У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000119, за апеляційною скаргою прокурора Веселинівського відділу Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 на ухвалу Веселинівського районного суду Миколаївської області від 22 липня 2022 року про закриття кримінального провадження за обвинуваченням

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Миколаївка Веселинівського району Миколаївської області, зареєстрований в АДРЕСА_1 , мешкає в АДРЕСА_2 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_7 ,

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 22 липня 2022 року кримінальне провадження, внесене 15.06.2022 р. до ЄРДР за № 0000119, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, закрито у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт вважає, що висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на нормах матеріального права, а ухвала суду постановлена з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, що відповідно до ст. 409 КПК України, є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції.

Вказує, що суд першої інстанції, при постановленні ухвали, не врахував вимоги п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, якою встановлено заборону щодо закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, якщо кримінальне правопорушення, пов`язане з домашнім насильством.

На переконання апелянта, формулювання поняття «злочин, пов`язаний із домашнім насильством», є ширшим за поняття «домашнє насильство» у нормі ст. 126-1 КК і може полягати не лише у вчиненні цього злочину, ай в інших суспільно небезпечних діяннях, які мають ознаки домашнього насильства.

На його думку, злочином, пов`язаним із домашнім насильством, слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого містять хоча б один із елементів, перелічених у ст. 1 Закону «Про запобігання та протидію домашньому насильству», незалежно від того, чи вказано їх у відповідній статті (частині статті) КК України, як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину.

Апелянт стверджує, що суд першої інстанції не правильно застосував Закон України про кримінальну відповідальність, дійшовши висновку, що кримінальним правопорушенням, пов`язаним з домашнім насильством, може бути виключно кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України.

Не погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначена в обвинувальному акті обтяжуюча обставина вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних або близьких відносинах, не свідчить, що було здійснено домашнє насильство.

Просить врахувати, що згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а саме в умисному спричиненні легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 , з якою він мешкає, та визнано обставиною, яка обтяжує покарання - вчинення злочину щодо особи, з якою обвинувачений перебуває у сімейних або близьких відносинах.

Тобто, ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, ця обставина була визнана обтяжуючою в обвинувальному акті та він мав можливість захищатися від цього обвинувачення, що залишилося поза увагою суду першої інстанції.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

До Веселинівського районного суду Миколаївської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 15.06.2022 р. до ЄРДР за № 0000119, відносно ОСОБА_6 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 надала заяву у якій просила кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 закрити та зазначила, що відмовляється від підтримання обвинувачення, претензій до обвинуваченого не має.

Врахувавши положення п. 7 ч. 1 ст. 284, ст. 477 КПК України, ч. ч. 1, 4 ст. 26 КПК України, те, що потерпіла ОСОБА_8 відмовилася від обвинувачення та просила суд закрити кримінальне провадження, оскільки вони примирились із обвинуваченим, останній не заперечував щодо закриття кримінального провадження, будь-якого тиску на потерпілу щодо прийняття рішення про відмову від обвинувачення не вчиняв, а також те, що інкриміноване ОСОБА_6 кримінальне правопорушення не відноситься до правопорушень, пов`язаних з домашнім насильством, суд дійшов висновку за можливе закрити дане кримінальне провадження.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 1 ст. 337 КПК передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 284 КПК установлено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

Так, питання щодо можливості закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення стосовно кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, у разі відмови потерпілого від обвинувачення, було предметом розгляду об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду.

У постанові від 12.02.2020 р. (справа № 453/225/19) об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду сформулювала висновки, згідно з якими злочином, пов`язаним із домашнім насильством, слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого свідчать про наявність у діянні хоча б одного з елементів (ознак), перелічених у ст. 1 Закону № 2229-VIII, незалежно від того, чи вказано їх в інкримінованій статті (частині статті) КК як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину. Встановлена в п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК заборона закриття кримінального провадження поширюється на осіб, які вчинили злочин, пов`язаний із домашнім насильством, за умови, що слідчі органи пред`явили особі таке обвинувачення і вона мала можливість захищатися від нього.

У пункті 3 ч. 1 ст. 1 Закону України № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству», визначено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Одночасно згідно з п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України № 2229-VIII фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Крім того, Законом України від 06 грудня 2017 року № 2227-VІІІ «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами» ч. 1 ст. 67 КК доповнено п. 6-1, відповідно до якого, обставиною, що обтяжує покарання, є вчинення злочину щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах.

Аналогічна позиція відображена у рішенні Верховного суду, викладеного у постанові від 06.03.2023 р., відповідно якій, поняття «злочин, пов`язаний із домашнім насильством», яке вживається в п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК, охоплює не лише склад злочину, передбачений ст. 126-1 КК, але й інші суспільно небезпечні діяння, які мають ознаки домашнього насильства. Під ознаки домашнього насильства можуть підпадати різні склади злочинів за умови, що відповідний злочин вчиняється в сім`ї чи в межах місця проживання або щодо родичів, або щодо колишнього чи теперішнього подружжя, або щодо іншої особи, яка спільно проживає (проживала) з кривдником однією сім`єю, але не перебуває (не перебувала) у родинних відносинах чи у шлюбі з ним.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх постановах від 25.02.2020 р. у справі № 442/2191/19, від 10.03.2020 р. у справі № 531/270/19, від 19.03.2020 р. у справі № 675/813/19, від 31.03.2021 р. у справі № 155/457/20, обов`язковою умовою визнання судом злочину пов`язаним із домашнім насильством є відображення зазначеного у формулюванні обвинувачення (у повідомленні про підозру, в обвинувальному акті) із встановленням органами досудового розслідування відповідних фактичних обставин (ступінь родинних відносин або спорідненості між потерпілим та винуватцем, характер насильства тощо).

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_6 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, а саме в нанесенні умисного легкого тілесного ушкодження та, зокрема, було визнано обставинами, які обтяжують покарання, рецидив злочину та вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних або близьких відносинах. Крім того, в обвинувальному акті також зауважується, що обвинувачений і потерпіла спільно проживають за однією адресою, а саме в АДРЕСА_2 , що також підтверджується записом судового засідання від 22 липня 2022 року. Із вказаних вище відомостей вбачається, що ОСОБА_6 та потерпіла ОСОБА_8 спільно проживали однією сім`єю, що у свою чергу згідно із Законом України № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» підтверджує, що вчинене кримінальне правопорушення підпадає під поняття «злочин, пов`язаний із домашнім насильством».

Тобто ОСОБА_6 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, і він мав можливість захищатися від цього обвинувачення.

З урахуванням наведеного, кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 не підлягало закриттю відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_8 від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Таким чином, допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, такими, що перешкодили ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи викладене, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду, під час якого необхідно врахувати викладене вище, провести судовий розгляд відповідно до вимог КПК України, за наслідком, якого ухвалити законне, обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 410, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу прокурора Веселинівського відділу Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Веселинівського районного суду Миколаївської області від 22 липня 2022 року про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, - скасувати.

Призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3