Справа № 357/6489/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.07.2023 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальне провадження за № № 0000632 внесеному до ЄРДР 27.03.2023 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква, Київської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

потерпілий ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

26 березня 2023 року приблизно о 22 годині 20 хвилин ОСОБА_3 , перебуваючи поряд з розважальним комплексом «Крістал» по вул. Голубина, 34 в м. Біла Церква Київської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, які склалися в ході словесного конфлікту з ОСОБА_5 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень останньому, діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння ОСОБА_5 тілесних ушкоджень та бажаючи їх настання, ОСОБА_3 наніс кулаками обох рук ОСОБА_5 два удари в область обличчя, після чого нахиливши тулуб потерпілого до підлоги наніс один удар лівою ногою в обличчя та один удар своєю головою в голову потерпілого ОСОБА_5 .

В подальшому ОСОБА_3 схопивши ОСОБА_5 за тулуб силою повалив його на землю, після чого останній опинився в лежачому положенні на землі, та сівши на нього зверху наніс не менше двох ударів обома руками по голові потерпілого.

У результаті протиправних дій, ОСОБА_3 завдав ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток носа, синця на носі, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; навколоочного синця справа, синця в надбрівній ділянці справа, садна на фоні цього синця, синця на нижній повіці лівого ока, крововиливу на нижній губі справа, синця та садна на нижніх кінцівках, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся. Пояснив, що 26.03.22023 року знаходився на св`яткуванні в кафе «Крістал» в м. Біла Церква.

Приблизно о 22.20 год, по закінченню святкування, він вийшов на вулицю щоб їхати додому. На вулиці зустрів потерпілого та між ними зав`язався словесний конфлікт, який перейшов в бійку. Зазначив, що наніс приблизно 6 ударів по голові потерпілого, два удари в область обличчя та 1 удар ногою. Не заперечував, що від його ударів потерпілому спричинені тілесні ушкодження. У вчиненому розкаюється, зазначив, що зробив для себе належні висновки. Заявлений цивільний позов визнав частково, на суму 20000 грн., яку готовий відшкодувати. В судовому засіданні попросив вибачення у потерпілого.

Показання обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

З`ясувавши думки учасників судового провадження про обсяг та порядок дослідження доказів по справі, враховуючи, що повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, ніхто з учасників не піддає сумніву й не оспорює фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, вірно розуміють зміст цих обставин, у суду немає сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників процесу, а тому, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вважає за недоцільне проводити дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись лише допитом обвинуваченого та матеріалами кримінального провадження, які характеризують його особу й стосуються речових доказів у провадженні. При цьому судом роз`яснено, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п. 113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у межах кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).

Судовий розгляд проведено стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і в межах висунутого обвинувачення за ч. 2 ст. 125 КК України, відповідно до вимог ст. 337 КПК України.

Суд встановив, що своїми діями, які виразились в спричиненні потерпілому умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України.

При призначенні ОСОБА_3 покарання, суд враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно із якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

Європейський Суд вказує, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

Системний аналіз чинного законодавства свідчить про те, що суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але із врахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу.

При призначенні виду та розміру покарання ОСОБА_3 суд враховує суспільну небезпеку вчиненого кримінального проступку, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не працює, не одружений, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, має постійне місце проживання.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.

Системний аналіз чинного законодавства свідчить про те, що суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але із врахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення менш суворого покарання - особам, які вперше вчинили злочини.

Вирішуючи питання про призначення менш суворого покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 125 КК України, суд зазначає, що наряду з іншими видами покарань, вказаною нормою закону передбачено також штраф. Призначаючи покарання у виді штрафу і визначаючи його розмір, суди мають враховувати майновий стан обвинуваченого. Майновий стан винного є поняттям оціночним. Для оцінки майнового стану винного слід, зокрема, враховувати розмір заробітної плати, пенсії чи стипендії такої особи; грошових доходів та інше.

Оскільки, обвинувачений, запевнив, що в змозі сплатити штраф, у разі його призначення судом, а тому, в даному конкретному випадку, до нього, на думку суду, може бути застосований такий вид покарання як штраф.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових правопорушень, за ч. 2 ст. 125 КК України є покарання у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На думку суду, призначене покарання у виді штрафу в розмірах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 125 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення засудженого ОСОБА_3 та попередження вчинення нових правопорушень і не буде становити особистий надмірний тягар для особи.

Вирішуючи питання цивільного позову ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди, суд дійшов наступного висновку.

При вирішенні цивільного позову, суд приймає до уваги положення Декларації основних принципів правосуддя для жертв злочинів і зловживання владою (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 29 листопада 1985 р.) щодо необхідності дотримання балансу між правами підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, з одного боку, та інтересами жертви, - з іншого.

Виходячи зі змісту ст. 128 КПК України потерпілий у кримінальному провадженні має право заявити цивільний позов.

Відповідно до частини 1 статті 129 КПК України суд, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому залежно від доведеності підстав і розміру позову.

Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами визначеними КПК України і при цьому застосовуються норми ЦПК України.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини..

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, крім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодження здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Під час судового розгляду було встановлено, що внаслідок винних дій обвинуваченого - потерпілому було спричинено моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із протиправною поведінкою відносно нього, що призвело до ушкодження здоров`я, фізичного болю, втраті душевного спокою, зміні звичного способу життя, необхідності перебування на лікуванні.

Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, характер і обсяг страждань, яких зазнав потерпілий у зв`язку з заподіянням легких тілесних ушкоджень, наявність підтвердженого причинного зв`язку між отриманими травмами і діями обвинуваченого, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд дійшов висновку про те, що з обвинуваченого підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 30000 грн., що відповідає положенням ст. ст. 23, 1167 ЦК України та п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди".

Заначений розмір задоволених позовних вимог, на думку суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами обвинуваченого, з одного боку, та інтересами потерпілого, - з іншого.

Таким чином, із урахуванням принципу диспозитивності кримінального судочинства цивільний позов про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

Установлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та враховуючи, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує згідно ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 7, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн

Запобіжний захід ОСОБА_3 не застосовувати.

Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди 30000 (тридцять тисяч) грн.

В задоволенні іншої частини цивільного позову відмовити.

Речові докази:

- відеозапис вд 26.03.2023 року з камер спостереження за адресою: АДРЕСА_2 на якихзафіксовано факт нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5 , що знаходяться на матеріальному носії «DVD» диску - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд. Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, не може бути оскарженим в апеляційному порядку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Суддя: ОСОБА_1