ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 179/159/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" липня 2023 р. смт. Петриківка

Петриківський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглядаючи в відкритому судовому засіданні, в залі суду, кримінальне провадження № 0000415 від 20.06.2014 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Усть-Кут Іркутської області, громадянка України, маюча повну середню освіту, пенсіонерка, інвалід 3 групи, проживає за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимої, за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статтею 382 Кримінального кодексу України, за участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Петриківського районного суду Дніпропетровської області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000415 від 20.06.2018 відносно ОСОБА_3 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Ухвалою від 20.11.2019 у справі призначено судовий розгляд.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_3 обвинувачення за ч. 1 ст. 382 КК України сформульовано наступним чином:

27.06.2012 року на прилюдних торгах по реалізації нерухомого арештованого майна в приміщенні ВДВС Царичанського РУЮ гр. ОСОБА_5 придбала домоволодіння з господарськими спорудами, яке знаходиться по АДРЕСА_2 , що належало боржниці гр. ОСОБА_3 . Після проведення вказаних торгів з реалізації арештованого майна гр. ОСОБА_5 посвідчила вказаний факт у нотаріуса та в подальшому для здійснення та належного оформлення права власності на житловий будинок остання неодноразово зіткалася із перешкодами зі сторони колишньої власниці ОСОБА_3 , у зв`язку із цим вимушена була звертатися із позовом до останньої, про усунення певних перешкод у здійсненні права власності.

Так, за викладених обставин на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Царичанського районного управління юстиції знаходиться виконавчий лист по справі №443/1273 виданий 26.11.2012 року на підставі рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області №443/1273/2012 від 03.09.2012 року відповідно до якого гр. ОСОБА_3 зобов`язано допустити в домоволодіння АДРЕСА_2 техніка-будівельника КП «Царичанське БТІ» для зняття замірів необхідних для виготовлення технічної документації. 07.11.2012 року ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області №22-ц/490/10676/12 прийняте рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 03.09.2012 року залишено без змін, що набрало законної 27.11.2012 року.

На підставі вищевикладеного 27.11.2012 року старшим державним виконавцем відділу ДВС Царичанського РУЮ ОСОБА_6 в межах своєї компетенції та в порядку передбаченому статтями 17,19,20,25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, було відкрито виконавче провадження № 35578230 та надано ОСОБА_3 добровільний строк для виконання вимог виконавчого документу в термін до 04.12.2012 року. У зазначений добровільний строк виконання вимог виконавчого документа ОСОБА_3 не виконала, у зв`язку із цим 21.12.2012 року старший державний виконавець ВДВС Царичанського РУЮ ОСОБА_6 прибув за місцем мешкання ОСОБА_3 до домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де остання всупереч законним вимогам, в присутності залучених понятих гр. ОСОБА_7 та гр. ОСОБА_8 умисно, відкрито, безпідставно та необґрунтовано усно висловила свою відмову допустити до домоволодіння техніка-будівельника КП «Царичанське БТІ» для зняття замірів необхідних для виготовлення технічної документації.

Після, цього ОСОБА_3 достовірно знаючи, що вищезазначене рішення суду не скасовувалося судами вищої інстанції і перебуває на виконанні у старшого державного виконавця, діючи з єдиним продовжуваним умислом на вперте невиконання вищезазначеного рішення суду, знову 04.02.2013 року, безпідставно та необґрунтовано проявляючи цим самим свою зневагу на законні вимоги державного виконавця ОСОБА_6 та до присутніх понятих, категорично відмовила допускати до домоволодіння техніка-будівельника, тобто умисно всупереч законним вимогам державного виконавця не виконала вищезазначене рішення суду.

Окрім вищевикладеного рішення суду на примусовому виконанні відділу державної виконавчої служби Царичанського районного управління юстиції знаходиться на виконанні виконавчий лист №196/475/13-ц виданий 15.07.2013 року на підставі рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області №196/475/13-ц від 30.04.2013 року, відповідно до якого необхідно вселити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у житловий будинок АДРЕСА_2 , та зобов`язано ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_5 у користуванні житловим будинком за вказаною адресою. 10.06.2013 року ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області №22-ц/774/6886/13 прийняте рішення Царичанським районним судом Дніпропетровської області від 30.04.2013 року залишено без змін, що набрало законної сили 30.062013 року.

18.07.2013 р. заступником начальника відділу ДВС Царичанського РУЮ ОСОБА_9 відповідно до статей 17,19,20,25 ЗУ «Про виконавче провадження» було відкрито виконавче провадження № 39007102 та надано ОСОБА_3 добровільний строк для виконання вимог зазначеного виконавчого документу до 12.08.2013 року.

20.09.2013 року заступником начальника відділу ДВС Царичанського РУЮ ОСОБА_9 за участю понятих було здійснено виїзд за місцем проживання ОСОБА_3 за вищевказаною адресою з метою перевірки виконання рішення суду в строк наданий державним виконавцем та встановлено, що вимоги виконавчого документа в добровільному порядку не виконані, про що було складено відповідний акт та цього ж дня особисто вручено ОСОБА_3 повідомлення про дату та час проведення примусового вселення.

Так, ОСОБА_3 достовірно знаючи, що вищезазначене рішення суду щодо вселення ОСОБА_5 не скасовувалося судами вищої інстанції і перебуває на виконання у ВДВС Царичанського РУЮ, діючи з єдиним продовжуваним умислом на вперте невиконання та перешкоджання виконання рішенню суду 26.09.2013 року під час виїзду державного виконавця відділу ДВС Царичанського РУЮ ОСОБА_10 в присутності понятих гр. ОСОБА_11 та гр. ОСОБА_12 за місцем проживання ОСОБА_3 з метою примусового вселення ОСОБА_5 в будинок АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 знаючи про необхідність виконання вказаного рішення суду надала можливість своєму чоловікові ОСОБА_13 обмежити доступ до будинку та зачинити вхідні двері із середини, чим умисно перешкодила та не допустила вселення. За вказаних фактів примусове вселення ОСОБА_5 не відбулося, про що державним виконавцем складено відповідний акт.

15.10.2013 року державним виконавцем відділу ДВС Царичанського РУЮ ОСОБА_10 за участю понятих повторно було здійснено виїзд за місцем проживання боржника ОСОБА_3 з метою примусового вселення ОСОБА_5 в будинок за вище оговореною адресою, де ОСОБА_3 своїми активними діями діючи з єдиним продовжуваним умислом на умисне невиконання та перешкоджання виконання рішення суду, всупереч законним вимогам державного виконавця в присутності понятих умисно, відкрито, усно висловлювала свою відмову у недопущенні нею за будь-яких обставин вселити ОСОБА_5 до житлового будинку, під час цього своє вперте небажання виконувати рішення суду супроводжувала активними діями, а саме перешкоджала доступу присутніх осіб зачинивши із середини вхідні ворота до подвір`я.

За вказаних фактів примусове вселення ОСОБА_5 не відбулося, про що державним виконавцем складено відповідний акт.

15.10.2013 року на підставі ст.ст. 11, 89 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на ОСОБА_3 за невиконання вимог виконавчого документа в розмірі 170 грн., який 06.11.2013 року ОСОБА_3 було добровільно сплачено в повному обсязі.

Після цього, державний виконавець відділу ДВС Царичанського РУЮ ОСОБА_10 продовжуючи виконання вище оговореного примусового виконавчого документа на вселення ОСОБА_5 в житловий будинок по АДРЕСА_2 , а саме 09.12.2013 року та 20.06.2014 року за участю понятих повторно здійснив виїзд за місцем проживання ОСОБА_3 , на що остання діючи із єдиним продовжуваним умислом на умисне невиконання та перешкоджання виконання рішення суду, всупереч законним вимогам державного виконавця в присутності понятих умисно, відкрито, усно висловлювала свою відмову у недопущенні нею за будь-яких обставин вселити ОСОБА_5 до житлового будинку, під час цього своє вперте небажання виконувати та всіляко перешкодити виконанню рішення суду супроводжувала активними діями, а саме перешкоджала доступу присутніх осіб, особисто зачинивши із середини вхідні ворота обмеживши доступ до домоволодіння, цим самим не забезпечила безперешкодний прохід і не допустила вселення гр. ОСОБА_5 про, що державним виконавцем було складено відповідні акти.

11.12.2013 року на підставі ст.ст. 11, 89 ЗУ «Про виконавче провадження» за невиконання вимог виконавчого документа державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на ОСОБА_3 в розмірі 340 грн.

Таким чином, ОСОБА_3 , умисно не виконувала та перешкоджала виконанню рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області №443/1273/2012 від 03.09.2012 року про зобов`язання допустити в домоволодіння АДРЕСА_2 техніка-будівельника КП Царичанське БТІ» для зняття замірів необхідних для виготовлення технічної документації та №196/475/13-ц від 30.04.2013 року, про вселення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у житловий будинок АДРЕСА_2 , та зобов`язання не перешкоджати ОСОБА_5 у користуванні житловим будинком за вказаною адресою, що набрали законної сили, тобто вчинила кримінальне правопорушення передбачене ст. 382 ч. 1 КК України.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 заявила клопотання про закриття кримінального провадження та звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. ОСОБА_3 пояснила, що дане клопотання погоджено з адвокатом, наслідки закриття провадження з заявлених підстав їй зрозумілі та вона наполягає на вирішенні заявленого клопотання.

Прокурор ОСОБА_4 не заперечував проти клопотання обвинуваченої і вважає, що наявні всі підстави для закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч.1 ст. 382 КК України, внаслідок закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не прибула просила розглядати справу без її участі надавши відповідну заяву.

Заслухавши учасників судового засідання, суд вважає клопотання обвинуваченої ОСОБА_3 обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, а кримінальне провадження закриттю.

Згідно з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

За пред`явленим ОСОБА_3 обвинуваченням її дії, кваліфіковані за ч. 1 ст. 382 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді штрафу від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років, отже таке правопорушення відноситься до нетяжких злочинів.

Згідно з положеннями ст.44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

В свою чергу, п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України визначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Обмеження, щодо звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, визначені ч. 5 ст. 49 КК України та передбачають, що давність не застосовується у разі вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, передбачених у статтях 109-114-2, катування, передбаченого частиною третьою статті 127, проти миру та безпеки людства, передбачених у статтях 437-439 і частині першій статті 442 цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" за № 12 від 23.12.2005, роз`яснено, що особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Наявність жодних обставин, що перешкоджають застосування положень ч. 1 ст. 49 КК України, зокрема фактів ухилення від слідства або суду, чи вчинення обвинуваченою нового злочину, судом не встановлено.

В ухвалі колегії суддів Першої судової палати ККС від 22 травня 2018 року (справа № 665/2387/14-к, провадження № 51- 240км18), зазначено, що підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила кримінальний проступок чи злочин певного ступеня тяжкості.

ВП ВС наголосила, що звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо. Суд зазначає, що дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст. 49 КК України є безумовним і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим.

Загальними нормами КК України, зокрема розділом ІХ визначені підстави для звільнення від кримінальної відповідальності, в тому числі у зв`язку із закінченням строків давності (стаття 49 КК України). Як зазначалося вище настання умов передбачених частинами 1-3 ст. 49 КК України є безумовним і обов`язковим наслідком звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності.

Отже, за пред`явленим обвинуваченням, виходячи із інкримінованого часу вчинення правопорушень, минули строки (п`ять років), протягом яких особа може бути притягнута до кримінальної відповідальності, а тому, є всі умови та підстави для звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності.

За правилами п.1 ч.2 ст.284 КПК кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

За ч.1 ст. 285 КПК особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно із ч. 3 ст. 288 КПК суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 4 ст.286 КПК, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Потерпілою ОСОБА_5 до обвинуваченої ОСОБА_3 заявлений цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_3 на певному етапі розгляду кримінального провадження тягне за собою суттєвий правовий наслідок, зокрема щодо розгляду цивільного позову потерпілого.

Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

Вирішення цивільного позову при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі суперечить вказаним вище нормам закону.

Окрім того, пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 31.03.1989 року, «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» роз`яснено, що в разі закриття кримінальної справи цивільний позов не розглядається, а вимоги потерпілих можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

Така позиція була підтримана Верховним Судом, у постанові від 23.06.2022 (справа № 204/2626/21, провадження №51-5123км21) де суд погодився з зауваженням апеляційного суду про те, що із системного аналізу КПК та КК слідує, що передбачений ст.49 КК інститут звільнення від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення зі згодою потерпілої на таке звільнення, а також про те, що у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК та закриття кримінального провадження цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, а вимоги потерпілої сторони можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п.1 ч.2 ст.284 КПК, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

Таким чином, цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підлягає залишенню без розгляду, з роз`ясненням позивачеві права на звернення з позовом у порядку цивільного судочинства.

На підставі ст. 12, 44, 49, 382 КК України, керуючись статтями 284 та 285 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченої про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статтею 382 Кримінального кодексу України, у зв`язку із закінченням строків давності, задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності передбаченої частиною 1 статтею 382 Кримінального кодексу України, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статтею 382 Кримінального кодексу України, закрити у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності по закінченню строків давності, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Цивільний позов ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в наслідок вчинення кримінального правопорушення- залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_5 право на звернення з позовом у порядку цивільного судочинства.

Речові докази: два дискових накопичувача «DVD-R» з відеозаписами про виконання державним виконавцем вселення ОСОБА_5 до житлового будинку, що по АДРЕСА_2 від 15.10.2013 року, 09.12.2013 року та 20.06.2013 року зберігати при матеріалах справи.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровської апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Петриківський районний суд Дніпропетровської області.

Повний текст ухвали складено 28.07.2023

Суддя ОСОБА_1