94 КК України тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння. Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб (ч. 1 ст. 94 КК України) суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме).

Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 при розгляді справи № 158/3103/18 зазначив, що висновок експерта не має наперед встановленої сили для суду та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

Одночасно з цим, судом враховуються роз`яснення Верховного Суду України, викладені в абз. 2 п. 15 постанови Пленуму №7 від 3 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», за якими в ухвалі (постанові) суду не треба наводити назву конкретного психіатричного закладу, до якого має бути госпіталізована неосудна особа, і вказувати строк застосування примусового заходу медичного характеру, проте необхідно зазначити про скасування з часу доставки (прийому) неосудного до цього закладу запобіжного заходу (якщо останній був застосований).

При цьому, суд звертає увагу на те, що Верховний Суд у постанові від 6 лютого 2020 року у справі № 234/18511/18 (провадження №51-4960км19) зазначив, що оскільки у стані неосудності особа не здатна розуміти своїх дій та керувати ними, а мета і мотив, які особа має чітко усвідомлювати, як ознаки суб`єктивної сторони складу злочину за наявності такого стану відсутні, то встановлення будь-якої форми вини (умислу чи необережності) у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим. У такому випадку юридична оцінка суспільно небезпечного діяння повинна надаватися, виходячи з фактичних обставин скоєного діяння та наслідків, що настали.

V. Висновки та мотиви суду.

Винуватість особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5 у вчиненні суспільно небезпечного діяння підтверджується матеріалами досудового розслідування у їх сукупності зібраних та досліджених у судовому засіданні доказів.

Таким чином, під час судового розгляду встановлено, що мало місце вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України, та це діяння було вчинено саме ОСОБА_5 , що відповідає вимогам п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 513 КПК України.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України» № 544 від 06.06.2023:

-ОСОБА_5 страждає на Шизофренію параноїдну, безперервний перебіг, дефектний стан (згідно з МКХ-10: F 20.0).

-ОСОБА_5 в період часу, до якого відноситься діяння, в скоєнні якого він на даний час підозрюється, страждав на Шизофренію параноїдну, безперервний перебіг, дефектний стан. За своїм психічним станом на той період (21.10.2022) він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

-ОСОБА_5 на даний час страждає на Шизофренію параноїдну, безперервний перебіг, дефектний стан.

-ОСОБА_5 на даний час за своїм психічним станом не може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

-ОСОБА_5 , враховуючи його психічний стан на даний час не може брати участь у проведенні слідчих та процесуальних дій.

-ОСОБА_5 за своїм психічним станом потребує призначення примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_5 під час вчинення суспільно-небезпечного діяння не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, тобто перебувала в стані неосудності.

Суд вважає, що невжиття стосовно останнього примусових заходів медичного характеру може спричинити серйозну загрозу спричинення неминучої шкоди безпосередньо цій особі або іншім особам.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_5 з урахуванням характеру та тяжкості наявного психічного захворювання, ступеня небезпечності хворого для себе та інших осіб, а також тяжкості вчинення суспільно-небезпечного діяння, необхідно задовольнити та застосувати до ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

VII. Інші питання, які вирішуються судом.

Питання доцільності застосування запобіжного заходу суд не розглядає з огляду на відсутність з цього питання відповідного клопотання прокурора, та зважаючи на те, що відповідно до ст. ст. 22, 26 КПК України, суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Керуючись ст.ст. 19, 93, 94, 402, 407 Кримінального кодексу України, ст.ст. 512, 513 Кримінального процесуального кодексу України, суд

постановив:

Клопотання старшого слідчого в ОВС 3 відділу слідчого управління Головного управління СБ України у місті Києві та Київській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0000625, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.11.2022, про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Ухвала може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції

Копію ухвали негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після його ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1