Справа № 307/1854/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

15.05.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарки судових засідань - ОСОБА_4 ,

та учасників судового провадження : прокурорки ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 11-кп/4806/6/23, за апеляційною скаргою, яку подала заступниця керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 26 жовтня 2022 року, задоволено клопотання старшого дізнавача СД Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_7 (далі - дізнавач), погоджене прокурором, у кримінальному провадженні за № 0000206, внесеному 15.05.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) щодо неповнолітнього за вчинення суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Теребля, Тячівського району, Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, учня 8 класу Вільховецько-Лазівської ЗОШ І-ІІІ ступенів Тячівського району Закарпатської області, раніше не судимого.

Цією ухвалою відносно неповнолітнього ОСОБА_8 застосовано, передбачені п.3 ч. 2 ст. 105 КК України, примусові заходи виховного характеру у виді передачі його під нагляд матері ОСОБА_9 строком на один рік.

З ухвали суду убачається, що 10 червня 2022 року старший дізнавач СД Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_7 звернулась до Тячівського районного суду Закарпатської області з клопотанням про застосування відносно неповнолітнього ОСОБА_8 , передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України, примусового заходу виховного характеру у виді передачі його під нагляд батьку ОСОБА_10 строком на один рік. Ухвалою Тячівського районного суду від 03.10.2022 задоволено клопотання прокурора про заміну законного представника неповнолітнього ОСОБА_8 , - ОСОБА_10 на матір неповнолітнього ОСОБА_9 . Відповідно до клопотання, неповнолітній ОСОБА_8 , знаходячись на території стадіону Вільховецько-Лазівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Вільховецької сільської ради Тячівського району Закарпатської області, що по вул. Шевченка, 156, в с. Вільхівці-Лази, Тячівського району, Закарпатської області, на ґрунті тривалих особистих неприязних відносин з неповнолітнім ОСОБА_11 , підійшов до останнього та умисно наніс йому тілесні ушкодження, які відносяться до групи легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Вказані дії неповнолітнього ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 2 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Дізнавач у клопотанні просить застосувати відносно неповнолітнього ОСОБА_8 примусовий захід виховного характеру, передбачений п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України, у виді передачі ОСОБА_8 під нагляд матері ОСОБА_9 строком на один рік.

Судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_8 на час вчинення суспільно - небезпечного діяння не досяг шістнадцятирічного віку, з якого настає кримінальна відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 КК України, що виключає його кримінальну відповідальність, а тому до нього необхідно застосувати примусові заходи виховного характеру. При розгляді клопотання про застосування відносно неповнолітнього ОСОБА_8 примусових заходів виховного характеру суд взяв до уваги ступінь тяжкості вчиненого суспільно-небезпечного діяння, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, особу неповнолітнього, який за місцем навчання характеризується позитивно, його вік, стан здоров`я, зокрема, те, що на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться. Тому, враховуючи характеристику особи, суд вважав за необхідне застосувати відносно неповнолітнього ОСОБА_8 примусовий захід виховного характеру відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України у виді передачі його під нагляд матері ОСОБА_9 строком на один рік. На переконання суду, саме такий захід виховного характеру є необхідним та буде достатнім для виправлення неповнолітнього ОСОБА_8 і попередження вчинення ним нових суспільно-небезпечних діянь.

В апеляційній скарзі заступниця керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 вказує на незаконність ухвали суду, просить її скасувати. Стверджує, що місцевий суд в оскаржуваній ухвалі не вказав час вчинення суспільно-небезпечного діяння. Твердження суду про встановлення факту суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України кримінального правопорушення, без встановлення часу його вчинення, є необґрунтованим а висновок суду про те, що таке суспільно-небезпечне діяння вчинено неповнолітнім ОСОБА_8 у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння, не підтверджено результатами судового розгляду. Просить оскаржувану ухвалу скасувати, призначивши новий розгляд клопотання у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, думку прокурорки ОСОБА_5 , яка підтримала апеляційну скаргу, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступниці керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності сторони захисту та потерпілої сторони, неявка якої, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін захисту та потерпілої сторони береться до уваги те, що: вказані сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду кримінального провадження; клопотань чи заяв про відкладення розгляду справи не подавали; прокурорка не заперечувала щодо розгляду апеляційної скарги без участі сторін захисту та потерпілої сторони.

Приймаючи рішення апеляційний суд бере до уваги таке.

Так, відповідно до ст. ст. 370, 372 КПК України судове рішення (ухвала) повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. У мотивувальній частині ухвали зазначаються: суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлені судом обставини з посиланням на докази, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким керувався.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ст. 499 КПК України досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру здійснюється згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом. Таке досудове розслідування здійснюється слідчим, дізнавачем, які спеціально уповноважені керівником органу досудового розслідування на здійснення досудових розслідувань щодо неповнолітніх. Під час досудового розслідування проводяться необхідні процесуальні дії для з`ясування обставин вчинення суспільно небезпечного діяння та особи неповнолітнього. Участь захисника у кримінальному провадженні є обов`язковою. За наявності достатніх підстав вважати, що особа, передбачена статтею 498 цього Кодексу, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, за яке Кримінальним кодексом України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, вона може бути поміщена у приймальник-розподільник для дітей на строк до тридцяти днів на підставі ухвали слідчого судді, суду, постановленої за клопотанням прокурора згідно з правилами, передбаченими для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Слідчий суддя, суд зобов`язані відмовити у поміщенні особи у приймальник-розподільник для дітей, якщо прокурор не доведе наявність достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки діяння, за яке Кримінальним кодексом України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що особа може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 цього Кодексу, та що жоден із більш м`яких заходів не може запобігти цьому. Строк тримання особи у приймальнику-розподільнику для дітей може бути продовжено ухвалою слідчого судді, суду ще на строк до тридцяти днів. Питання скасування чи продовження строку тримання особи у приймальнику-розподільнику для дітей вирішується в порядку, передбаченому для скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою відповідно. За відсутності підстав для закриття кримінального провадження прокурор затверджує складене слідчим, дізнавачем або самостійно складає клопотання про застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру і надсилає його до суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 501 КПК України передбачено, що під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння; 2) чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння; 3) чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме. Якщо під час судового розгляду не буде доведено однієї з обставин, передбачених у пункті 1 або 2 частини першої цієї статті, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову у застосуванні примусових заходів виховного характеру і закрити кримінальне провадження. При застосуванні до неповнолітнього примусового заходу у вигляді направлення до спеціального навчально-виховного закладу на уповноважений підрозділ органів Національної поліції покладається обов`язок доставити неповнолітнього до спеціального навчально-виховного закладу. Ухвала, постановлена за наслідками розгляду клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру, може бути оскаржена в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Вищенаведених вимог кримінального процесуального закону не дотримано як дізнавачем при складенні клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру та прокурором при його затвердженні, так і судом першої інстанції при прийнятті рішення про задоволення цього клопотання.

Так, із клопотання про застосування щодо ОСОБА_9 примусових заходів виховного характеру та, відповідно, з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції не вбачається, що органом досудового розслідування та судом першої інстанції встановлено час (рік, місяць, день, години, хвилини) вчинення ОСОБА_9 суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що встановлення факту суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України кримінального правопорушення, без встановлення часу його вчинення, свідчить про безпідставність та необгрунтованість висновку про те, що таке суспільно-небезпечне діяння вчинено неповнолітнім ОСОБА_8 у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння, оскільки це не підтверджено матеріалами кримінального провадження.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, залишивши поза увагою факт відсутності у клопотанні час вчинення суспільно-небезпечного діяння, дійшов необґрунтованого висновку про задоволення такого клопотання.

З огляду на наведене вище, апеляційний суд доходить висновку про те, що ухвала суду першої інстанції як незаконна підлягає скасуванню, а клопотання про застосування щодо ОСОБА_9 примусових заходів виховного характеру як таке, що не відповідає вимогам КПК України поверненню прокурору, який його погодив.

Приймаючи рішення про повернення клопотання прокурору, який його погодив,колегія суддів бере до уваги приписи ст. ст. 22, 26, 337 КПК України, утому числі те, що суд розглядає обвинувачення лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею, що обов`язок висунення обвинувачення з точним дотриманням приписів КПК України покладається на ініціаторів клопотання.

Тому, доводи апеляційної скарги про призначення нового розгляду клопотання про застосування щодо ОСОБА_9 примусових заходів виховного характеру у суді першої інстанції задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу, яку подала заступниця керівника Закарпатської обласної прокуратури Ломакіна-Невідома, задовольнити частково.

Ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 26 жовтня 2022 року, якою задоволено клопотання дізнавача у кримінальному провадженні за № 0000206, внесеному 15.05.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо неповнолітнього за вчинення суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, ОСОБА_8 , та застосовано відносно нього передбачені п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України примусові заходи виховного характеру у виді передачі його під нагляд матері ОСОБА_9 строком на один рік, - скасувати, а клопотання повернути прокурору, який його погодив.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: