ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/212/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2023 р. Дарницький районний суд м.Києва в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, із вищою освітою, працюючого ФОП « ОСОБА_6 », одружений, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурори ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілий ОСОБА_10 ,

захисник ОСОБА_11

обвинувачений ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 пред`явлено обвинувачення у тому, що він, 08.10.2017 року близько 20 години 50 хвилин, перебуваючи в приміщенні кафе «Какао Фемелі», яке розташоване в будинку 13 на вул.Є.Чавдар в місті Києві з корисливих мотивів таз метою особистого збагачення, раптово вирішив відкрито заволодіти чужим майном, а саме мобільним телефоном марки «Samsung» С4 195000» Blak Edition чорного кольору, IMAI: НОМЕР_1 , який знаходився в прозорому силіконовому чохлі з сім-карткою «Київстар» НОМЕР_2 , який належить потерпілому ОСОБА_10 .

Так, ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном о 20 год.54 хв. За адресою: м. Київ, вул.Є.Чавдар, 13 «Какао Фемелі», взяв мобільний телефон, який знаходився на краю столу біля потерпілого ОСОБА_10 , тим самим відкрито умисно заволодів вище вказаним мобільним телефоном.

Після чого одразу покинув приміщення кафе «Какао Фемелі», скориставшись вказаним мобільним телефоном на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_10 матеріального збитку на загальну суму 2131 гривня 67 копійок.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений своєї вини у пред`явленому обвинуваченні не визнав, суду пояснив, що його постійно примушували визнати, що він вкрав телефон у потерпілого, чого він не робив. З ОСОБА_10 він знайомий більше 10 років, вони інвестували в проєкт ОСОБА_12 і він виступав як консультант в розвитку бізнесу. Зустрічалися кожного місяця і обговорювали як і куди вкладати гроші. Він від бізнесу отримував 50 %. 08.10.2017 року на п`ятий рік знайомства він вважав, що зустрілися вони обговорити прибутки. Під час розмови посперечалися і обвинувачений вихопив папірець, оскільки словам ОСОБА_13 він не вірив. В процесі суперечки зі столу попадали речі. На столі лежало багато гаджетів. Потерпілого телефон він не брав у руки. Він та ОСОБА_14 після суперечки ще розплатилися у кафе та пішли. Про те, що у ОСОБА_10 зник телефон він дізнався через 8 місяців після їх зустрічі.

Потерпілий ОСОБА_10 надав суду наступні пояснення: 08.10.2017 він перебував в кафе «Какао Фемелі» на Є.Чавдар за одним столом зі своїм братом ОСОБА_14 та ОСОБА_5 та розмовляли. Біля нього лежали на столі його два телефони та Ipad. Під час розмови, ОСОБА_5 без причин різко піднявся і, перехилившись через весь стіл в його сторону схопив його айпад та потягнув до ОСОБА_14 , який цей гаджет забрав та став утримувати у себе. В цей час ОСОБА_5 схопив його два телефони, які лежали на столі. Зрозумівши, що ОСОБА_5 та ОСОБА_14 групою осіб за попередньою змовою викрадають його майно, з метою запобігти злочину, він спробував забрати у них своє майно, однак ОСОБА_5 застосував до нього насильство - завдавши удару правою рукою по кисті лівої руки, та виламував йому пальці, завдаючи фізичного болю. Свідок ОСОБА_15 почав надавати допомогу потерпілому, щоб повернути майно. Під час боротьби потерпілий зміг вихопити у ОСОБА_14 свій Ipad, однак один з телефонів у ОСОБА_5 , забрати не вийшло. Після цих дій ОСОБА_14 та ОСОБА_5 , почали забирати майно його брата ОСОБА_15 , намагаючись викрасти фінансові документи підприємства, яке ОСОБА_15 належало. ОСОБА_5 відкрито заволодів одним з листків фінансових документів та зник з ним. Також ОСОБА_5 разом з ОСОБА_14 намагалися заволодіти і іншими фінансовими документами підприємства, погрожували застосуванням насильства та знищенням самого підприємства. У телефоні, який викрали ОСОБА_14 та ОСОБА_5 зберігалася вся конфіденційна інформація про партнерів, клієнтів, родичів, яку вони мали на меті розповсюдити. Викрадений телефон йому не було повернуто, матеріальні та моральні збитки не відшкодовано.

Надав суду письмові пояснення (а.п.111-113 т.2) а також заяву-клопотання про зміну правової кваліфікації, висунення додаткового обвинувачення, збільшення обсягу обвинувачення під час судового розгляду, в зв`язку з встановленням нових обставин кримінального правопорушення (а.п.181-182 т.3).

Свідок ОСОБА_12 09.10.2019р. суду пояснив, що він є братом потерпілого, з ОСОБА_5 у нього погані стосунки. З ним він познайомився у 2009 році на семінарі, у них були спільні поїздки, однак бізнесу спільного вони не мали, неодноразово отримував від ОСОБА_5 пропозицію продажу бізнесу. 08 жовтня 2017 року біля 19-00 години в його присутності ОСОБА_5 вкрав телефон його брата. Вони перебували в кафе, біля нього ліворуч сидів ОСОБА_14 , навпроти сидів ОСОБА_5 і біля ОСОБА_5 сидів його брат ОСОБА_10 . ОСОБА_5 на якусь фразу потерпілого піднявся та вхопив його телефон. Свідок намагався забрати телефон у обвинуваченого, у цей час ОСОБА_14 схопив планшет, який потім змогли забрати назад. Телефон ОСОБА_5 не повернув та з ОСОБА_14 покинули кафе. ОСОБА_5 і ОСОБА_14 є партнерами по бізнесу. Він бачив, як поклав телефон ОСОБА_5 десь в свій одяг. До цього інциденту у нього з ОСОБА_5 були нейтральні відносини, іноді конфліктували, однак до такого не доходило. Потім його брат звернувся в поліції із заявою.

30.11.2020 року свідок ОСОБА_12 при повторному допиті надав суду письмові пояснення, згідно яких він вважає співучасником події ОСОБА_14 та вважає себе потерпілим. В цілому пояснення свідка за змістом відповідають тим, які суду надавав потерпілий, які судом наведені вище. Письмові пояснення свідок ОСОБА_12 долучив до матеріалів кримінального провадження (а.п.8-16 т.3);

Явку інших свідків сторона обвинувачення не забезпечила. При цьому судом, починаючи з 2019 року задовольнялися усі клопотання прокурора для забезпечення явки свідків в суд для їх допиту під час судового розгляду, приймалися рішення про привід свідків, доручалося встановити місце перебування (проживання) цих свідків, враховувалися особливі обставини, викликані пандемією коронавірусу в Україні, а також введенням у державі воєнного стану.

Таким чином на думку суду використані усі можливі передбачені законом засоби для забезпечення явки свідків в судове засідання.

Судом досліджено письмові докази, надані стороною обвинувачення на підтвердження пред`явленого обвинуваченому ОСОБА_5 обвинувачення:

- витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань від 09.10.2017 року (а.п.175 т.3);

- рапорт оперативного чергового Дарницького УП , зареєстрований 08.10.2017р., про те, що отримано заяву та зареєстровано в ЄО за № 76031 від 09.10.2017 року, в результаті опрацювання якої встановлено, що у заявника, яким є ОСОБА_10 у закладі «Какао Фемелі» вкрали телефон і людина, яка його вкрала там знаходиться (а.п.176 т.3);

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 08.10.2017 року, згідно якого заявник ОСОБА_12 після бійки в кафе «Какао Фемелі» виявив відсутність свого телефону «Самсунг Галаксі» (а.п.177 т.3);

- протокол огляду відеозапису 05.07.2018 року, згідно якого об`єктом огляду являється CD-R диск, який було отримано згідно запиту до управляючого ТОВ «Какао-плюс», що за адресою: Київ, Є.Чавдар,13. Огляд відеозапису слідчим провадився за участю ОСОБА_5 , який повідомив, що на записі зображено два знайомих: ОСОБА_10 та ОСОБА_12 до яких він з ОСОБА_14 приєднались за столик. Також ОСОБА_5 повідомив, що мобільний телефон «Самсунг», який належить ОСОБА_10 він не брав та куди саме дівся телефон йому не відомо. В кафе він прийшов зі своїм телефоном марки Айфон 7 (а.п. 52-57 т.1);

Також переглянуто в судовому засіданні вказаний диск, який визнано у справі речовим доказом (а.п. 58, 59 т.1);

- протокол огляду відеозапису від 06.07.2018 року, згідно якого об`єктом огляду є DVD-диск з записом події, яка мала місце 08.10.2017 року, який було надано згідно запиту до адміністрації магазину (а.п.60-63 т.1);

Судом переглянуто відео, що міститься на вказаному ДВД-диску, який визнано речовим доказом у справі (а.п.64,65 т.1);

Захист обвинуваченого зазначив, що доказ стороні захисту не було відкрито в порядку ст. 290 КПК України, в зв`язку з чим просили визнати його неналежним.

- висновок експерта №12-4/7 товарознавчої експертизи, згідно якого ринкова вартість телефону «Samsung» моделі «Galaxy S4 19500 Black Edition станом на 08.10.2017 могла становити 2 084 гривні 17 коп. Ринкова вартість силіконового прозорого «чохла» станом на 08.10.2017 року могла становити 47, 50 грн. (а.п.68-71 т.1);

Захисник обвинуваченого просив суд звернути увагу на те, що стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України не відкривалися матеріали відповіді ТОВ «Какао плюс», що вказує на незаконність проведених слідчим оглядів та отриманих за їх наслідками результатів. Просив суд визнати протоколи огляду відеозапису від 22.01.2018 року, 05.07.2018 року та 06.07.2018 року з додатками до ним - дисками неналежними доказами.

Прокурор в судовому засіданні не надав будь-яких спростувань вказаних доводів сторони захисту, а протокол огляду відеозапису від 22.01.2018 року суду як доказ стороною обвинувачення не надавався.

Розглянувши справу в межах пред`явленого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, заслухавши обвинуваченого, свідків, проаналізувавши всі наявні в матеріалах кримінального провадження докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно із ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на них відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до вимог ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на слідчого, прокурора.

Відповідно до вимог ст.62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а відповідно до ч.3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на користь такої особи.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини, ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України кожна особа має право на справедливий розгляд справи, не може бути піддана кримінальному покаранню доки її вину не буде доведено в законному порядку; обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина підсудного у скоєнні конкретного злочину повністю доведена.

Суд зобов`язаний неухильно дотримуватися вимог Конституції України, міжнародних договорів, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, тобто з урахуванням рішень Конституційного Суду України та практики Європейського суду з прав людини, ст. 62 Конституції України (презумпція невинуватості) та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1960 року.

Є недопустимим обвинувальний ухил при вирішенні питання про винність чи невинність особи, всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Коли зібрані докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

За результатами судового розгляду суд прийшов до висновку що відносно ОСОБА_5 необхідно ухвалити виправдувальний вирок, оскільки прокурором під час судового розгляду не було надано належних доказів, що ОСОБА_5 вчинив діяння, які йому інкримінують. Надані прокурором матеріали на підтвердження винуватості ОСОБА_5 викликають сумніви щодо доведеності обставин, зазначених в обвинуваченні.

Відповідно до ст. 84 ч.2 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Належними доказами відповідно до ст. 85 КПК України є ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Надаючи оцінку протоколу огляду відеозапису від 05.07.2018 року, а також самому відеозапису, що міститься на диску, суд звертає увагу на те, що з переглянутого запису не можливо встановити, який предмет тримав у руці ОСОБА_5 і на підставі яких обставин сторона обвинувачення дійшла висновку, що обвинувачений тримає мобільний телефон, який належить потерпілому. Крім того, під час перегляду цього запису був присутній ОСОБА_5 , який слідчому пояснював, що він не викрадав ніякого мобільного телефону. Спростувань цим твердженням суду стороною обвинувачення не було надано.

Суд зазначає, що вказані у протоколі огляду пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 аналогічні тим, які він надавав в суді, які були чіткими і послідовними, сумнівів у суду не викликають.

Протокол огляду відеозапису від 06.07.2018 р. містить аналогічний запис, однак записаний іншою камерою і також встановити, який предмет тримає ОСОБА_5 у руках немає можливості. Суд звертає увагу, що відеозапис відображає обставини конфліктної ситуації між особами.

Таким чином слід визнати, що вказаний доказ суд не може визнати належним з точки зору підтвердження існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Інші докази, надані стороною обвинувачення прямо не підтверджують причетності ОСОБА_5 до інкримінованого йому кримінального правопорушення.

З наданих в суді пояснень потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_12 вбачається, що вони розказують про інші події, що відбувалися 08.10.2017 року, які виходять за межі пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення, яким суд, враховуючи, що прокурором обвинувачення не було змінено, позбавлений можливості надати оцінку.

Слід також звернути увагу і на неконкретність пред`явленого обвинувачення ОСОБА_5 , що в свою чергу вплинуло на неможливість встановлення судом фактичних обставин події.

Так, відповідно до вимог ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення я яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт має відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковим для їх виконання.

Зокрема, згідно п. 5 ч.2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення.

Формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших обставин, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явлення йому обвинувачення (рішення ввід 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії» №9783/82, п.79).

Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п.3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52).

Слід визнати, що пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення не відповідає зазначеним вище вимогам Закону, є неконкретним та не зрозумілим, не містить даних про подію кримінального правопорушення, мотиву вчинення ОСОБА_5 інкримінованих діянь, способу їх вчинення та інші дані, на підставі яких суд може встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, у тому числі і кваліфікуючих ознак.

Вказані вище порушення призвели до того, що під час судового розгляду потерпілим ОСОБА_10 , а також свідком ОСОБА_12 надавалися показання щодо обставин події, які суттєво різняться з обставинами, які інкримінуються ОСОБА_5 , при цьому з показань потерпілого вбачається, що обставини події виходять за межі пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення за своїм обсягом, зокрема, в частині того, що до вчиненого кримінального правопорушення причетні і інші особи.

Разом з тим, відповідно до вимог ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених законом.

До випадків закон відносить надану можливість прокурору змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи (ч.2 ст. 337 КПК).

Таким чином, враховуючи зазначене вище, суд дійшов до переконання, що прокурор в суді не довів, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення за обставин, які йому інкримінуються.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 373 КПК України суд ухвалює виправдувальний вирок у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Наведені вище обставини та сумніви щодо доведеності вини обвинуваченого, які неможливо усунути, дають суду підстави для висновку про невинуватість ОСОБА_5 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, в зв`язку з чим його необхідно виправдати за ч.1 ст. 186 КК України.

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні суд відносить на рахунок держави.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_5 05.07.2018 року припинив свою дію 05.09.2018 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373, 374, 375, 376, ч.15 ст. 615 КПК України,

у х в а л и в:

ОСОБА_5 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України та виправдати його у зв`язку з недоведеністю, що в його діях міститься склад зазначеного кримінального правопорушення.

Речові докази згідно постанов про визнання речових доказів від 06.07.2018р. (а.п.58, 64 т.1) - диски зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Процесуальні витрати у сумі 429 (чотириста двадцять дев`ять) гривень віднести на рахунок держави.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію повного тексту вироку вручити учасникам кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_16