ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

представника власника майна ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вижницького районного суду Чернівецької області від 08 вересня 2023 року про накладення арешту на майно,-

УСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Вижницького РВП ГУНП в Чернівецькій області капітана поліції ОСОБА_8 , погоджене прокурором Вижницької окружної прокуратури ОСОБА_5 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000446 від 04.09.2023 р., за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Накладено арешт на тимчасово вилучене 03.09.2023 року після огляду місця події (ДТП) на вул. Садова в с. Верхні Станівці Вижницького району Чернівецької області майно шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження ним, а саме на: - транспортний засіб марки «ВАЗ-210990», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 11.08.2005 року є ОСОБА_7 , житель с. Костинці Чернівецького району Чернівецької області; - мототранспортний засіб марки «VIPER ZS200А-3», реєстраційний номер НОМЕР_3 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 31.05.2023 року є ОСОБА_9 , житель АДРЕСА_1 , які знаходяться на зберіганні ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя с. Ревне Чернівецького району Чернівецької області.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням власника майна ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, з якої вбачається, що він просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, та скасувати оскаржувану ухвалу. Постановити ухвалу, якою частково відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт автомобіля марки «ВАЗ-210990», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

ЄУНСС: 713/2709/23 Слідчий суддя:

ОСОБА_11 провадження: 11-сс/822/246/23 Суддя-доповідач: ОСОБА_1 .

Свої доводи в частині вимог щодо поновлення строку на апеляційне оскарження рішення слідчого судді обґрунтовує тим, що ОСОБА_7 не був присутній у суді першої інстанції при розгляді клопотання слідчого про арешт майна та вчасно отримати копію ухвали суду не надалося можливим, при цьому зазначає, що слідчий та прокурор умисно не повідомили, що подано клопотання до суду про накладення арешту на тимчасове вилучене майно, всупереч поданого клопотання стороною захисту 07.09.23 р., а тому просить визнати поважною причину пропуску строку на апеляційне оскарження.

Разом з цим зазначає, що копію оскаржуваної ухвали отримано ОСОБА_7 за місцем його мешкання лише 14.09.2023 р., апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції було подано 18 вересня 2023 року, а тому у відповідності до вимог ст. 395 КПК України, строк на апеляційне оскарження не пропущено.

В обґрунтування своїх інших апеляційних вимог, зазначає про незаконність ухвали слідчого судді, оскільки останнім при прийнятті оскаржуваного рішення за необґрунтованості наведених слідчим підстав для накладення арешту на майно, зроблено висновки, які не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Вважає, що вищевказану ухвалу слідчого судді було ухвалено із порушенням норм матеріального права та невірним застосуванням норм процесуального права, що порушило права та законні інтереси власника арештованого майна, і порушило право на захист та право власності його довірителя.

Стверджує, що станом на день розгляду клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, зокрема автомобіля марки «ВАЗ-210990», реєстраційний номер НОМЕР_1 та станом на день подання клопотання про скасування арешт, даних про наявність у потерпілого середньої тяжкості тілесних ушкоджень, у кримінальному провадженні відсутні та долученими до матеріалів клопотання не були. Попри те, що потерпілий наразі не перебуває на лікуванні у будь-якому медичному закладі, в матеріалах кримінального провадження відсутній висновок судово-медичної експертизи, в якому зазначено про наявність у потерпілого середньої тяжкості тілесних ушкоджень, а також відсутня будь-яка медична довідка з приводу стаціонарного, або амбулаторного лікування потерпілого внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, а тому вважав поспішними та хибними висновки слідчого судді викладені ним у рішенні, яким було задоволено клопотання про арешт майна.

Щодо необхідності проведення експертиз автомобіля «ВАЗ-210990», реєстраційний номер НОМЕР_1 , то апелянт звертає увагу суду на те, що слідчим із залученням інспектора криміналіста було оглянуто вказаний автомобіль на місці події. В ході огляду було зафіксовано зовнішній стан кузова транспортного засобу.

Крім цього, постановою слідчого від 04.09.2023 в рамках досудового розслідування кримінального провадження, призначено експертизу технічного стану транспортного засобу, проведення якої доручено експертам Чернівецького НДЕКЦ МВС України, однак вона не була проведена, оскільки слідчий не забезпечив доступ експерта до вилучених транспортних засобів.

Вважає, що подальше зберігання вилученого у ОСОБА_7 транспортного засобу «ВАЗ-210990», реєстраційний номер НОМЕР_1 у володінні гр. ОСОБА_10 та обмеження власника у праві користування вказаним автомобілем не має жодних правових підстав та будь-якого сенсу, оскільки експертне дослідження автомобіля на даний момент не проведене, слідчий не забезпечує доступ експерта до вилучених транспортних засобів, що само по собі суперечить цілям та меті арешту, про які йшлось у клопотанні слідчого.

Зазначає, що матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження сумнівів технічної несправності транспортного засобу «ВАЗ-210990», реєстраційний номер НОМЕР_1

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг чи заперечень на подану апеляційну скаргу не надходило.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції власник майна - ОСОБА_7 , який був належним чином повідомленим про дату, час і місце апеляційного розгляду, не з`явився та не повідомив суд, про поважність причин його неявки, що у відповідності до положень ст. 405 КПК України не перешкоджає проведенню розгляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна - ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив задовольнити її з підстав наведених у ній, думку прокурора ОСОБА_5 , яка, в режимі відеоконференції, заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, посилаючись на те, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали клопотання про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000446 від 04.09.2023 р., за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів провадження ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику власника транспортного засобу марки «ВАЗ-210990», реєстраційний номер НОМЕР_1 - ОСОБА_7 , а тому строк апеляційного оскарження для такої особи, у відповідності до ч. 3 ст. 395 КПК України, обчислюється з дня отримання ним копії судового рішення. Із апеляційної скарги та доданих до неї документів вбачається, що копію ухвали слідчого судді отримано ОСОБА_7 за місцем його мешкання 14.09.2023 р., апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції було подано 18 вересня 2023 року, а тому у відповідності до вимог ст. 395 КПК України, строк на апеляційне оскарження не пропущено.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки рішення слідчого судді оскаржується апелянтом лише в частині накладення арешту на автомобіль марки «ВАЗ-210990», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_7 , а щодо накладення арешту на інше майно - ні, то колегія суддів, керуючись ст. 404 КПК України, не наводить доводів на підтвердження тих висновків слідчого судді суду першої інстанції, які не оспорено в апеляційній скарзі.

Відповідно до вимог ст.ст. 370, 372 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Цим вимогам закону ухвала слідчого судді від 08.09.2023 року відповідає у повній мірі.

Як вбачається з клопотання в провадженні СВ Вижницького РВП ГУНП в Чернівецькій області знаходяться матеріали досудового розслідування внесені до ЄРДР за № 0000446 від 04.09.2023 р., за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Підставою для внесення відомостей до ЄРДР стало те, що 03.09.2023 року, біля 20.00 год. водій ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель с. Костинці Чернівецького району Чернівецької області, керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ-210990», реєстраційний номер НОМЕР_1 на ділянці дороги вул. Садова в с. Верхні Станівці Вижницького району Чернівецької області в напрямку с. Костинці, не впорався з керуванням та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_2 , який стояв біля мототранспортного засобу марки «VIPER ZS200А-3», реєстраційний номер НОМЕР_3 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження: ЗЧМТ, струс головного мозку, різано-рвані рани зап`ястя, перелом кісток лівої кисті.

03.09.2023 року під час проведення огляду місця події ДТП в с. Верхні Станівці Вижницького району було вилучено транспортний засіб марки «ВАЗ-210990», реєстраційний номер НОМЕР_1 та мототранспортний засіб марки «VIPER ZS200А-3», реєстраційний номер НОМЕР_3 , які були передані на тимчасове зберігання ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю с. Ревне Чернівецького району Чернівецької області.

04.09.2023 року зазначені транспортні засоби визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Розглядаючи клопотання слідчого, про арешт майна по матеріалам досудового розслідування внесених до ЄРДР за № 0000446 від 04.09.2023 р., за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, слідчий суддя дійшов висновку, що майно, зокрема: транспортний засіб марки «ВАЗ-210990», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 є ОСОБА_7 , відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, оскільки зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та містить відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також те, що воно визнано речовим доказом, з метою забезпечення його збереження, на нього слід накласти арешт.

На думку колегії суддів, слідчий суддя, розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, з`ясував всі обставини, з якими пов`язується можливість накладення арешту, перевірив розумність та співрозмірність обмеження права власності з потребами кримінального провадження, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення клопотання про арешт майна.

Як встановлено колегією суддів, у даному випадку транспортний засіб марки «ВАЗ-210990», реєстраційний номер НОМЕР_1 , володільцем якого є ОСОБА_7 , вилучений безпосередньо на місці події, є доказом, так як він був предметом вчинення кримінального правопорушення та зберіг на собі його сліди, а тому визнання його речовим доказом у кримінальному провадженні цілком узгоджується із критеріями, визначеними нормами ст. 98 КПК України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком слідчого судді про обґрунтованість накладення арешту на вищевказане майно, з тих підстав, що воно є речовим доказом в даному кримінальному провадженні та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

На думку колегії суддів, саме заборона володіння, користування та розпорядження вказаним майном може запобігти ризикам, передбаченим абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.

Крім того, підозра будь-якій особі не пред`явлена, збитки не встановлені. Таким чином, наразі незастосування арешту на майно може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що в даному випадку накладення арешту на майно рішенням слідчого судді було цілком обґрунтовано, з дотриманням вимог закону, з метою збереження речових доказів і доводи апеляційної скарги такого висновку суду апеляційної інстанції не спростовують.

Необґрунтованими є посилання апелянта на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді винесена без достатніх на те підстав та з суттєвими порушенням норм КПК України, оскільки як зазначено в клопотанні слідчого та вірно відображено у рішенні слідчого судді, арешт майна накладається з метою збереження його, як речового доказу на період проведення необхідних слідчих та процесуальних дій, направлених на встановлення обставин події кримінального правопорушення.

Також на переконання колегії суддів, на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, а невжиття даних заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту зазначеного майна може призвести до негативних наслідків, та не буде відповідати завданням кримінального провадження.

Окрім того, арешт майна є тимчасовим обмеженням та такий захід забезпечення кримінального провадження може бути скасований за клопотанням власника чи володільця майна у порядку, що встановлений ст. 174 КПК України, якщо у подальшому в застосуванні такого заходу відпала потреба.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта і на те, що слідчий суддя при винесені рішення не врахував вимоги ч.ч. 1 - 3 ст. 170 КПК України.

Як зазначено в клопотанні слідчого та вірно відображено у рішенні слідчого судді, що арешт майна накладається на майно будь-якої фізичної чи юридичної особи та з метою збереження його, як речового доказу, на період проведення необхідних слідчих та процесуальних дій, направлених на встановлення обставин події кримінального правопорушення.

Інші доводи апеляційної скарги представника особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, є предметом доказування по даному кримінальному провадженню, при цьому, колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що слідчий суддя на даній стадії досудового провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності чи допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити достатність підстав для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Бере до уваги апеляційний суд і усталену практику Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Враховуючи викладене, а також те, що негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, під час апеляційного перегляду рішення слідчого судді не встановлено, наразі підстав для скасування ухвали слідчого судді немає, а тому подану апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 376, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Вижницького районного суду Чернівецької області від 08 вересня 2023 року, якою задоволено клопотання слідчого, та накладено арешт з обмеженням права користування, розпорядження та відчуження, зокрема на транспортний засіб марки «ВАЗ-210990», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 11.08.2005 року є ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя доповідач: Судді

____________ _______________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_3