Провадження № 1-кп/761/2519/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2020 року м. Київ

Шевченківський районний суд м. Києва у складі - головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження № 120 201 001 000 045 72 від 05.06.2020, у якому

гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ірпінь Київської області, громадянин України, українець, з середньою освітою, який офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Ліпляве Канівського р-ну Черкаської області, громадянин України, українець, з середньою освітою, який офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , у силу ст. 89 КК України не судимий,

та

гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Харкова, громадянин України, з середньою освітою, який офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , судимий,

обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України

у с т а н о в и в :

Шевченківського районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Строк дії застосованого до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжений по 04.01.2021.

У зв`язку з тим, що завершити судовий розгляд цього кримінального провадження до зазначеної дати не виявилось за можливе судом відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України поставлено на обговорення сторін судового провадження питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор вважав за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинувачених, зазначивши, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, вчинити незаконний вплив на свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Потерпілий покладався на розсуд суду.

Обвинувачені заперечували проти продовження строку тримання їх під вартою.

Захисники також заперечували проти продовження строку дії обраного відносно обвинувачених запобіжного заходу. Просили змінити запобіжний захід обвинуваченим з тримання під вартою на домашній арешт.

Суд, заслухавши думки сторін, дослідивши наявні у суду матеріали, дійшов висновку про таке.

У силу ч. 3 ст. 331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності тримання обвинуваченого під вартою до спливу продовженого двомісячного строку дії цього запобіжного заходу. За наслідками розгляду цього питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Під час досудового розслідування відповідно до ст. 194 КПК у разі вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу має бути встановлено, чи є обґрунтованою підозра; чи наявні достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК ризиків, на які вказує прокурор; чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Однак, враховуючи, що відповідно до Глави 28 КПК судовий розгляд кримінального провадження здійснюється з метою встановлення, чи доведена поза розумним сумнівом вина особи у зазначених прокурором в обвинувальному акті злочинних діях, оцінка обґрунтованості підозри на цій стадії провадження виключається.

З наведеного витікає, що, вирішуючи доцільність подальшого утримання особи під вартою, суд має встановити існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки цієї особи та можливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Отже, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначених осіб.

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватись вимог КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та керуватись у своїй діяльності рішеннями Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до положення ст. 178 КПК суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення його винуватості у вчиненні інкримінованих злочинів, є обов`язковою для оцінки судом обставиною при вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу.

Таким чином, оцінюючи реальність існування ризику переховування обвинувачених, суд не має права ігнорувати суворість покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованих дій.

Як зазначив ЄСПЛ у рішенні по справі «Бекчієв проти Молдови», ризик переховування обвинуваченого від суду, крім суворості покарання, має оцінюватись також з урахуванням характеру людини, його моральних принципів, місця проживання, місця роботи, статків, сімейних стосунків, відносин з державою, у якій його переслідували в межах закону.

Отже, беручи до уваги, що обвинуваченим загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 6 років, у разі визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованих злочинів, суд дійшов висновку, що обвинувачені з метою уникнення покарання можуть вчинити дії, спрямовані на переховування від суду.

У той же час, наявність у обвинувачених постійного місця проживання хоч і свідчить на користь зменшення ризиків, однак само по собі, без інших вагомих обставин не мінімізує ризик переховування настільки, щоб дійти висновку про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Крім того, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, вчиненого за попередньо змовою групою осіб, який має корисливу спрямованість.

Зазначене вище, у сукупністю з відсутністю у обвинувачених офіційного та стабільного джерела доходу, свідчить, що злочинна діяльність може бути єдиним джерелом доходу ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , тому суд дійшов висновку про доведеність ризику вчинення останніми іншого кримінального правопорушення.

Разом з тим, суд вважає, що з метою уникнення кримінальної відповідальності обвинувачені можуть вчинити дії, спрямовані на незаконний вплив на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні з метою зміни останніми наданих раніше показань.

Сукупність зазначеного доводить, що встановлені вище обставини є достатніми для продовження щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 строку дії застосованого до них запобіжного заходу.

При цьому відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК суд вважає за можливе при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначати розмір застави, оскільки злочин, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , вчинений із застосування насильства.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 177, 178, 183, 194, 331 КПК України, суд

у х в а л и в :

Продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою по 12 лютого 2021 року включно.

Продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою по 12 лютого 2021 року включно.

Продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою по 12 лютого 2021 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва упродовж семи днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1