Провадження № 1-кс/947/9093/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2023 року м.Одеса Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_4 , розглянувши в судовому засіданні в місті Одесі клопотання старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , погоджене з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0001090, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.11.2014 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, гагауза, з вищою освітою, одруженого, не працюючого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей (2001 р.н. та 2010 р.н.), зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2

ст.149 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадження Київського районного суду міста Одеси надійшло клопотання старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , погоджене з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0001090, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.11.2014 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з клопотання, досудовим розслідування встановлено, що у листопаді 2014 (більш точна дата і час не відомі) ОСОБА_6 , маючи умисел на здійснення вербування людини з метою подальшого переміщення за межі України до Німеччини для сексуальної експлуатації за грошову винагороду, підшукав раніше незнайомих йому ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , і переслідуючи мету наживи, здійснив їх вербування при наступних обставинах.

Так, 06.11.2014 під час зустрічі з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в кафе «Топ Сендвіч», розташованому по вул.Преображенській,42 в м.Одеса, в ході розмови ОСОБА_6 дізнався про те, що останні внаслідок збігу тяжких сімейних і матеріальних обставин, викликаних їх важким матеріальним становищем, відсутністю роботи, постійного джерела доходів, наявності малолітньої дитини, переконавшись, що дівчата знаходиться в уразливому стані, усвідомлюючи ці обставини, навмисне використовуючи їх в своїх протиправних цілях став пропонувати їм виїхати до Німеччини для роботи повіями. Також роз`яснив ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , що за надану роботу вони будуть виплачувати йому грошову винагороду. Крім того, ОСОБА_6 обіцяв вирішити всі питання, пов`язані з переїздом, а саме: самостійно на своєму автомобілі відвезти їх до Німеччини, оформити виїзні документи та відкрити Шенгенські візи за власні кошти.

Крім того, продовжуючи свої злочинні дії, що у листопаді 2014 (більш точна дата і час не відомі) ОСОБА_6 , повторно, маючи умисел на здійснення вербування людини з метою подальшого переміщення за межі України до Німеччини для сексуальної експлуатації за грошову винагороду, підшукав раніше незнайомих йому, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , і, переслідуючи мету наживи, здійснив їх вербування при наступних обставинах.

Так, 14.11.2014 під час зустрічі з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , яка відбулася в автомобілі марки «Мерседес» на Соборній площі в м. Одеса, в ході розмови ОСОБА_6 дізнався про те, що останні внаслідок збігу тяжких сімейних і матеріальних обставин, викликаних їх важким матеріальним становищем, відсутністю роботи, постійного джерела доходів, постійного місця проживання у зв`язку з тим, що вони приїхали з Донбасу, де проводиться антитерористична операція, наявності малолітньої дитини, переконавшись, що дівчата знаходиться в уразливому стані, усвідомлюючи цю обставину, навмисне використовуючи їх в своїх протиправних цілях став пропонувати їм виїхати до Німеччини для роботи повіями. Також роз`яснив ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , що за надану роботу вони будуть виплачувати йому грошову винагороду. Крім того, ОСОБА_6 обіцяв вирішити всі питання, пов`язані з переїздом, а саме: самостійно на своєму автомобілі відвезти їх до Німеччини, оформити виїзні документи та відкрити Шенгенські візи за власні кошти.

Після здійснення вербування вищевказаних осіб, 28.11.2014 року ОСОБА_6 з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в автомобілі марки «Мерседес» з державним номерним знаком НОМЕР_1 виїхали з міста Одеси до Німеччини і при спробі перетину державного кордону України були затримані співробітниками прикордонної служби.

Слідчим 29.11.2014 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України.

Обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_6 повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами:

-показаннями потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ;

-протоколами проведених негласних слідчих (розшукових) дій;

-протоколом затримання підозрюваного ОСОБА_6 ;

-протоколом огляду речових доказів;

-протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_6 ;

-іншими доказами у сукупності.

У подальшому, 01.12.2014 слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси підозрюваному ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Однак, обов`язки покладені слідчим суддею на підозрюваного не виконанні, а у ході проведення оперативно-розшукових заходів по встановленню місця знаходження підозрюваного ОСОБА_6 , установлено, що підозрюваний за місцем проживання не з`являється, його місцеперебування невідоме. Згідно витягу з Бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України», яка була надана ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюваний ОСОБА_6 05.01.2015 року разом зі своєю родиною через пункт пропуску «Шегині» виїхав з України.

З цих підстав, 19.01.2015 було прийнято рішення про оголошення розшуку підозрюваного ОСОБА_6 , та 14.06.2017 у зв`язку з перетином підозрюваним ОСОБА_6 , Державного кордону України останнього було оголошено у міжнародний розшук.

Слідчий звертається з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 посилаючись на наявність ризиків передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

В судовому засіданні прокурор наполягав на задоволенні клопотання, посилаючись на викладені в ньому доводи та наявність ризиків і обґрунтованої підозри.

Захисник в судовому засіданні заперечував, щодо клопотання сторони обвинувачення. Просив відмовити у його задоволенні.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, а також вислухавши думку учасників кримінального провадження, вважаю, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 29.11.2014 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2

ст.149 КК України, яку вручено останньому під особистий підпис того ж дня.

Таким чином, ОСОБА_6 повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.149 КК України вручено у спосіб, передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України

Таким чином, на даному етапі досудового розслідування надані стороною обвинувачення докази є достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_6 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.149 КК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення наявності вини ОСОБА_6 , відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими відповідно до ст.87 КПК України, не досліджуючи всі наявні в матеріалах кримінального провадження докази у їх сукупності, на даній стадії кримінального провадження в ході досудового розслідування не встановлено.

Відповідно до ч.6 ст.193 КПК України, розгляд клопотання у відсутності підозрюваного можливе лише у випадку, коли буде доведено, що підозрюваний оголошений в міжнародний розшук.

Згідно з роз`ясненням Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва НПУ відповідно до статті 84 Правил Інтерполу з обробки даних, затверджених Резолюцією 80-ї сесії Генеральної Асамблеї Інтерполу AG-2011-RES-07, публікацію циркулярного розшукового повідомлення про міжнародний розшук особи з метою її арешту та подальшої екстрадиції має бути погоджено з центральним органом щодо видачі (екстрадиції) та Генеральному секретаріату Інтерполу мають бути надані чіткі та прямі гарантії, що тимчасовий арешт і видачу (екстрадицію) особи буде запитано у випадку її арешту (затримання) на території країн-членів МОКП-Інтерпол у порядку передбаченому чинним законодавством.

На дев`яносто дев`ятій сесії (27.02-03.03.2017) Комісією з контролю файлів Інтерполу ухвало рішення, що запобіжні заходи у вигляді дозволу на затримання підозрюваного з метою приводу не є ордерами на арешт у розумінні ст.83.2 Правил Організації.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.575 КПК України визначено, що видача особи в Україну може бути запитана лише на підставі ухвали суду про тримання особи під вартою.

14.06.2017 року слідчим СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 винесено постанову про оголошення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у міжнародний розшук.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При розгляді клопотання слідчого, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Згідно п.32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, та відповідно до п.219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі «Таран проти України» зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Разом з тим, згідно п.99 рішення ЄСПЛ у справі «Геращенко проти України», визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні органі державної влади зобов`язані розглянути також альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.

Дослідивши долучені до клопотання матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до переконання про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.149 КК України.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує практику ЄСПЛ, а саме рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», п.61-817, згідно якого існування обґрунтованої підозри щодо вчинення тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, а також рішення ЄСПЛ у справі «Бєлєвіцький проти Росії», п.101-815, згідно якого серйозність обвинувачення є належним аспектом при оцінюванні загрози ухилення від слідства чи продовження зайняття злочинною діяльністю.

Так, згідно витягу з Бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України», яка була надана ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюваний ОСОБА_6 05.01.2015 року разом зі своєю родиною через пункт пропуску «Шегині» виїхав з України.

Зважаючи на те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.149 КК України та на теперішній час його місце знаходження невідоме, тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 вважаю, що ці обставини свідчать про можливість з боку останнього переховуватися від органів досудового розслідування.

В зв`язку з викладеним, вважаю ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, доведеними.

Враховуючи наведені правові норми та в результаті дослідження матеріалів провадження за клопотанням слідчого, зважаючи на те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.149 КК України,та наявність відповідно оформленої постанови слідчого про оголошення підозрюваного у міжнародний розшук, слідчий суддя вважає доведеним факт оголошення підозрюваного ОСОБА_6 в міжнародний розшук, що в сукупності з наявним ризиком, передбаченим п.1 ч.1 ст.177 КПК України, являється підставою для обрання відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за його відсутності в порядку ч.6 ст.193 КПК України.

При цьому слідчий суддя враховує, виходячи із досліджених матеріалів, що вік та стан здоров`я підозрюваного не виключають можливості його тримання під вартою.

Обставин, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, слідчим суддею не встановлено.

Разом з цим, слідчий суддя при постановленні ухвали враховує положення абз.6 ч.4 ст.183 КПК України, де зазначено, що при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст.132, 176, 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 205 КПК України, слідчий судя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , погоджене з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0001090, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.11.2014 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

За відсутності підозрюваного обрати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», в порядку ч.6 ст.193 КПК України.

Після затримання ОСОБА_6 і не пізніше, як через 48 годин з часу його доставки до місяця кримінального провадження доставити останнього до слідчого судді для розгляду питання про застосування обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою або його заміну на більш м`який запобіжний захід.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1