УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 296/6315/22

провадження № 51-5447ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 23 травня 2023 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 19 липня 2023 року щодо ОСОБА_4 ,

встановив:

За вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 23 травня 2023 року

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 23 березня

2021 року за ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років,

засуджено за п. 13 ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк

14 років.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК у строк відбуття покарання ОСОБА_4 зараховано період його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат і долю речових доказів.

Житомирський апеляційний суд ухвалою від 19 липня 2023 року вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 23 травня 2023 року залишив без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за те, що він 4 серпня

2022 року близько 13:10, перебуваючи біля будівлі на

АДРЕСА_2 , під час словесного конфлікту, з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, завдав своїй дружині ОСОБА_6 не менше семи ударів ножем у грудну клітку, живіт та в кисті обох рук, спричинивши тілесні ушкодження від яких потерпіла померла.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить змінити оскаржувані судові рішення. Обґрунтовуючи свої вимоги, вказує, що судами безпідставно не застосовано до ОСОБА_4 ст. 69 КК за наявності таких обставин, які пом`якшують покарання, а саме, визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Зазначає, що судами попередніх інстанцій не враховано причини вчинення його підзахисним інкримінованого йому кримінального правопорушення, особу винного, стан його здоров`я, ставлення до вчиненого та позицію потерпілою, яка не наполягала на суровому покаранні.

Перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, правильність кваліфікації його дій та фактичні обставини кримінального провадження у касаційній скарзі не оспорюються.

Суди першої та апеляційної інстанцій ретельно перевіряли доводи, які є аналогічні доводам викладеним у касаційній скарзі захисника ОСОБА_5 .

Згідно з положеннями статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Нормою ч. 3 ст. 65 КК передбачено, що підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються ст. 69 КК.

Відповідно до ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині КК.

Тобто застосування ст. 69 КК передбачає наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Однак суди зобов`язані не лише встановити їх наявність, а й обґрунтувати, яким чином такі обставини, які пом`якшують покарання істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Правова конструкція ч. 1 ст. 69 КК законодавцем побудована в такий спосіб, щоб суди в ході реалізації своїх дискреційних повноважень під час призначення винуватій особі покарання в кожному конкретному випадку вмотивовано аргументували істотність зниження ступеня тяжкості вчиненого діяння. Тобто встановлення лише факту наявності не менше двох обставин, які пом`якшують покарання не може мати наслідком автоматичне застосування ст. 69 КК.

Як убачається зі змісту касаційної скарги та копій судових рішень, обираючи

ОСОБА_4 покарання, місцевий суд урахував ступінь тяжкості злочину, який відповідно до ст. 12 КК належать до категорії особливо тяжких; особу винного, який раніше неодноразово судимий, зокрема, за аналогічний злочин, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, але перебуває на обліку в наркологічному диспансері, а також обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, часткове відшкодування матеріальної шкоди потерпілій. Обставинами, які обтяжують покарання, є рецидив злочинів та вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя.

При призначенні покарання, суд першої інстанції зазначив про вік та стан здоров`я засудженого, який вже був засуджений за вбивство, проте на шлях виправлення не став, і знову вчинив умисний особливо тяжкий злочин відносно своєї дружини. Також місцевий суд, зважив і на думку потерпілої, яка просила призначити ОСОБА_4 покарання на розсуд суду.

Отже з огляду на об`єктивно з`ясовані обставини, оцінивши всі зібрані докази відповідно до ст. 94 КПК з точки зору їх належності й допустимості, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку, взявши до уваги дані про спосіб і знаряддя злочину, а саме те, що засуджений завдав не менше семи ударів ножем, а також локалізацію поранення - грудна клітка та живіт, де розміщені життєво важливі органи, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, що відповідає вимогам ст. 65 КК, і підстав для призначення засудженому покарання із застосуванням ст. 69 цього Кодексу суд не знайшов. Наявність щирого каяття та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення і часткове відшкодування матеріальної шкоди в цьому кримінальному провадженні, ніяким чином не зумовила істотного зниження ступеня тяжкості вчиненого засудженим діяння. Обставин, які б суттєво знижували ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, які б являлись передумовою для застосування ст. 69 КК, місцевим судом також не встановлено.

Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам скарг засудженого та його захисника, однак підстав для пом`якшення призначеного покарання, визнання його явно несправедливим унаслідок суворості та для зміни на більш м`яке відповідно до положень ст. 69 КК, не знайшов.

Колегія суддів апеляційного суду визнала безпідставними посилання сторони захисту на те, що суд попередньої інстанції під час призначення покарання не врахував обставин які пом`якшують покарання, наявність у засудженого важких та хронічних захворювань, позицію потерпілої, оскільки саме з урахуванням цих обставин місцевий суд дійшов висновку про необхідність призначення засудженому покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років, а не максимальне передбачене санкцією даної статті.

Переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість вироку місцевого суду, а також вмотивованість його висновку щодо призначеного ОСОБА_7 покарання, апеляційний суд не знайшов.

На думку Суду, підстав вважати призначене покарання явно несправедливим через його суворість не має. Відсутні вони і в касаційній скарзі захисника, оскільки останній посилається на обставини, які вже були враховані судом під час призначення покарання, а інших доводів у касаційній скарзі не наведено.

На переконання колегії суддів призначене місцевим судом ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам статей 50 та 65 КК, є законним та обґрунтованим.

Оскільки з касаційної скарги захисника ОСОБА_5 та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, то згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Враховуючи викладене і керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 23 травня 2023 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 19 липня 2023 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3