Справа № 646/4207/16-к
Провадження № 1-кп/643/435/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2023

Московський районний суд м. м. Харкова у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження № 0002170 від 08.10.2015 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 368, ч. 3 ст. 368, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

в с т а н о в и в :

16.06.2023 до Московського районного суду м. Харкова з Ленінського районного суду м.Полтави надійшли матеріали кримінального провадження № 0002170 від 08.10.2015 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 368, ч. 3 ст. 368, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 16.06.2023 для розгляду зазначеного кримінального провадження визначено суддю ОСОБА_1 .

Прокурор у підготовчому судовому засіданні заявила клопотання про направлення справи до Харківського апеляційного суду для визначення підсудності даного кримінального провадження за Фрунзенським районним судом м. Харкова. В обґрунтування клопотання зазначила, що Верховним Судом було помилково зазначено, що один з обвинувачених проживає в Салтівському районі м. Харкова, насправді обвинувачений ОСОБА_7 проживає у Немишлянському районі м. Харкова, обвинувачений ОСОБА_6 проживає в Індустріальному районі м. Харкова.

Під час підготовчого судового засідання обвинувачений ОСОБА_6 пояснив, що проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що відноситься до Індустріального району м. Харкова, проти задоволення клопотання прокурора про направлення справи до апеляційного суду для визначення підсудності не заперечував.

Обвинувачений ОСОБА_7 у підготовчому судовому засіданні пояснив, що проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що відноситься до Немишлянського району м. Харкова, проти задоволення клопотання прокурора про направлення справи до апеляційного суду для визначення підсудності не заперечував.

Захисник ОСОБА_4 підтримав клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_5 у вирішенні клопотання прокурора поклався на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Кримінальне провадження (справа №646/4207/16-к) за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 368, ч. 3 ст. 368, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України було направлено з Ленінського районного суду м. Полтави до Московського районного суду м. Харкова для розгляду по суті на підставі ухвали Верховного Суду від 15.05.2023 як винятковий випадок оскільки один з обвинувачених та більшість свідків проживає у районі, який підпадає під юрисдикцію Московського районного суду м. Харкова з метою забезпечення оперативності та ефективності кримінального провадження, що передбачено абз. 6 ч.1 ст. 34 КПК України.

Ухвалою суду від 20.06.2023 у кримінальному провадженні було призначено підготовче судове засідання.

За правилами ч. 1 ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено розслідування.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 34 КПК України кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил територіальної підсудності.

Таким чином, відповідно до вимог ст. 34 КПК України, кримінальне провадження може бути передано на розгляд іншого суду, за наявності певних обставин, вказаних в частині першій вказаної статті.

Судом у підготовчому судовому засіданні з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_6 проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що відноситься до Індустріального району м. Харкова, ОСОБА_7 проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що відноситься до Немишлянського району м. Харкова. З обвинувального акту вбачається, що місце вчинення більшості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються особи, знаходяться поза межами Салтівського району м. Харкова. Чотири свідки із вісімнадцяти, проживають на території Салтівського району м. Харкова.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 КПК України у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється лише судом згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом.

Суд враховує, що згідно з п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України порушення правил підсудності є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і підставою для скасування судового рішення у справі в будь-якому разі.

А відтак, всі інші питання, у тому числі щодо призначення до судового розгляду чи повернення обвинувального акту прокурору, мають вирішуватися належним судом, якому підсудне дане кримінальне провадження.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 34 КПК України, кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил територіальної підсудності.

Статтею 8 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», як одну із засад організації судової влади проголошено право на повноважний суд, що передбачає розгляд справи у суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом, та суддею, який визначається згідно з порядком розподілу судових справ, установленим відповідно до закону. Процесуальними кодексами визначаються вимоги до складу суду. В сукупності ці правила забезпечують розгляд справи судом, встановленим законом.

Відповідно до положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Інтерпретація суті поняття «суд, встановлений законом» викладена Європейським судом у рішенні в справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20.07.2006 та полягає у наступному: «п. 23. Відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява N 7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року)… 24. Суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії», що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)». 25. У п.п. 107-109 рішення у справі «Коем та інші проти Бельгії» Суд дійшов до висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Зазначена правова позиція дає можливість виділити дві умови відповідності критерію «суд, встановлений законом»: організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

У п. 64 рішення у справі «Йоргіч (Jorgic) проти Німеччини» від 12.07.2007 року ЄСПЛ вказав, що справу перш за все слід розглянути за статтею 6 § 1 Конвенції щодо того, чи був заявник засуджений «судом, встановленим законом». Суд зазначає, що цей вислів віддзеркалює принцип верховенства права, котрий є невідємною частиною системи захисту, запровадженої Конвенцією і її Протоколами. «Закон», у розумінні статті 6 § 1 Конвенції, включає, зокрема, законодавство щодо встановлення і компетенції судових органів. Отже, якщо суд не має юрисдикції судити підсудного відповідно до чинних положень національного права, він не є «встановленим законом» у розумінні статті 6 § 1.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Визначення місця вчинення злочину не може вважатися формальним, оскільки прямо впливає на визначення суду, який уповноважений законодавчо розглядати те чи інше кримінальне провадження.

Отже, з огляду на викладене та, керуючись вимогами ст.32 КПК України, у підготовчому судовому засіданні встановлена непідсудність даного кримінального провадження Московському районному суду м. Харкова.

Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, зокрема про направлення обвинувального акта до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 КПК України, питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції за поданням місцевого суду або за клопотанням сторін чи потерпілого.

Таким чином, враховуючи, що обвинувачені у кримінальному провадженні не проживають на території Салтівського району м. Харкова, який перебуває під юрисдикцією Московського районного суду м. Харкова, якому вказане кримінальне провадження непідсудно, суд, відповідно до пункту 4 частини 3 статті 314 КПК України, доходить висновку про необхідність направлення обвинувального акту до Харківського апеляційного суду для визначення підсудності справи.

Враховуючи наведене та, керуючись ст. ст. 32, 34, 314, 315, 369, 372 КПК України,

у х в а л и в :

Клопотання прокурора про направлення справи за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 368, ч. 3 ст. 368, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК Українидо Харківського апеляційного суду для визначення підсудності задовольнити.

Направити обвинувальний акт з додатками стосовно ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 368, ч. 3 ст. 368, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК Українидо Харківського апеляційного суду для визначення підсудності кримінального провадження №0002170 від 08.10.2015.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1