Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/355/23 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст. 186 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2023 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, в режимі відеоконфренції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 травня 2023 року, якою стосовно обвинуваченого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Власівка, м. Світловодськ, Кіровоградської області, громадянина України, із середньою технічною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 15.06.2009 Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки;

-27.05.2009 Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки;

- 08.05.2012 Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 309 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік;

- 17.12.2013 Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 125, ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців;

- 01.03.2016 Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді арешту строком на 3 місяці;

- 08.05.2017 Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 190 , ч. ст. 395, ч. 1 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки 1 місяць, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у термін відбуття покарання строк попереднього позбавлення волі з 18.05.2016 по 02.06.2017;

- 13.05.2020 Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки;

- 19.01.2022 Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки.

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, який обраховувати з 03 травня 2023 року по 01 липня 2023 року включно, з визначеннм застави у розмірі 53680 грн.,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженню №0000471 від 20 липня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що 19 липня 2022, близько 19 години, точного часу на досудовому розслідуванні не встановлено, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які були разом зі своїми дітьми, знаходились у гаражі АДРЕСА_2 . В цей час до них прийшов ОСОБА_11 разом зі своєю донькою ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який запропонував ОСОБА_9 та ОСОБА_10 щоб їх діти погрались разом, та відійшов у справах.

Перебуваючи на території прилеглій до вищевказаного гаражу, поблизу якого грались діти ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , ОСОБА_8 помітив на шиї ОСОБА_13 , прикрасу, а саме хрестик виготовлений із золота на шнурку, який привернув його увагу як предмет незаконного збагачення.

Після закінчення спільного відпочинку, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 разом зі своїми дітьми та малолітньою ОСОБА_13 почали рухатись в напрямку будинку АДРЕСА_2 .

В цей час, у ОСОБА_8 з корисливих мотивів з метою власного незаконного збагачення виник злочинний умисел направлений на відкрите повторне викрадення зазначеної золотої прикраси.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , розуміючи протиправний характер своїх дій, бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, з корисливих мотивів, з метою власного незаконного збагачення, під приводом вказування шляху малолітній ОСОБА_13 , провів останню в іншу сторону від вищевказаних громадян.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_8 , перебуваючи неподалік гаражу №3л гаражний кооператив № НОМЕР_1 по вулиці Лівобережній селище Власівка Світловодської територіальної громади Олександрійського району Кіровоградської області, чітко усвідомлюючи, що його злочинні дії помітні малолітній ОСОБА_13 нахилився до останньої, вказуючи рукою напрямок шляху, та за допомогою зубів перекусив шнурок із хрестиком виготовленим із золота 585 проби, вагою 0,52 грама, вартістю 689 гривень 87 копійок, залишивши його у ротовій порожнині, тим самим відкрито повторно ним заволодів.

Після чого, ОСОБА_8 чітко усвідомлюючи, що його злочині дії виявлені малолітньою ОСОБА_13 , з місця вчинення злочину зник, розпорядився викраденим на свій власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 689 гривень 87 копійок.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строків тримання під вартою на 60 діб, обґрунтувавши його тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисного корисливого злочину проти власності, в умовах воєнного стану, в період іспитового строку, маючи не зняту та не погашену у встановленому порядку судимість. Крім того, злочин вчинено відносно малолітньої особи ОСОБА_13 .

Обвинувачений не працює, постійного джерела заробітку не має, чітко усвідомлює, що він вчинив тяжкий злочин та з метою уникнення від відповідальності за злочин, за вчинення якого передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі, на строк від 7 до 10 років, є підстави вважати, що обвинувачений буде переховуватися від суду, тобто має місце ризик передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховування від суду.

Крім того, ОСОБА_8 раніше судимий, має не зняту та не погашену у встановленому порядку судимість. 19 січня 2022 року засуджений Світловодським міськрайонним судом за ч.2 ст.185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки, на шлях виправлення не став, відповідних висновків не зробив, продовжив злочинну діяльність, перебуваючи на іспитовому строку, а тому є всі підстави вважати, що обвинувачений може продовжити злочинну діяльність.

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 травня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою терміном на 60 днів, який обраховувати з 03 травня 2023 року по 01 липня 2023 року включно.

Визначено ОСОБА_8 розмір застави у розмірі 20 (двадцять) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 53680 (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) гривен.

У разі внесення заставодавцем визначеної в ухвалі суми застави, зобов`язати обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками.

Попередити обвинуваченого, що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Судове рішення мотивовано тим, що обвинуваченому ставиться у провину вчинення тяжкого злочину проти власності відносно малолітньої особи, покарання за який передбачено виключно позбавлення волі від 7 до 10 років, в період іспитового строку, що свідчить про його суспільну небезпечність. Враховуючи, що обвинувачений розуміє в чому його обвинувачують, та які можуть наступити наслідки його протизаконним діям, існує ризик щодо переховування від суду та продовження злочинної діяльності.

Таким чином, на час проведення судового розгляду наявні ризики, встановлені п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Таким чином, з метою запобігання вказаних ризиків, суд вважає за доцільне задовольнити клопотання прокурора та продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Щодо заявленого клопотання захисником обвинуваченого про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, то на думку суду, клопотання не підлягає задоволенню, оскільки це дасть можливість останньому зникнути за межі Кіровоградської області, тиснути на свідків та потерпілого. Крім того, такий запобіжний захід не може гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та запобігання ризикам.

зазначені в обвинувальному акті докази вказують на обґрунтовану підозру обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, що йому інкримінуються.

Відсутність сталих офіційних джерел доходу, та наявність кількох інших кримінальних проваджень свідчить про можливість продовження злочинної діяльності.

Тяжкість покарання, яка загрожує обвинуваченому, у випадку доведення його вини та поведінка обвинуваченого на досудовому слідстві, в сукупності з відсутністю сталих соціальних зв`язків свідчить про реальність ризику переховування від суду.

В апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою обрати її підзахисному запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його проживання. В частині визначення розміру застави у 20 (двадцять) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 53 680 (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) гривень, - ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що її підзахисний, перебуваючи на свободі до моменту взяття під варту 28 грудня 2022 року, ні разу не ухилявся від органів досудового розслідування та не впливав на свідків і потерпілого.

Потерпілий не має жодної претензії до її підзахисного і відмовився від подання цивільного позову до нього.

Тяжкість покарання та незгода мого підзахисного з кваліфікацією його дій за частиною 4 статті 186 КК України, а визнання ним факту привласнення знайденого майна, не може бути підставою для тримання його під вартою.

Вказує, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час обрання його запобіжного заходу колегія суддів не дослідила матеріали кримінального провадження.

Також, в клопотанні прокурора відсутні докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення.

19.04.2023 він заявив клопотання про допит потерпілої ОСОБА_14 , для з`ясування обставин, які могли спростувати клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь судді, захисника так обвинуваченого, які наполягали на задоволенні апеляції, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали клопотання, які надійшли на електронну адресу апеляційного суду і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.

ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

Про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України свідчать, зокрема: заявв про вчинення кримінально правопорушення ОСОБА_11 від 20.07.2022; протокол огляду місця події від 20.07.2022. В ході слідчої дії встановлено місце вчинення злочину та вилучено шнурок сірого кольору; постановв про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 20.07.2022; протокол допиту потерпілого ОСОБА_11 від 20.07.2022; протокол огляду предметів від 18.08.2022, а саме відеозаписів наданих потерпілим ОСОБА_11 ; постановою про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 20.07.2022; протокол огляду місця події від 20.07.2022. В ході слідчої дії у ОСОБА_8 було виявлено та вилучено хрестик зроблений із золота; постановою про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 21.07.2022; протокол пред`явлення речей для впізнання від 23.07.2022; протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 19.08.2022; протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 19.08.2022; висновок судово-товарознавчої експертизи №1727 від 25.07.2022; протокол малолітнього свідка із застосуванням відеозапису від 23.11.2022 з додатком у вигляді стенограми відеозапису; протокол допиту свідка ОСОБА_15 від 09.12.2022; висновок експерта №5799/22-27 від 26.12.2022, за результатами проведення судово-психологічної експертизи, та іншими матеріалами справи.

На думку колегії суддів, суддя прийшов до обґрунтованого висновку про наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.186 КК України, оскільки такий висновок підтверджується доданими до клопотання доказами, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_8 міг вчинити інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема викладеного у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування або суду були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті та під час винесення вироку, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочинів, що пред`явлені в обвинуваченні, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Тобто, суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_8 встановив наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні. За таких підстав, відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задовольнити клопотання, оскільки прокурор в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують продовження обмеження права ОСОБА_8 на особисту свободу.

Доводи про необґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 колегією суддів не можу бити враховано.

Не визнання вини та тяжкість злочину у якому підозрюється ОСОБА_8 в сукупності з мірою покарання, яка йому загрожує у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування його від суду, вчинення нових кримінальних правопорушень.

Санкція статті закону за вчинення злочину у якому обвинувачується ОСОБА_8 передбачає покарання у виді позбавлення волі.

А тому враховуючи те, що ОСОБА_8 є раніше судимим, враховуючи відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставини, яка обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини або у присутності дитини, враховуючи санкцію ч.4 ст.186 КК України - позбавлення волі на строк від семи до десяти років, може вчинити спроби на переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від органу досудового розслідування та/або суду продовжує існувати та обумовлений тяжкістю ймовірного покарання та суворістю можливого вироку.

Так, ОСОБА_8 розуміючи, що злочин є тяжкий, враховуючи відсутність обставин, які пом`якшують покарання може вчинити спроби направленні на переховування від суду.

Про наявність ризиків свідчить те, що ОСОБА_8 офіційно не працює, не одружений, не маючий на утриманні дітей, немає міцних соціальних зв`язків, а тому у разі обрання йому більш м`якого запобіжного заходу може вчинити спроби переховування від суду та вчинити нові кримінальні правопорушення.

Окрім цього, особисте зобов`язання не може бути застосоване до обвинуваченого

ОСОБА_8 оскільки даний запобіжний захід є найбільш м`яким, а кримінальне правопорушення, яке вчинив останній є тяжким.

Особиста порука, яка полягає у наданні особам, яких суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків і зобов`язуються за необхідністю доставити його до органу досудового розслідування чи суду на першу про те вимогу, так в ході розслідування даного провадження таких осіб не встановлено.

Що стосується тверджень захисника про те, що до ОСОБА_8 можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою,то такі доводи на переконання колегії суддів не спростовують висновок судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

Колегією суддів не може бути враховано доводи захисника про наявність майна та місця проживання обвинуваченого, як підстава для зміни запобіжного заходу, оскільки вказане жодним чином не зменшує наявні ризики

Необхідно зазначити про те, що у ОСОБА_8 не має міцних соціальних зв`язків, які є достатнім стримуючим фактором в поведінці обвинуваченого, оскільки останній не одружений та утриманців не має.

В той же час, у справі наявна реальна можливість обвинуваченого ухилятись від кримінальної відповідальності шляхом переховування від органів досудового розслідування та/або суду шляхом залишення постійного місця проживання зумовлена наявністю можливості і засобів, в тому числі здійснення виїзду за межи території України.

З цих же підстав, колегія суддів залишає без задоволення доводи апеляції про недоведеність ризиків.

Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, а також те, що інший більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою - не забезпечить виконанням підозрюваним процесуальних обов`язків, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисту про необхідність обрання підозрюваним запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Отже, ризики передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які мали місце та були враховані судом при обранні міри запобіжного заходу та продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати на даний час та не вичерпались і будуть продовжувати мати місце. Можливість настання ризиків безпосередньо залежить від застосування до обвинуваченого, більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, зокрема таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, застава.

А тому, належна поведінка ОСОБА_8 не може бути забезпечена шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись суду, намагатися переховуватися в іншій країні, вчиняти нові кримінальні правопорушення.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 необхідно залишити без задоволення, ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 травня 2023 року необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 травня 2023 року, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, який обраховувати з 03 травня 2023 року по 01 липня 2023 року включно, з визначеннм застави у розмірі 53680 грн., - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4