ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/8233/21 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/662/23 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Розбещення неповнолітніх
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 25 квітня 2023 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , -

УСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою суд задовольнив клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 на шістдесят днів, тобто до 23 червня 2023 року включно.

В обґрунтування прийнятого рішення судом зазначено, що Зважаючи на тяжкість злочину, який інкримінується ОСОБА_7 , суспільну небезпечність та покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, суд вважає, що ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які стали підставою для обрання та продовження строку запобіжного заходу, доведені прокурором, не зникли та продовжують існувати, та виправдовують тримання особи під вартою

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржувану ухвалу скасувати, змінити запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який не пов`язаний з позбавленням волі.

Вказує, що ризики не доведені доказами.

Обвинувачений не погоджується з тривалим триманням під вартою.

Сторона обвинувачення не має достатніх та достовірних доказів вини обвинуваченого.

Крім того, наголошує на тому, що потерпіла не наполягає на суворому покаранні та не заперечувала проти застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Також, обвинувачений скаржиться на стан здоров`я.

Просить долучити до матеріалів справи та врахувати заяву потерпілої та заяву Науково Виробничого підприємства Сігма, згідно якого керівництво зобов`язується працевлаштувати обвинуваченого.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить провести справедливий судовий розгляд, з запобіжним заходом не погоджується.

Вказує, що вже тривалий час знаходиться під вартою, доказів його провини прокурор не надає.

Ризики прокурором також не доведені.

Наголошує на тому, що має психічні захворювання, почуває себе погано в умовах слідчого ізолятора.

Посилання суду на судимість обвинуваченого є недоречним, оскільки вона погашена, а тому він вважається не судимим.

Також вважає, що суд в порушення норм КПК України розглянув клопотання про продовження запобіжного заходу без нього, при цьому він був у суді, проте його не вивели.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційні скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачений положеннями ст. 199 КПК України.

Мотиви прийнятого слідчим суддею рішення викладені в ухвалі, яка в цілому відповідає вимогам КПК України.

Як вбачається з оскаржуваного судового рішення, судом було належно досліджено дані про особу ОСОБА_7 , який не одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, не працює, не має стабільного джерела доходу та сталих соціальних зв`язків, в силу ст.89 КК України не судимий.

Також районним судом при розгляді даного клопотання констатовано існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховуватися від суду, незаконно впивати на неповнолітню потерпілу та свідків з метою зміни ними показань на його користь, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Крім того суд констатував відсутність обставин, які б свідчили про зменшення вказаних ризиків.

Врахував суд і тяжкість кримінальних правопорушень, я в яких обвинувачується ОСОБА_7 , обвинувачення пред`явлене за а ч.2 ст. 156, ч.1 ст. 156-1, ч.2 ст. 301, ч.1 ст. 301-1 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до нетяжних та тяжких злочинів, за найтяжчий з яких законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років .

Відтак, висновок суду про доведеність існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є обґрунтованим, а застосування більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою є неможливим.

Також колегія суддів звертає увагу на наступне.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути,не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

У рішенні від 26 січня 1993 року у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При вирішенні питання про необхідність ув`язнення особи вагомою підставою є ризик переховування цієї особи від правосуддя та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. При цьому переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують.

Тримання під вартою є виправданим якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи (Рішення «Лабіта проти Італії»).

Апеляційні доводи сторони захисту про можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, на думку колегії суддів є необґрунтованими, оскільки враховуючи встановлені судом ризики, такий запобіжний захід не буде запобігати встановленим у справі ризикам.

Належних відомостей про неможливість перебування обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора за станом здоров`я, сторона захисту не надала.

Доводи обвинуваченого, щодо порушення його права приймати участь у судовому засіданні в суді першої інстанції також не приймаються колегією суддів, оскільки ОСОБА_7 був доставлений до районного суду для його подальшої участі у судовому засіданні, проте відмовився виходити до зали судових засідань, про що відповідальною особою було складено відповідний акт.

Таким чином, судом першої інстанції були забезпечені права обвинуваченого в повному обсязі, проте ОСОБА_7 фактично не виявив бажання приймати участь у судовому засіданні.

При цьому його інтереси представляв захисник ОСОБА_6 .

За таких обставин, ухвала суду про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави, винесена обґрунтовано, належним чином мотивована, відповідає вимогам КПК України, а тому підстав для її скасування або зміни з підстав зазначених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 392, 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 25 квітня 2023 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 залищити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді