ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/276/23 Справа № 731/590/19 Категорія: п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Городищенського районного суду Черкаської області від 09 лютого 2023 року

ВСТАНОВИЛА

Ухвалою, що оскаржується, ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчинені злочинів передбачених ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 296, п. 13ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів - до 09 квітня 2023 року.

При прийнятті такого рішення, суд врахував ступень тяжкості кримінальних правопорушень, інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_6 , які, відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких. Окрім того, суд зазначив про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України: переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення. Також суд вказав про існування обставин щодо неможливості закінчення судового розгляду до закінчення дії ухвали про тримання під вартою обвинуваченої. Суд також вказав на данні про особу обвинуваченого, який не має міцних соціальних зв`язків, не працевлаштований, що вказує на відсутність у останнього постійного джерела доходів. З урахуванням наведеного, суд першої інстанції встановив, що не один з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вищевикладеним ризикам.

В апеляційній скарзі обвинувачений ставить питання про скасування вищевказаної ухвали суду. Вважає, що судом було істотно порушено вимоги кримінально процесуального закону, а саме ч. 3 ст. 324 та ч. 3 ст. 83 КПК України. Зазначає, що його захисником було подано клопотання про самовідвід, який було задоволено. Однак, судом першої інстанції не було призначено другого захисника, тому обвинувачений вимушений сам писати та подавати апеляційну скаргу, що є порушенням ч.ч. 2, 3 ст. 42 КПК України. Приводить доводи щодо незгоди з кваліфікацією його дій за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, оскільки він раніше не засуджувався за умисне вбивство.

Після докладу суддею-доповідачем змісту ухвали, доводів апеляційної скарги, були заслухані:

- обвинувачений та його захисник, які підтримали вимоги апеляційної скарги, пославшись на доводи, що в ній викладені; обвинувачений також вказав про можливість застосувати до нього іншого більш м`якого запобіжного заходу;

- прокурор, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, пославшись на законність ухвали суду, додавши, що ухвалою суду першої інстанції від 04 квітня 2023 року дія запобіжного заходу щодо обвинуваченого була продовжена до 03 червня 2023 року.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника, прокурора, вивчивши матеріали провадження та дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, тобто, питання щодо продовження строків тримання під вартою мають вирішуватися у порядку, передбаченому ст.199 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 199 КПК при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, суд зобов`язаний впевнитися в тому, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Дані вимоги закону судом виконані в повному обсязі.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що при прийняті рішення про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував, що ризики, які були підставою для обрання та продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу: переховуватись від суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, не зникли та не зменшились.

Колегія суддів вважає, що тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується, може реально спонукати його до вчинення дій, спрямованих на переховування від суду. Так само в апеляційній скарзі не спростовані доводи суду першої інстанції про наявність ризиків того, що ОСОБА_6 може незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Отже більш м`який запобіжний захід, а ні ж тримання під вартою, не зможе запобігти вказаним ризикам.

З огляду на ці обставини суд першої інстанції привів належні доводи щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Під час вирішення клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою був присутній захисник ОСОБА_9 , який заперечував проти задоволення цього клопотання, навівши відповідні доводи, внаслідок чого апеляційний суд не вбачає порушення права обвинуваченого на захист. Окрім того, апеляційним судом не встановлено, що ОСОБА_6 був обмежений у можливості оскаржувати ухвалу суду, зокрема надавши таке доручення захиснику ОСОБА_9 .

Апеляційний суд при вирішенні питання щодо законності продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті не має права вирішувати наперед питання застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Разом з тим, надаючи оцінку доводам обвинуваченого щодо незгоди з кваліфікацією його дій за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, апеляційний суд приводить правову позицію Верховного Суду України, що викладена у п. 17 постанови Пленум Верховного Суду України від 07.02.2003 № 2 Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи, який визначає, що за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК кваліфікуються дії особи, яка раніше вчинила умисне вбивство, за винятком убивства, передбаченого статтями 116-118 цього Кодексу. Відповідальність за повторне умисне вбивство настає незалежно від того, чи була винна особа раніше засуджена за перший злочин, вчинила вона закінчене вбивство чи готування до нього або замах на нього, була вона виконавцем чи іншим співучасником злочину. Якщо винний не був засуджений за раніше вчинене вбивство чи готування до нього або замах на нього, ці його дії підлягають самостійній кваліфікації, а повторно вчинене вбивство кваліфікується за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК. Окремо кваліфікуються діяння й у випадках, коли спочатку було вчинено закінчене умисне вбивство, а потім - готування до такого ж злочину чи замах на нього.

При вирішенні апеляційних вимог апелянта, колегія суддів враховує, що ухвалою суду першої інстанції від 04 квітня 2023 року дія запобіжного заходу щодо обвинуваченого була продовжена до 03 червня 2023 року, тобто після 04 квітня 2023 року обвинувачений перебуває під вартою вже не на підставі ухвали, що оскаржується.

За таких обставин. всупереч доводам апеляційної скарги, колегією суддів не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону. За таких обставин не вбачається підстав для скасування чи зміни ухвали суду.

Керуючись ст.ст. 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, ухвалу Городищенського районного суду Черкаської області від 09 лютого 2023 року- без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_3