Київський апеляційний суд
Провадження № 11кп/824/1038/2023 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
Єдиний унікальний № 367/7831/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 19 квітня 2021 року у кримінальному провадженні № 0003057 від 11 вересня 2016 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровоград, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

за участі:

прокурора ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ірпінського міського суду Київської області від 19 квітня 2021 року ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та йому за цим законом призначено покарання у виді арешту строком на 3 (три) місяці з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 5 ст. 74, ч. 1 ст. 49 КК України ОСОБА_7 звільнений від призначеного покарання.

Цим же вироком частково задоволено цивільний позов ОСОБА_11 та стягнуто із ОСОБА_7 на її користь 29000 (двадцять дев`ять тисяч) гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 30000 (тридцять тисяч) гривень моральної шкоди. В решті позову відмовлено.

В провадженні також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

Згідно з вироком, суд визнав доведеним, що ОСОБА_7 близько 11 годин 00 хвилин, керуючи технічно-справним автомобілем марки «ЗАЗ-Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під`їхав по вулиці Семенівська в смт. Ворзель Київської області до нерегульованого перехрестя нерівнозначних доріг: вулиці Семенівська (другорядна дорога) та автомобільної дороги Київ-Ковель, на 32 км + 700 м, (головна дорога). Маючи намір здійснити поворот ліворуч, в сторону смт. Бородянка Київської області, включив показник повороту ліворуч і зупинився на вимогу знаку «STOP» на стоп-лінії. Після цього, проявивши злочинну самовпевненість, в порушення вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року № 1306, почав здійснювати маневр повороту ліворуч на головну дорогу, не надавши дорогу автомобілю марки «ЗАЗ 110217», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_12 , який наближався до перехрестя по смузі для гальмування головної дороги з лівої сторони в сторону м. Буча Київської області. Через це, ОСОБА_7 допустив зіткнення передньої лівої частини свого автомобіля із правою передньою частиною автомобіля марки «ЗАЗ 110217», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті чого пасажиру автомобіля марки «ЗАЗ 110217» ОСОБА_11 , яка перебувала на передньому правому пасажирському сидінні, було завдано ударів об виступаючі частини салону власного автомобіля, що призвело, в тому числі, до перелому голівки правої променевої кістки та ліктьового виростка ліктьової кістки з їх вивихом, які відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, як такі, що викликають тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить вирок Ірпінського міського суду Київської області від 19 квітня 2021 року, ухвалений щодо нього, скасувати і призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи такі вимоги апеляційної скарги обвинувачений зазначає про те, що суд безпідставно відхилив належний і допустимий доказ у провадженні, а саме схему організації дорожнього руху автодороги М-07 Київ-Ковель на 32 км.+700 м., де відбулась дорожньо-транспортна пригода, оскільки саме ця схема реально відображує, яким чином організовано дорожній рух на даній ділянці дороги (перехрестя), де сталася аварія. В той же час, на його думку, не можна вважати належним і допустимим доказом у справі висновок інженерно-транспортної експертизи № 12-1/1149 від 22 вересня 2017 року, складений судовим експертом ОСОБА_13 , оскільки, як було з`ясовано при опитуванні останнього, на момент складання висновку експерт не був обізнаний, що схема ДТП не відповідає фактичному облаштуванню та організації проїзду на перехресті доріг Київ-Ковель та вул. Семенівська. Також вказує, що експертом не було враховано те: що на схемі ДТП рух водія ОСОБА_12 відображений не по головній дорозі, а по узбіччю, що прямо заборонено п. 1.10 ПДР, оскільки на узбіччі дозволено зупинку та стоянку транспортних засобів; як і не була врахована відповідь служби автомобільних доріг Київської області від 14 лютого 2017 року та проігноровані фактичні слідові дані при складанні експертного висновку.

Крім того, ОСОБА_7 вважає, що при визнанні судом першої інстанції того, що водій автомобіля "ЗАЗ-110217" ОСОБА_12 в порушення вимог п. 10.1 ПДР рухався по узбіччю, хоча і не мав права цього робити, прийшов до висновку, що такі дії не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із настанням ДТП, оскільки асфальтоване узбіччя переходить у смугу руху для гальмування та повороту праворуч. Однак, на думку обвинуваченого, такі висновки суду носять суперечливий характер, так як узбіччя не може переходити у смугу для гальмування та відповідно до Правил дорожнього руху призначено для зупинки або стоянки. Для з`ясування таких обставин провадження ним було заявлено клопотання про призначення судової автотехнічної експертизи, проте суд безпідставно відмовив у його задоволені, що призвело до порушення його прав та змагальності сторін у кримінальному провадженні.

Також поза увагою суду залишилось, що потерпіла ОСОБА_11 на момент ДТП, знаходячись в автомобілі «ЗАЗ-110217», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_14 , в супереч вимогам п.п. «б» п. 5.2 Правил дорожнього руху, не була пристебнута ременем безпеки, що виключає його відповідальність за настання наслідків у виді заподіяних тілесних ушкоджень.

Далі стверджує, що показання потерпілої ОСОБА_11 та її чоловіка - ОСОБА_14 в частині того, що вони рухались по головній дорозі не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки останні зацікавлені в результатах справи, від яких залежить і питання відшкодування заподіяної шкоди.

На переконання обвинуваченого, беззаперечних доказів того, що саме він допустив виїзд з другорядної на головну дорогу органом досудового розслідування надано не було, як і не було доведено, що між його діями та спричиненням потерпілій тілесних ушкоджень існує прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Звертає увагу ОСОБА_7 і на те, що слідчі експерименти проводилось лише з потерпілою ОСОБА_11 та свідком ОСОБА_12 , що є порушенням його права на захист, як і те, що в один день - 31 жовтня 2017 року йому була вручена підозра, відбулось ознайомлення з матеріалами кримінального провадження і одразу вручений обвинувальний акт, а справу скеровано до суду.

Не визнає обвинувачений і заявлений до нього цивільний позов потерпілою ОСОБА_11 , оскільки вважає себе невинуватим в інкримінованому йому правопорушенні. При цьому, вважає, що належним відповідачем в даному провадженні має бути страхова компанія, разом з тим суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про залучення страхової компанії в якості цивільного відповідача.

Представник потерпілої ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_9 подав заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , в яких вказує на безпідставність та необґрунтованість викладених ним доводів з огляду на те, що: ОСОБА_12 рухався по головній дорозі і мав перевагу в русі; порушення потерпілою ОСОБА_11 п.п. «б» п. 5.2 ПДР щодо невикористання засобів пасивної безпеки - не перебуває в причинно-наслідковому зв`язку із настанням ДТП; а висновком експерта від 29 травня 2017 року № 12-1/752, який підтверджений в судовому засіданні експертом ОСОБА_15 , спростовані показання обвинуваченого та свідка ОСОБА_16 щодо нерухомого стану транспортного засобу «ЗАЗ-Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 , на момент ДТП.

З огляду на зазначене, адвокат ОСОБА_9 просить вирок Ірпінського міського суду Київської області від 19 квітня 2021 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого - без задоволення.

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг на вирок суду першої інстанції не надійшло.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_7 в підтримку доводів і вимог поданої апеляційної скарги, представника потерпілої - адвоката ОСОБА_9 та прокурора ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним і обґрунтованим та просили залишити його без змін, частково дослідивши матеріали кримінального провадження, допитавши експертів ОСОБА_15 та ОСОБА_13 , провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

За правилами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За правилами ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За результатами перевірки доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , колегією суддів встановлено, що висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, ґрунтуються на об`єктивному з`ясуванні обставин кримінального провадження та підтверджуються дослідженими і перевіреними в судовому засіданні доказами, яким у вироку дана належна і правильна оцінка за визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК України критеріями.

Такі висновки суду зроблені на підставі аналізу: показань в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_11 ; свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 ; даних протоколу огляду місця події із схемою дорожньо-транспортної пригоди та фототаблиці; протоколів огляду транспортних засобів від 12 листопада 2016 року, якими зафіксовані пошкодження автомобілів «ЗАЗ-Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та «ЗАЗ 110217», реєстраційний номер НОМЕР_2 ; протоколів проведення слідчих експериментів від 15 лютого 20127 року за участі потерпілої ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_12 ; висновків експертиз № 228 від 30 листопада 2016 року, яким визначена ступінь тяжкості заподіяних потерпілій ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, № 19/8-02/1451 та № 19/8-02/1454 від 26 грудня 2016 року щодо технічного стану автомобілів «ЗАЗ-Daewoo Lanos» та «ЗАЗ 110217» на момент ДТП, № 12-1/752 від 29 травня 2017 року, згідно якої автомобіль «ЗАЗ-Daewoo Lanos» на момент зіткнення перебував в рухомому стані, № 12-1/1149 від 22 вересня 2017 року, за висновком якого, дії водія автомобіля «ЗАЗ-Daewoo Lanos» ОСОБА_7 з технічної точки зору не відповідали вимогам п. 16.11 ПДР, що знаходиться в причинному зв`язку з його наслідками у виді зіткнення транспортних засобів, а також інших доказів, - детальний і повний зміст яких відображений у вироку.

При цьому, за результатами судового розгляду, в тому числі, допиту обвинуваченого, свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , суд дійшов висновку, що перед та на момент зіткнення водій автомобіля «ЗАЗ 110217» ОСОБА_12 рухався не по основній смузі руху, а по смузі гальмування автодороги Київ-Ковель в напрямку м. Буча Київської області, яка є головною по відношенню вулиці Семенівської в смт. Ворзель, звідки виїжджав автомобіль «ЗАЗ-Daewoo Lanos» під керуванням ОСОБА_7 , що потерпілою стороною, з огляду на неподання апеляційної скарги, не оспорюється.

Також, виходячи із принципу внутрішнього переконання та з точки зору взаємозв`язку сукупності доказів у справі, суд у вироку навів законні та переконливі мотиви відхилення окремих доказів, в тому числі визнання неспроможною версію, висунуту обвинуваченим ОСОБА_7 на свій захист.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 своєї винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав та показав, що перед виїздом з вулиці Семенівської в смт. Ворзель на автодорогу Ковель-Київ, яка є головною дорогою, з метою здійснити поворот ліворуч в сторону смт. Бородянка Київської області, включив лівий поворот і зупинився на вимогу знаку «STOP» на стоп-лінії. В цей час відчув удар в ліве крило, який здійснив водій автомобіля «ЗАЗ 110217» ОСОБА_12

Категорично стверджував, що не виїжджав на головну дорогу, зіткнення відбулось на узбіччі з його стоячим автомобілем, де була розташована стоп-лінія.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник надали загалом аналогічні пояснення, наполягаючи на тому, що перед перехрестям ОСОБА_7 зупинив автомобіль, а водій ОСОБА_12 рухаючись по узбіччю, здійснив зіткнення з автомобілем «ЗАЗ-Daewoo Lanos».

На противагу таким показанням обвинуваченого та на їх спростування суд, перевіривши, проаналізувавши та надавши оцінку, у вироку послався на: показання потерпілої ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_20 ; дані, які містяться у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 10 вересня 201 року зі схемою та фототаблицею; висновки експертів № 12-1/752 від 29 травня 2017 року та № 12-1/1149 від 22 вересня 2017 року; фотознімки долучені до матеріалів кримінального провадження.

Оцінивши в сукупності та взаємозв`язку наведені докази, суд дійшов вірного висновку про те, що показана обвинуваченим ОСОБА_7 версія подій не знайшла свого підтвердження.

Зокрема, відповідно до показань свідка ОСОБА_12 як суді першої інстанції, так і в апеляційному суді, він разом з дружиною ОСОБА_11 , сином та знайомим ОСОБА_17 , рухались на автомобілі «ЗАЗ 110217» під його керуванням з дозволеною швидкістю по головній дорозі Київ-Ковель в напрямку м. Києва. На значній відстані до нерегульованого перехрестя з вулицею Семенівська в смт. Ворзель побачив автомобіль «ЗАЗ-Daewoo Lanos», який стояв із увімкненим лівим покажчиком повороту, колесами на стоп-лінії, з виступаючим бампером. Оскільки це йому перешкоджало, продовжив рухатись, однак знаходячись на перехресті, вказаний автомобіль виїхав на дорогу, внаслідок чого відбулось зіткнення транспортних засобів, а він, дружина, син та свідок ОСОБА_17 отримали значні тілесні ушкодження.

Ідентичні показання стосовно обставин виникнення дорожньо-транспортної пригоди надали в суді першої інстанції й потерпіла ОСОБА_11 та свідок ОСОБА_17 .

Вказані свідками та потерпілою обставини зіткнення автомобілів знаходять своє об`єктивне підтвердження в письмових доказах у кримінальному провадженні, зокрема:

- протоколі та схемі дорожньо-транспортної пригоди, що складених на місці події

10 вересня 2016 року, на яких зафіксовано, серед іншого, місце знаходження автомобіля «ЗАЗ 110217» за перехрестям на зустрічній смузі руху головної дороги на відстані 22,4 м. від правого краю вул. Семенівської, а автомобіль «ЗАЗ-Daewoo Lanos» посередині головної дороги на відстані 2,4 м. від цього ж орієнтиру (т. 1 а. с. 133-145);

- висновку експерта № 12-1/752 від 29 травня 2017 року, відповідно до якого автомо-

біль «ЗАЗ-Daewoo Lanos», р.н. НОМЕР_1 , в момент зіткнення з автомобілем «ЗАЗ 110217», р.н. НОМЕР_3 , перебував в рухомому стані, а показання ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_16 про те, що автомобіль «ЗАЗ-Daewoo Lanos» перед зіткненням перебував у нерухомому стані, є технічно неспроможними (т. 1 а. с. 193-196);

- показаннях в суді першої інстанції експерта ОСОБА_15 , який підтвердивши

висновок, показав, що виходячи з деформації частин автомобіля «ЗАЗ-Daewoo Lanos», удар відбувся з переду назад та зліва направо. В разі, якщо б удар відбувся у стоячий автомобіль, то, враховуючи напрямок руху автомобіля «ЗАЗ 110217», удар відбувся б ззаду наперед або перпендикулярно осі автомобіля «ЗАЗ-Daewoo Lanos». Крім того, з огляду на розташування автомобіля «ЗАЗ-Daewoo Lanos» після зіткнення частково на зустрічній смузі рух, останнє свідчить про те, що в момент зіткнення він мав кінетичну енергію, а звідси рухався. Також вразі якщо б вказаний автомобіль стояв, то його б відкинуло в іншу сторону - в сторону узбіччя.

Аналогічні свідчення експерт ОСОБА_15 надав і в суді апеляційної інстанції.

Означені повністю взаємоузгоджені між собою докази безалтернативно спростовують твердження обвинуваченого ОСОБА_7 як суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі про те, що безпосередньо перед зіткненням він стояв, не рухаючись, а зіткнення сталось з вини водія автомобіля «ЗАЗ 110217», який «врізався» в його автомобіль.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_7 про те, що водій автомобіля "ЗАЗ-110217" ОСОБА_12 перед зіткненням рухався по обочині, що прямо заборонено Правилами дорожнього руху, а не по смузі гальмування, як зазначено у вироку, то вони є непереконливими, з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, за результатами його розгляду, судом була встановлена невідповідність схеми організації дорожнього руху на автодорозі М-07 Київ-Ковель на 32 км+700 м. (т. 1 а. с. 160) фактичній організації руху на даній дільниці, а саме, без зазначення асфальтового покриття на узбіччі, смуги гальмування по якій рухався автомобіль "ЗАЗ-110217", відповідної дорожньої розмітки.

Дані висновки суду, ґрунтуються на протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, відповідній схемі та фотознімках (т. 1 а. с. 133-145, 220-235), а також вихідних даних наданих органом досудового розслідування при призначені відповідних експертиз у справі (т. 1 а. с. 198, 195 обор.).

За наведених обставин, суд першої інстанції, констатувавши факт порушення ОСОБА_12 п.1.10 ПДР, яке мало місце до початку руху по смузі гальмування, разом з тим прийшов до висновку про те, що за відсутності будь-яких знаків та дорожньої розмітки, які б забороняли рух прямо по смузі гальмування, такий рух автомобіля "ЗАЗ-110217" не перебуває у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою.

Це ж, як і висновок № 12-1/1149 від 22 вересня 2017 року (т. 1 а. с. 197-200), підтвердив в судовому засіданні експерт ОСОБА_13 , вказавши на наявність, за встановлених судом подій дорожньо-транспортної пригоди, в діях ОСОБА_7 невідповідностей вимогам п. 16.11 ПДР, які перебувають в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди.

Погоджується з таким висновком суду і колегія суддів, оскільки з огляду на рухавтомобіля "ЗАЗ-110217" під керуванням ОСОБА_12 по головній дорозі, за показаннями потерпілої ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_21 , висновку експерта № 12-1/752 від 29 травня 2017 року, лівіше від місця знаходження автомобіля «ЗАЗ-Daewoo Lanos», останнє, в силу приписів п. 16.11 ПДР, зобов`язувало водія ОСОБА_7 , що рухався по другорядній дорозі, за будь-яких обставин, дати дорогу транспортним засобам, які наближались до перехрещення проїзних частин по головній дорозі.

При цьому, за встановлених та детально наведених у вироку фактичних обставин зіткнення транспортних засобів, відмова суду в задоволенні клопотання сторони захисту про призначення у провадженні судової автотехнічної експертизи, ніяким чином не може свідчити про порушення прав ОСОБА_7 та недотримання судом принципу змагальності сторін.

Що стосується тверджень ОСОБА_7 про порушення в ході досудового слідства його прав на захист, про що свідчить оголошення підозри і вручення обвинувального акту в один день, що нібито позбавило можливості залучити захисника для отримання правової допомоги, то вони також були предметом ретельної перевірки суду першої інстанції, доводи стосовно чого наведені у вироку.

Оголошення ОСОБА_7 підозри 31 жовтня 2017 року з роз`ясненням відповідних процесуальних прав, не позбавляло його можливості до допиту в якості підозрюваного, заявляти клопотання про ознайомлення з певними документами у провадженні, про надання часу на укладення угоди з адвокатом, чи просити про призначення захисника або отримати правову допомогу в інший спосіб, а тому відкриття матеріалів досудового розслідування, складання і вручення обвинувального акту за його згоди в той же день, ніяким чином не ставить під сумнів законність висунення підозри чи обвинувачення, як і зібраних у кримінальному провадженні доказів.

Те, що в ході досудового розслідування не було проведено слідчого експерименту за участю обвинуваченого, всупереч твердженням ОСОБА_7 , не свідчить про неповноту чи необ`єктивність з`ясування обставин справи судом на підставі сукупності інших фактичних даних у кримінальному провадженні, які переконливо свідчать про те, що обвинувачений, рухаючись на автомобілі по другорядній дорозі, під`їжджаючи до перехрестя, не дав дорогу автомобілю, що рухався по головній дорозі, що призвело до їх зіткнення.

Також неспроможними є і посилання ОСОБА_7 на те, що потерпіла ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження внаслідок того, що в порушення п. 5.2 "б" ПДР під час руху автомобіля не була пристебнутою паском безпеки, так як спричинення таких тілесних ушкоджень, на противагу доводам апеляційної скарги, саме знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з допущеними ОСОБА_7 порушеннями Правил дорожнього руху, що призвело до зіткнення транспортних засобів.

Таким чином, за результатами перевірки доводів апеляційної скарги обвинуваченого колегія суддів дійшла переконання про те, що висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху, що призвело до виникнення дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої ОСОБА_11 спричинено середньої тяжкості тілесне ушкодження, відповідають фактичним даним кримінального провадження та підтверджуються безпосередньо дослідженими під час судового розгляду доказами, які у вироку правильно оцінені за визначеними ст. 94 КПК України критеріями.

За встановлених та викладених судом у вироку фактичних обставин кримінального провадження, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України.

Призначене ОСОБА_7 за цим законом покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, як і правильність звільнення від його відбування на підставі ч. 5 ст. 74, ч. 1 ст. 49 цього Кодексу, що ніким з учасників судового розгляду не оспорюється.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_7 в тій частині, що при вирішенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_11 суд безпідставно не залучив в якості цивільного відповідача страхову компанію, то і вони не є беззаперечними, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутній відповідний поліс (договір) цивільно-правової відповідальності укладеного на автомобіль «ЗАЗ-Daewoo Lanos», р.н. НОМЕР_1 , як і не наданий такий стороною захисту і суду апеляційної інстанції. Долучені до апеляційної скарги ксерокопії документів (т. 2 а. с. 46), ніяким чином не замінюють відповідний поліс, що унеможливлює прийняття колегією іншого рішення в частині вирішення цивільного позову.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Порушень норм матеріального або процесуального права, які б тягнули за собою зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ірпінського міського суду Київської області від 19 квітня 2021 року щодо нього - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4