ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників обвинуваченого ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

представника потерпілих ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 грудня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2014 року народження, працюючого водієм ТзОВ «Інтермодал Логістікс» (Республіка Польща), є особою з інвалідністю ІІІ групи, раніше не судимого,

засуджено за ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Цивільний позов КП «Луцька міська клінічна лікарня» до обвинуваченого ОСОБА_7 задоволено повністю.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 в користь КП «Луцька міська клінічна лікарня» () витрати на лікування ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у сумі 133556 (сто тридцять три тисячі п`ятсот п`ятдесят шість) гривень.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь потерпілої ОСОБА_10 моральну шкоду в сумі 300000 (триста тисяч) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь потерпілої ОСОБА_10 процесуальні витрати (витрати на правову допомогу) в сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь потерпілого ОСОБА_11 матеріальну шкоду в сумі 118610 (сто вісімнадцять тисяч шістсот десять) гривень 06 копійок та моральну шкоду в сумі 300000 (триста тисяч) гривень, а всього 418610 (чотириста вісімнадцять тисяч шістсот десять) гривень 06 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь потерпілого ОСОБА_11 процесуальні витрати (витрати на правову допомогу) в сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Вироком також вирішено питання про процесуальні витрати за проведення експертиз, речові докази та арешт майна.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він 07.10.2019 близько 06.45год., у темну пору доби, поблизу с. Богушівка Луцького району, керуючи автомобілем «TOYOTA AURIS», р.н.з. Республіки Польща НОМЕР_1 , та здійснюючи ним рух у напрямку м. Устилуг по автодорозі Н-22 сполученням «УстилугЛуцькРівне» 78 км + 86,4 м, яка має по одній смузі руху у кожному напрямку зі швидкістю 70-80 км/год., передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, при виявленні на смузі руху, по якій він рухався зустрічного невстановленого легкового автомобіля, не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, а змінив напрямок руху у ліву сторону та виїхав на смугу зустрічного руху де допустив зіткнення з автомобілем «TOYOTA AVENSIS», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_13 , який рухався у напрямку м. Луцьк.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_13 та пасажир автомобіля «TOYOTA AURIS» ОСОБА_14 отримали тілесні ушкодження, з якими були госпіталізовані до КП «Луцька міська клінічна лікарня».

14.11.2019 ОСОБА_13 , проходячи лікування у реанімаційному відділенні КП «Луцька міська клінічна лікарня», від отриманих травм помер.

Згідно з висновком експерта №523 від 26.11.2019 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження у вигляді множинних забоїв головного мозку із крововиливами під оболонку, забою легень, які за ступенем тяжкості стосовно живих осіб відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення і в даному конкретному випадку призвели до смерті потерпілого, відповідно лежать у прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю.

Згідно з висновком експерта №937 від 12.12.2019 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_14 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої травми черевної порожнини у вигляді відриву петлі тонкої кишки, розриву брижі та десерозації сигмовидної кишки з внутрішньо-черевною кровотечею, закритого перелому шийки лівої стегневої кістки, закритого перелому діафізу правої стегневої кістки, закритого перелому лівого надколінника, травматичного звиху плюсневих кісток лівої стопи, закритого перелому основи нігтьової фаланги 2-го пальця лівої кисті, множинних саден на шкірі тулуба та кінцівках, які за ступенем тяжкості травма черевної порожнини відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, переломи та звихи кісток відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я, садна відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

У прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали, перебуває грубе порушення водієм ОСОБА_7 Правил дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, а саме:

п. 12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Не погоджуючись із таким вироком суду прокурор, не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді 6 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. Визнати доведеним, що порушення ОСОБА_7 вимог п.2.3.б Правил дорожнього руху України поряд з порушенням п.12.3 Правил дорожнього руху лежать у прямому причинному зв`язку з наслідками вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, у вигляді спричинення смерті одному з потерпілих та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень іншому.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що місцевий суд зазначаючи фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення визнав доведеним факт порушення ОСОБА_7 Правил дорожнього руху з необережності та неуважності, який передбачав можливість настання суспільно-небезпечних наслідків діяння, проте легковажно розраховував на їх відвернення, що свідчить про порушення ним вимог п.2.3. б Правил дорожнього руху України. Разом з тим, суд першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні зазначає, що обставина неуважність ОСОБА_7 не підтверджена належними та допустимими доказами, тому не врахував її, як кваліфікуючу. Тобто на думку сторони обвинувачення місцевий суд допустив суперечності, залишивши дану обставину як фактичну, в той же час виключивши її з обвинувачення.

Водночас звертає увагу на те, що при призначенні покарання, судом першої інстанції не було в повній мірі враховано позицію потерпілих у даному кримінальному провадженні, які просили суд покарати обвинуваченого до найсуворішого реального покарання з позбавленням права керування транспортним засобом, а також те, що обвинувачений своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України не визнав, не розкаявся у вчиненому, збитків потерпілим упродовж тривалого часу не відшкодував. Окрім того, вказує, що в оскаржуваному судовому рішенні місцевим судом не наведено переконливих підстав не прийняття рішення про призначення ОСОБА_7 максимального строку додаткового покарання, в той час як суспільна небезпека від наслідків порушення правил дорожнього руху у вигляді смерті одного потерпілого та отримання тяжких тілесних ушкоджень другим потерпілим значно перевищує особисті інтереси останнього.

В поданій апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати у зв`язку із неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та ухвалити новий, яким визнати його невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та виправдати на підставі п.3 ч.1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення. В задоволенні цивільних позовів КП « Луцька міська клінічна лікарня», ОСОБА_10 , ОСОБА_11 до ОСОБА_7 відмовити повністю.

Під час апеляційного розгляду, у зв`язку з неналежною оцінкою доказів судом першої інстанції, у відповідності до вимог ч.3 ст. 404 КПК України, повторно дослідити такі докази:

- протокол огляду місця події від 07.10.2019 року;

- інженерно транспортну транспортно трасологічну експертизу

№8812 від 21.12.2019 року (на кут та частини зіткнення ТЗ);

-інженерно транспортну транспортно трасологічну експертизу

№8813 від 23.12.2019 року (на місце зіткнення ТЗ);

- протокол проведення слідчого експерименту від 18.03.2020 року;

- висновок судової інженерно транспортної експертизи №8177 від

27.07.2020 року;

- поліс страхування цивільно правової відповідальності який укладено із страховою компанією ERGO Hestia №37 від 22.11.2018 року.

- оригінали документів доданих до цивільних позовів потерпілих.

Допитати у якості свідків осіб, які були присутні в якості понятих під час проведення слідчої дії огляду місця події, з метою об`єктивного встановлення обставин її проведення, зокрема: процесу виявлення і фіксації слідів на дорозі, вимірювань розмірів та обставин складання схеми ДТП.

З метою повного і всебічного дослідження обставин ДТП та встановлення об`єктивної істини у справі: провести нову інженерно транспортну транспортно трасологічну експертизу, на вирішення якої поставити такі питання:

- Якими частинами взаємодіяли автомобіль Toyota Avensis д.н.з. НОМЕР_3 та Toyota Auris р.н.з. НОМЕР_1 у момент первинного контакту?

- Під яким кутом відбувався первинний контакт автомобіля Toyota

Avensis д.н.з. НОМЕР_3 та із автомобілем Toyota Auris р.н.з. НОМЕР_1 ?

-Яким чином відносно ширини смуг руху розміщувалися автомобілі

Toyota Avensis д.н.з. НОМЕР_3 та Toyota Auris р.н.з. НОМЕР_1 у момент первинного контакту?

-У якому місці проїзної частини дороги сталося зіткнення автомобіля

Toyota Avensis д.н.з. НОМЕР_3 та із автомобілем Toyota Auris р.н.з. НОМЕР_1 ?

Провести новий слідчий експеримент за участі ОСОБА_7 із

залученням спеціалістів автотехніків Волинського НДЕКЦ МВС із повіреними засобами вимірювальної техніки, для перевірки реально обґрунтованої версії розвитку даної ДТП.

Провести нову інженерно транспортну експертизу з дослідженням обставин та механізму дорожньо транспортної пригоди (оскільки на даний час не встановлено, чи був для водія автомобіля Toyota Auris р.н.з. НОМЕР_1 якийсь інший зустрічний автомобіль, окрім автомобіля Toyota Avensis д.н.з. НОМЕР_3 , а також об`єктивно не встановлено траєкторію руху останнього, тому перелік питань для нової експертизи обставин механізму ДТП, буде доречно сформувати після встановлення вказаних обставин).

Проведення вказаних вище нових інженерно транспортних експертиз доручити експертам Волинського НДЕКЦ МВС України.

Визнати недопустимими докази у даному кримінальному провадженні, а саме: протокол огляду місця події від 07.10.2019 року та схему до нього; інженерно транспортні транспортно трасологічні експертизи №8812 від 21.12.2019 та №8813 від 23.12.2019 року; протокол слідчого експерименту від 18.03.2020 року та інженерно транспортну експертизу з дослідження обставин та механізму дорожньо транспортної пригоди №8177 від 27.07.2020 року.

Водночас, 12.09.2023 року до Волинського апеляційного суду обвинуваченим ОСОБА_7 було подано додаткові пояснення в яких останній з урахуванням позиції Верховного Суду від 20.06.2023 року просить вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

В судовому засіданні сторона захисту частково змінила доводи апеляційної скарги, з урахуванням позиції Верховного Суду від 20.06.2023 року просить вирок суду першої інстанції скасувати з направленням справи на новий судовий розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційних скарг, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 які подану апеляційну скаргу із зміненими апеляційними вимогами підтримали і просили їх задовольнити, а апеляційну скаргу прокурора не задовольняти в частині вимог про призначення нового покарання, прокурора ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та їх представника ОСОБА_12 , які апеляційну скаргу сторони захисту із зміненими доводами підтримали частково просили вирок суду з урахуванням позиції Верховного Суду від 20.06.2023 року скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції, а апеляційну скаргу сторони обвинувачення у зв`язку з цим, - задовольнити частково, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить до наступного висновку.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 залишено без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 грудня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, без змін.

Постановою Верховного Суду від 20 червня 2023 року ухвалу Волинського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року щодо ОСОБА_7 скасовано і призначено новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Підставами для скасування ухвали апеляційного суду від 22 листопада 2022 року слугувало те, що судами не встановлено поза розумним сумнівом, що у засудженого була технічна можливість, зменшивши швидкість руху аж до зупинки транспортного засобу, уникнути зіткнення з невстановленим автомобілем, який рухався йому назустріч його смугою руху. Це питання не досліджувалося під час досудового розслідування і судового розгляду. Таким чином, не досліджено причинно-наслідковий зв`язок між порушенням правил дорожнього руху засудженим, потерпілим та водієм невстановленого автомобіля у ситуації, що склалася, і наслідками, що настали, тобто ключові обставини, що підлягають доказуванню відповідно до статті 91 КПК України.

Окрім того в апеляційній скарзі та доповненнях до неї сторона захисту заявляла клопотання про повторне дослідження доказів, допит свідків та проведення експертизи. Однак, суд апеляційної інстанції, всупереч вимогам статей 22, 26, 350 КПК України не взяв до уваги вищевказаних клопотань та не вирішив їх.

Разом з тим, апеляційний суд не спростував, з посиланням на конкретні докази доводів апеляційних скарг, що стосувалися доведеності важливих обставин справи, а лише перелічив в ухвалі докази, якими обґрунтовано вирок суду першої інстанції, тому його ухвала не відповідає вимогам статті 419 КПК України.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За положеннями ст. 370 КПК України як обвинувальний, так і виправдувальний вирок повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів місцевим судом дотримано даних вимог доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, а викладені у вироку суду висновки ґрунтуються на сукупності зібраних у провадженні доказів, які у повному обсязі досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду провадження, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Апеляційним судом встановлено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч. 2 ст. 22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, ретельно перевірив представлені сторонами докази, у тому числі й ті, на підставі яких було пред`явлено обвинувачення ОСОБА_7 .

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений вину у вчиненні злочину визнав частково, та показав, що дійсно за вказаних обставин місця та часу він разом з дружиною та малолітньою дитиною рухалися в напрямку м. Устилуг. Піднімаючись на пагорб йому назустріч раптово виїхав невідомий автомобіль, він взяв рух вліво з метою уникнення зіткнення з цим автомобілем, однак на зустрічній смузі зіткнувся з автомобілем «TOYOTA AVENSIS», не пам`ятає чи гальмував. Його автомобіль почав горіти і згодом вибухнув. Повідомив, що на його думку, небезпека для руху або перешкода це тотожні поняття. Винуватість визнає частково, оскільки органами досудового розслідування не був встановлений автомобіль, який виїхав йому назустріч, тілесні ушкодження не заперечує, збитки потерпілим не відшкодував, цивільні позови не визнає повністю. Також повідомив, що всі документи згоріли в автомобілі, тому він і не повідомляв про наявність страховки потерпілих, разом з тим повідомив, що потерпілим було відомо про страхову компанію.

Оцінюючи у світлі наведеного невизнання обвинуваченим своєї вини та доводи апеляційної скарги з доповненнями до неї про те, що в діях ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, апеляційний суд знаходить їх недостатньо переконливими, оскільки наданими органом досудового розслідування, та перевіреними і належно оціненими судом матеріалами повністю доводиться порушення водієм ОСОБА_7 Правил дорожнього руху України, що знаходиться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, і такий висновок суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України є правильним.

При апеляційному перегляді судом задоволено клопотання сторони захисту щодо повторного дослідження доказів, зокрема, було досліджено протокол огляду місця дорожньо транспортної пригоди від 07.10.2019 року, висновок судової інженерно транспортної експертизи №8177 від 27.07.2020 року, висновок судової транспортно трасологічної експертизи №8812 від 21.12.2019 року, висновок судової транспортно трасологічної експертизи №8813 від 23.12.2019 року, протокол проведення слідчого експерименту від 18.03.2020 року, поліс страхування цивільно-правової відповідальності, який укладено із страховою компанією ERGO Hestia №37 від 22.11.2018 року, документи додані до цивільних позовів потерпілих.

Так, факт дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 07.10.2019 року, близько 06.45 год., на автодорозі Н-22 сполученням «Устилуг-Луцьк-Рівне» 78 км + 86.4 м, поблизу села Богушівка Луцького району, за участю автомобіля марки «TOYOTA AURIS» реєстраційний номерний знак Республіки Польща НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_7 та водія автомобіля «TOYOTA AVENSIS» державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_13 підтверджується протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 07.10.2019 року, з фототаблицями та схемою до нього (т. 1 а. к. п. 151-164). З протоколу, схеми та фототаблиць вбачаються погодні умови, локалізація пошкоджень транспортних засобів, місце їх розташування, сліди гальмування, осипу та ін.

З безпосереднього дослідження висновку судової транспортно трасологічної експертизи №8813 від 23.12.2019 року вбачається, що місце зіткнення автомобіля «TOYOTA AVENSIS», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_13 з автомобілем «TOYOTA AURIS», р.н.з. Республіки Польща НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 , розташоване повністю на правій смузі по напрямку на м.Луцьк автодороги «Устилуг-Луцьк-Рівне» в районі ділянки концентрації осипу скла.

З дослідженого висновку судової транспортно трасологічної експертизи №8812 від 21.12.2019 року, вбачається, що в первинний момент зіткнення у контакт увійшли права передня частина автомобіля «TOYOTA AURIS», р.н.з. Республіки Польща НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 , та ліва передня частина автомобіля «TOYOTA AVENSIS», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_13 . В первинний момент зіткнення поздовжня вісь автомобіля «TOYOTA AVENSIS», д.н.з. НОМЕР_2 , знаходилася під кутом близько 165+5 градусів (проти напрямку руху годинникової стрілки) по відношенню до поздовжньої осі «TOYOTA AURIS», р.н.з. Республіки Польща НОМЕР_1 .

В ході проведення слідчого експерименту від 18.03.2020 року з участю свідка ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 та представника потерпілих адвоката ОСОБА_15 , ОСОБА_7 дав пояснення на підтвердження своєї невинуватості, які фактично анологічні тим, які ним було надано в безпосередньо в судовому засіданні в суді першої інстанції статусі обвинуваченого. Разом з тим, слідчий експеримент відтворений лише зі слів одного учасника ДТП ОСОБА_7 . В ході проведення слідчого експерименту ОСОБА_7 не зміг показати, на якій відстані він знаходився від автомобіля під керуванням ОСОБА_13 в момент виїзду на смугу руху у напрямку м. Луцьк (тобто на зустрічну смугу).

З безпосереднього дослідження висновку судової інженерно транспортної експертизи №8177 від 27.07.2020 року вбачається, що: 1) У ситуації, що розглядається, водій автомобіля «TOYOTA AURIS», р.н.з. Республіки Польща НОМЕР_1 , ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.6 (ґ), п.12.2 та п.12.3 Правил дорожнього руху, а саме: рухатись зі швидкістю не більше 63 км/год, а в момент виникнення небезпеки для руху (згідно постанови про призначення експертизив момент виїзду невстановленого автомобіля на його смугу руху, що співпадає з моментом виявлення автомобіля марки «TOYOTA AVENSIS» під керуванням ОСОБА_13 ) негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, не змінюючи напрямку руху. 2) При наданих слідством вихідних даних, в момент виникнення небезпеки для руху, водій автомобіля «TOYOTA AURIS», р.н.з. Республіки Польща НОМЕР_1 , ОСОБА_7 шляхом застосування екстреного гальмування міг зупинити автомобіль «TOYOTA AURIS», р.н.з. Республіки Польща НОМЕР_1 , не доїжджаючи до місця зіткнення транспортних засобів, як при русі з фактичною швидкістю так і при допустимій швидкості руху. 3) При наданих слідством вихідних даних, водій автомобіля «TOYOTA AURIS», р.н.з. Республіки Польща НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , мав технічну можливість запобігти зіткнення з автомобілем «TOYOTA AVENSIS», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_13 , з моменту виникнення небезпеки для руху, при дотриманні Правил дорожнього руху. 4) При наданих слідством вихідних даних, з технічної точки зору в діях водія автомобіля «TOYOTA AURIS», р.н.з. Республіки Польща НОМЕР_1 , ОСОБА_7 вбачається невідповідність п.12.2 та п.12.3 Правил дорожнього руху. 5) При наданих слідством вихідних даних, з технічної точки зору, невідповідність дій водія автомобіля «TOYOTA AURIS» р.н.з. Республіки Польща НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху знаходяться у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. 6) У ситуації, що розглядається, в момент виявлення небезпеки для руху водій автомобіля «TOYOTA AVENSIS», д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_13 повинен був діяти у відповідності до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху, а саме: в момент виявлення небезпеки для руху (з технічної точки зору в момент виїзду на його смугу автомобіля «TOYOTA AURIS», р.н.з. Республіки Польща НОМЕР_1 ) негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу. 7) При наданих слідством вихідних даних, визначити чи мав водій автомобіля «TOYOTA AVENSIS», д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_13 технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «TOYOTA AURIS», р.н.з. Республіки Польща НОМЕР_1 , не представляється можливим. 8) При наданих слідством вихідних даних, з технічної точки зору в діях водія автомобіля «TOYOTA AVENSIS», д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_13 вбачається невідповідність вимогам п.12.6 (ґ) Правил дорожнього руху. Встановити чи відповідали дії водія автомобіля «TOYOTA AVENSIS», д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_13 вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху не представляється можливим. 9) При наданих слідством вихідних даних, встановити чи знаходились дії водія автомобіля «TOYOTA AVENSIS», д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_13 в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, не представляється можливим. 10) При наданих слідством вихідних даних, невідповідність дій водія невстановленого автомобіля вимогам дорожньої розмітки 1.1 та п.14.6 (г) Правил дорожнього руху знаходиться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди.

Водночас, апеляційним судом було досліджено висновок експерта №22-6930/6931 транспортно трасологічної і автотехнічної експертизи обставин зіткнення автомобілів Toyota Auris р/н НОМЕР_1 і Toyota Avensis р/н НОМЕР_3 від 31.01.2023 року (Т.3 а.к.п.24-39), з якого вбачається, що:

1. Зіткнення автомобілів Toyota Auris і Toyota Avensis відбулось в безпосередній близькості від початкової групи подряпин на дорожньому покритті, в межах смуги руху, що призначена для руху в напрямку з боку м. Володимир-Волинський в напрямку м. Луцьк.

В момент зіткнення автомобіль Toyota Avensis рухався з відхиленням повздовжньої осі автомобіля вправо на кут приблизно 10° відносно повздовжньої осі дороги. Автомобіль Toyota Auris в момент зіткнення рухався з відхиленням повздовжньої осі автомобіля вліво на кут приблизно 13° відносно повздовжньої осі дороги, як це показано у додатку 4.1.

2. Кут між повздовжніми осями автомобілів Toyota Auris і Toyota Avensis в момент зіткнення складав близько 157°, як це проілюстровано у додатку 4.1.

3,4,5. Згідно встановленого механізму розвитку події, в розглянутих умовах водій автомобіля Toyota Avensis здійснював рух зустрічною стороною проїзної частини, він тим самим створював небезпеку для руху зустрічному водію автомобіля Toyota Auris, що на ранньому етапі наближення слідував власною стороною проїзної частини.

З урахуванням розглянутих обставин, в даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля Toyota Avensis регламентувались вимогами дорожньої розмітки 1.1 ПДР. Тобто, на виказаній ділянці проїзної частини, водію останнього заборонялось перетинати лінію дорожньої розмітки 1.1 ПДР.

Діючи відповідно до вимог дорожньої розмітки 1.1 ПДР та відмовившись від виконання виїзду на смугу зустрічного руху на даній ділянці дороги, водій автомобіля Toyota Avensis тим самим мав технічну можливість уникнути даної ДТП.

При фактично прийнятому ним рішенні щодо виїзду на зустрічну смугу руху йому слід було керуватися вимогами пункту 10.1 ПДР, згідно з якими йому слід було перед початком маневру виїзду на зустрічну смугу переконатись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Діючи відповідно до вимог дорожньої розмітки 1.1, у сукупності з вимогами пункту 10.1 Правил дорожнього руху, відмовившись від здійснення виїзду на зустрічну смугу руху на даній ділянці дороги (тим більш при наближенні зустрічного автомобіля Toyota Auris) - водій Автомобіля Toyota Avensis, мав технічну можливість не створити небезпеку для руху водієві зустрічного автомобіля й тим самим мав технічну можливість запобігти ДТП.

З технічної точки зору, при фактичних умовах розвитку події, фактичні дії водія автомобіля Toyota Avensis, який здійснював рух зустрічною смугою усупереч вимогам Правил дорожнього руху, обумовили критичне наближення транспортних засобів (його транспортного засобу з автомобілем Toyota Auris), при якому будь-які односторонні запобіжні дії з боку водія автомобіля Toyota Auris в рамках реалізації ним вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху (застосування гальмування або маневрування, окремо або в поєднанні) не забезпечували скільки-небудь гарантовано прогнозованого виключення ДТП.

В умовах події, з технічної точки зору, за будь-яких односторонніх дій водія автомобіля Тoyota Auris ДТП (можливе зустрічне зіткнення транспортних засобів на відносно великих швидкостях на своїй стороні проїзної частини за умови гальмування, або на зустрічній стороні проїзної частини за умови гальмування з маневруванням, як це фактично сталося і стало відомо постфактум; або можлива втрата керування при маневрі за межі проїзної частини вправо) - була неминучою, цей водій не мав технічної можливості попередити ДТП, знаходився в аварійній ситуації.

Дії водія в аварійній ситуації Правилами дорожнього руху не регламентуються, тому, з технічної точки зору, розгляд відповідності (не відповідності) дій водія автомобіля Toyota Auris вимогам Правил в рамках автотехніки є безпредметним, а регламентація його дій вигоми пункту 12.3. Правил, у даному випадку, з технічної точки зору, є формальною.

6. З технічної точки зору, у причинному зв`язку з настанням ДТП (зіткненням автомобілів Toyota Auris і Toyota Avensis) - перебувають фактичні дії водія автомобіля Toyota Avensis, що здійснював рух зустрічною смугою, невідповідні вимогам Правил дорожнього.

Проте, колегія суддів вважає, що вище досліджений апеляційним судом висновок експерта про наявність порушень ПДР України водієм автомобіля «TOYOTA AVENSIS», д.н.з. НОМЕР_3 , за умови викання яких він мав технічну можливість уникнути зіткнення транспортних засобів, не впливає на правильність висновків суду першої інстанції про доведеність вини водія автомобіля «TOYOTA AURIS» р.н.з. Республіки Польща НОМЕР_1 ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, оскільки саме грубе порушення останнім п.12.3 ПДР України знаходиться у прямому причинному зв`язку з даною ДТП та наслідками у вигляді отримання ОСОБА_13 тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення і в даному конкретному випадку призвели до смерті потерпілого та тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_14 .

Крім того, судом першої інстанції допитувались потерпілі, свідки та досліджувалися письмові докази.

Так, потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , будучи безпосередньо допитаними в судовому засіданні кожен зокрема, показали, що безпосередніми очевидцями події вони не були, про ДТП їм стало відомо після дзвінка ОСОБА_16 (свідка), при цьому потерпілий ОСОБА_11 показав, що він бачив на місці ДТП те, що зіткнення відбулося на смузі руху автомобіля його сина, який загинув. Потерпіла ОСОБА_10 щодо міри покарання покладалася на розсуд суду, а потерпілий ОСОБА_11 просив призначити обвинуваченому найсуворішу міру покарання. Цивільні позови підтримали повністю, оскільки обвинувачений жодних збитків не відшкодував та не вживав заходів для такого відшкодування, про страхову компанію також нічого не повідомляв.

Допитаний безпосередньо в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 показав, що того дня він разом з татом їхали «фурою» в рейс. За 2 кілометри побачили вогонь, це було ДТП, на місці якого він бачив як ОСОБА_18 ( ОСОБА_13 ) виносили з авто, збоку лежали обвинувачений, жінка і дитина. Обвинувачений при цьому повідомляв, що в них в`їхали, тому він передзвонив матері загиблого і повідомив, що їхній син скоїв аварію. Також повідомив, що бачив сліди гальмування на смузі руху автомобіля загиблого, видимість того дня була нормальна, ДТП відбулася на прямій ділянці дороги, колон автомобілів не було, на зустріч йому рухалося небагато автомобілів, на місці пригоди ніхто не розповідав про створення аварійної ситуації.

Свідок ОСОБА_19 , будучи допитаним безпосередньо в судовому засіданні, показав, що того дня за метрів 200-300 він побачив дим вогню, це була аварія, на місці пригоди в нього хтось просив вогнегасник, він бачив потерпілих. Показав, що видимість була погана, оскільки дорога була в тому місці на підйом. при цьому повідомив, що зіткнення відбулося на смузі руху автомобіля загиблого, про створення аварійної ситуації обвинуваченому йому нічого не відомо, ніхто такого не повідомляв, при тому що на місці пригоди він був приблизно 15 хвилин.

Окрім того, свідок ОСОБА_14 , яка отримала тілесні ушкодження, однак відмовилася від залучення її до справи в статусі потерпілої, про що подала відповідну заяву на досудовому розслідуванні, в судовому засіданні показала, що за вказаних обставин місця та часу відбулася аварія. Вона не стежила за дорогою, оскільки відволіклася та щось шукала в сумочці, піднявши голову побачила світло фар і відразу відбувся удар. Показала те, що вона не бачила на якій саме смузі руху відбулося зіткнення. Також повідомила, що автомобіль її чоловіка був застрахований, оскільки вони їхали за кордон і їх би просто не впустили в Польщу, який саме поліс страхування був вона не знає. Тілесні ушкодження, які були спричинені їй внаслідок ДТП, не заперечує.

Висновок експерта №937 від 12.12.2019 року, з якого вбачається, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_14 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої травми черевної порожнини у вигляді відриву петлі тонкої кишки, розриву брижі та десерозації сигмовидної кишки з внутрішньо-черевною кровотечею, закритого перелому шийки лівої стегневої кістки, закритого перелому діафізу правої стегневої кістки, закритого перелому лівого надколінника, травматичного звиху плюсневих кісток лівої стопи, закритого перелому основи нігтьової фаланги 2-го пальця лівої кисті, множинних саден на шкірі тулуба та кінцівках, які за ступенем тяжкості травма черевної порожнини відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, переломи та звихи кісток відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я, садна відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Висновок судово-медичної експертизи №523 від 14.11.2019 року, з якого вбачається, що на підставі судово-медичного дослідження та у відповідності до поставлених запитань у ОСОБА_13 виявлені наступні тілесні ушкодження на момент поступлення в стаціонар 07.10.2019 множинні забої головного мозку із крововиливами під оболонки. Забій легень (згідно даних медичної карти стаціонарного хворого №16833); на момент проведення розтину 14.11.2019 залишкові явища забоїв головного мозку, легень. Згідно з «Правилами судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» від 17.01.1995, наказ №6 п.2.1.3. виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалась множинними забоями головного мозку із крововиливами під оболонками, стосовно живих осіб, належить до тяжких, як небезпечних для життя в момент спричинення, і в даному конкретному випадку призвели до смерті потерпілого, а тому відповідно лежать у прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю. Згідно даних матеріалів кримінального провадження №0001129, ОСОБА_13 отримав травму 07.10.2019, будучи водієм авто, що не суперечить даним розтину. Крім того, виявлені післяопераційні рубці волосистої ділянки голови в обох скронево-тім`яних ділянках, дефект кісток склепіння в обох лобно-скронево-тім`яних ділянках, розріз твердої мозкової оболонки, трахеостомічний розріз, точкова ранка в лівій підключичній ділянці виникли внаслідок маніпуляцій та оперативного втручання медперсоналу (ін`єкції, трепанація черепа, трахеостомія). Причиною смерті ОСОБА_13 є закрита черепно-мозкова травма, яка супроводжувалась множинними забоями головного мозку із крововиливами під оболонки, що підтверджується наявністю характерної патоморфологічної картини виявленої при розтині трупа, та відображеної в судово-медичному діагнозі і описовій частині даної експертизи. Для судово-токсикологічного дослідження кров не бралась в зв`язку із недоцільністю (проведено оперативне втручання та 38 л/днів в стаціонарі). В медичній карті стаціонарного хворого №16833 наявний запис про забір крові на алкоголь та результат токсикологічного аналізу №2106 Волинського обласного наркологічного диспансеру, дата забору 07.10.2019 07.30год.: кров не виявлено етанолу. Дата видачі 07.10.2019.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених у судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка в сукупності з іншими доказами у тому числі, які досліджено апеляційним судом і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення суду.

Щодо доводів сторони захисту при розгляді кримінального провадження про наявність іншого транспортного засобу, який раптово виїхав на смугу руху автомобіля «TOYOTA AURIS» у зв`язку з чим його водій в умовах крайньої необхідності змушений був змінювати напрямок руху з виїздом на смугу руху автомобіля «TOYOTA AVENSIS» під керуванням потерпілого ОСОБА_13 , апеляційний суд вважає неспроможними і також такими, що не впливають на правильність висновків місцевого суду про винуватість обвинуваченого в даній ДТП з таких підстав.

За вимогами п.п.10.1, 11.2 ПДР України перед будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху і рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини, ширина якої згідно встановлених даних становить 3,6 м.

Зіткнення транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_7 відбулося з виїздом на смугу руху водія автомобіля «TOYOTA AVENSIS», який повністю знаходився на своїй смузі руху за суцільною лінією розмітки, що беззаперечно доводиться протоколом огляду місця дорожньо транспортної пригоди з схемою та фототаблицями до нього, протоколом слідчого експерименту, висновками судових експертиз, місця зіткнення на смузі руху вказаних автомобілів потерпілого і обвинуваченого за 2,6 м від правого краю, ширина смуги руху становить 3,7 м.

Тому враховуючи стандартні розміри обох транспортних засобів, ширину кожної смуги руху, зазначені вище вимоги ПДР України, апеляційний суд приходить до висновку, що в даному випадку, саме порушення водієм ОСОБА_7 п.12.3 ПДР України є безпосередньою причиною даної ДТП та її наслідками, а не в силу інших обставин на які посилається сторона захисту.

Доводи сторони захисту про те, що слідчим належним чином не виконане доручення про проведення слідчих (розшукових) дій щодо виявлення відеозаписів та встановлення водія невідомого автомобіля, який, зі слів обвинуваченого, створив йому аварійну обстановку, на увагу суду не заслуговують, з огляду на те, що дана обставина з урахуванням усіх в сукупності досліджених доказів не спростовує наявності в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення.

Твердження сторони захисту про те, що протокол слідчого експерименту є недопустимим доказом є необґрунтованими, оскільки слідчий експеримент проводився з участю ОСОБА_7 , так і його захисника, які жодних зауважень чи доповнень до нього не мали.

Водночас, не заслуговують на увагу і доводи сторони захисту щодо недопустимості висновку судової транспортно трасологічної експертизи №8813 від 23.12.2019 року, висновку судової транспортно трасологічної експертизи №8812 від 21.12.2019 року та висновку судової інженерно транспортної експертизи №8177 від 27.07.2020 року, так як дані експертизи проведені на основі інформації, відображеної в протоколах огляду місця події та слідчого експерименту, з врахуванням показань ОСОБА_7 та інших доказів, які колегія суддів вважає належними та допустимими, тобто здобутими у передбачений КПК України.

Доводи сторони захисту про те, що судом першої інстанції було порушено таємниці нарадчої кімнати є безпідставними, оскільки відсутність прокурора під час проголошення судового рішення жодним чином не свідчить про таке процесуальне порушення зі сторони суду.

Твердження сторони захисту про те, що протокол огляду місця події є недопустимим доказом, з огляду на те, що не було залучено спеціальних фахівців для проведення вказаної процесуальної дії, під час огляду заміри та складання схеми ДТП проводилось не слідчим ОСОБА_20 , а слідчими ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , яких до протоколу огляду місця події внесено не було, а також те, що слідчі використовували невідомий прилад LaserlinerRoll-PilotMini, який не пройшов повірки в ДП «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до вимог КПК України слідчий вправі залучити спеціаліста для проведення слідчої дії. Даний огляд проводився за участю понятих , які жодних зауважень чи пропозицій, як до процедури проведення огляду місця події, так і самого протоколу не мали.

Водночас, можливість проведення замірів та складання схеми іншими слідчими, а не ОСОБА_23 , які прибули з останнім в складі чергової слідчо-оперативної групи, та невнесення даних про них до протоколу не являється підставою для визнання протоколу недопустимим доказом

З огляду на вищевикладене апеляційний суд не вбачає підстав для призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції, як про це просить в змінених апеляційних вимогах сторона захисту, та що підтримали прокурор, потерпілі та їх представник, оскільки це не ґрунтується на вимогах ч. 1 ст. 415 КПК України, де зазначено вичерпний перелік питань для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, а також на те, що в клопотанні сторони захисту про призначення експертиз було відмовлено.

Що ж стосується доводів сторони захисту про те, що місцевим судом було безпідставно задоволено цивільні позови потерпілих то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими з огляду на таке.

Так, апеляційним судом було повторно за клопотанням сторони захисту досліджено поліс страхування цивільно-правової відповідальності, який укладено із страховою компанією ERGO Hestia №37 від 22.11.2018 року, а також документи додані до цивільних позовів потерпілих.

Колегія судів з огляду на вище досліджені докази, вважає, що місцевий суд прийшов до правильного висновку, щодо вирішення цивільних позовів потерпілих до обвинуваченого ОСОБА_7 з дотриманням вимог закону.

Твердження сторони захисту про те, що місцевим судом безпідставно стягнуто з обвинуваченого моральну шкоду в користь потерпілих в розмірі 600000 тисяч гривень, є необґрунтованими, оскільки його транспортний засіб був забезпечений полісом страхування цивільно правової відповідальності з огляду на наступне.

Дослідивши повторно в апеляційному суді поліс страхування цивільно-правової відповідальності, який укладено із страховою компанією ERGO Hestia №37 від 22.11.2018 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинуваченим не доведено належності укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності №7 від 22.11.2018 з компанією МTPL, а також поширення його дії на території України з огляду на положення п.41.2. ст.41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». А тому, місцевий правильно встановив, що що фотокопія полісу на іноземній мові не є належним доказом в розумінні ст.85 КПК України.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення про те, що місцевим судом було безпідставно виключено з обвинувачення порушення ОСОБА_7 п.2.3 ПДР України, оскільки таке порушення не вмотивоване в обвинуваченні, а також не підтверджується висновком інженерно транспортної експертизи, а тому відсутній прямий причинно наслідковий зв`язок між таким порушенням та наслідками, які настали.

Разом з тим, прокурор у поданій апеляційній скарзі вказує про невідповідність призначеного обвинуваченому покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Проте, такі його доводи на увагу суду не заслуговують з врахуванням наступного.

Так, відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з вимогами ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Як убачається із вироку суду, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, місцевий суд з достатньою повнотою врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та дані про його особу. При цьому, судом наведено переконливі доводи про неможливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Обставини, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, як правильно встановлено судом відсутні.

Крім того, місцевий суд призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 врахував, що вчинений ним злочин, передбачений ч.2 ст. 286 КК України, згідно із ст.12 цього ж Кодексу відносяться до категорії тяжких, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання та позитивно характеризувався за місцем роботи, є особою з інвалідністю ІІІ групи, на його утриманні перебуває малолітня дитина 2014 року народження, на обліку в лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, в його дружини, яка отримала тяжкі тілесні ушкодження, відсутні претензії до останнього, а також те, що обвинувачений як під час досудового розслідування, так і в ході судового розгляду, не вчиняв жодних дій з метою відшкодування збитків потерпілим, не намагався примиритися з останніми.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримуючись вимог ст.ст.50, 65 КК України обґрунтовано дійшов висновку що обвинуваченому ОСОБА_7 слід призначити покарання за встановленою межею санкції ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Призначене покарання на думку апеляційного суду, повністю відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Таким чином підстав для призначення обвинуваченому більш суворої міри покарання з мотивів, наведених в апеляційній скарзі сторони обвинувачення, апеляційний суд не вбачає.

З врахуванням встановлених судом фактичних обставин провадження на підставі дослідження наданих доказів колегія суддів вважає вирок місцевого суду законним і обґрунтованим у зв`язку з чим залишає апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого без задоволення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 грудня 2020 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий

Судді