№ 143/872/22
ВИРОК

Іменем України

28.04.2023р. м. Погребище

Погребищенський районний суд Вінницької області, в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Погребище кримінальне провадження, що зареєстроване в ЄРДР 16.04.2022 за №0000096 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Педоси Погребищенського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, неодруженого, працюючого водієм автотранспортних засобів у ФОП ОСОБА_6 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, -

В с т а н о в и в:

ОСОБА_4 16.04.2022 близько 19 год. 00 хв., більш точного часу органом досудового розслідування не встановлено, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у якого відповідно до висновку експерта №1015 від 25.04.2022 у крові виявлено етиловий спирт у концентрації 2,7‰, керуючи технічно-справним мотоциклом марки «Viper-ZS50», держ. номер НОМЕР_1 , та рухаючись автомобільною дорогою Т-02-36 сполученням м. Погребище с-ще Погребище Друге, поблизу с. Педоси Погребищенської МТГ Вінницького району Вінницької області, за межами даного населеного пункту, разом із пасажиром ОСОБА_5 , у порушення вимог Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, пункту 12.1 «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», не вибрав безпечної швидкості руху, відволікся від керування транспортним засобом в наслідок чого допустив падіння мотоцикла на асфальтобетонне покриття дороги.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир мотоцикла марки «Viper-ZS50», держ. номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів обох кісток лівої гомілки у нижній третині зі зміщенням уламків, які відповідно до висновку судово-медичного експерта №39 від 09.06.2022 за ознакою тривалого (понад 21 добу) розладу здоров`я відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості (п. 2.2.1.в «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995).

У ситуації, що склалася, у прямому причинному зв`язку із подією ДТП стало порушення водієм мотоцикла «Viper-ZS50», держ. номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.1 ст.286-1 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

20.04.2023 між потерпілим ОСОБА_5 і обвинуваченим ОСОБА_4 в порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469, 471 КПК України, укладено угоду про примирення. Причому ОСОБА_4 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних обставин. Між потерпілим та обвинуваченим досягнуто згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.286-1 КК України, істотних для даного кримінального правопорушення обставин та покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у вигляді штрафу в розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Угодою передбачено наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, встановлені ст. 476 цього Кодексу.

Під час судового засідання обвинувачений ОСОБА_4 визнав повністю свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України і зрозумів роз`ясненні судом права, передбачені п.1 ч.5 ст. 474 КПК України, що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь. Просив вказану угоду затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні просив призначити обвинуваченому покарання відповідно до укладеної угоди.

Прокурор в судовому засіданні проти затвердження угоди заперечила, вказуючи, що укладена угода про примирення не відповідає інтересам суспільства, оскільки основним об`єктом кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України виступають суспільні відносини, які забезпечують безпеку дорожнього руху, а додатковими життя і здоров`я людини. Посилається на вимоги постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №13 від 11.12.2015 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», згідно з якими у кримінальних правопорушеннях проти безпеки руху основним безпосереднім об`єктом виступають саме публічні інтереси, а тому затвердження угоди в таких справах не допускається.

Вислухавши учасників кримінального провадження, розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення, суд вважає, що угода підлягає до затвердження з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України, укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, який відповідно до вимог ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

При цьому судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 розуміє права, визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 цього Кодексу, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Потерпілий ОСОБА_5 також розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, визначені п. 2 ч. 1ст. 473 КПК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами кримінального провадження є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, про що вони підтвердили під час судового засідання.

Також судом встановлено, що за умовами даної угоди міра покарання визначена відповідно до вимог ст. 69 КК України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Вказана норма Закону передбачає, що у кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1ст. 69 КК України.

Суд при вирішенні питання про можливість призначення покарання, узгодженого сторонами угоди, враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до нетяжкого злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який за місцем проживання та роботи характеризується добре (а. с. 46, 57), на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває (а. с. 47), раніше не судимий (а. с. 44), обставини, що пом`якшують покарання, зокрема щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків, надання допомоги потерпілому відразу після події ДТП, та відсутність обставин, які б обтяжували покарання, а тому за наявності вищевказаних обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, вважає, за можливе застосувати ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.1ст.286-1 КК України у виді штрафу в розмірі 1200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки, виходячи з того, що саме таке покарання буде відповідати вчиненому обвинуваченим ОСОБА_4 кримінальному правопорушенню і буде достатнім для його виправлення та попередження вчиненню нових злочинів, а також вказане покарання обумовлене укладеною сторонами кримінального провадження угодою про примирення.

Суд не погоджується з доводами прокурора, викладеними нею у запереченнях щодо затвердження угоди про примирення між обвинуваченим та потерпілим з огляду на наступне.

Так, КПК України передбачає два види угод: угода про примирення та угода про визнання винуватості. Перша з них може бути укладена між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим, друга між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. В обох випадках зміст угоди має містити узгоджене покарання та згоду сторін на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням.

Правила призначення покарання встановлені Кримінальним кодексом України, зокрема, Розділом XI його Загальної частини. Відповідно до ч.5 ст. 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди. Отже, закон дозволяє зазначеним вище суб`єктам кримінального провадження самостійно визначити вид покарання яке понесе винна особа.

Зі змісту Закону України №1231-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» вбачається, що внесені ним зміни до Кримінального кодексу України не передбачали заборони застосування ст.69 КК України у справах щодо порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Також, санкція ч.1 ст.286-1 КК України визначена Законом №1231-ІХ в такому розмірі, який згідно ст.12 КК відносить її до категорії нетяжких злочинів. При цьому, вказаний Закон не вніс зміни і не передбачив жодних обмежень щодо можливості укладення угоди про примирення у кримінальному провадженні за ч.1 ст.286-1 КК України.

Крім того, Законом №1231-ІХ не було змінено положення ст.475 КПК України і не передбачено повноваження суду призначати інше покарання ніж узгоджене сторонами угоди.

За змістом ст.1 КПК України та ст.75 Конституції України Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Зміни до кримінального процесуального законодавства України можуть вноситися виключно законами України, а єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України.

Оскільки законодавець при прийнятті Закону №1231-ІХ не передбачив жодних заборон чи обмежень на застосування ст.69 КК України та укладення угод у кримінальних провадженнях за ч.1 ст.286-1 КК України, то доводи прокурора про невідповідність оскарженого вироку суспільним інтересам є безпідставними.

Прокурор не конкретизує в чому на її думку полягає невідповідність умов затвердженої судом угоди суспільному (публічному) інтересу в даному конкретному випадку і чому в цьому кримінальному провадженні приватні інтереси обвинуваченого ОСОБА_4 і потерпілого ОСОБА_5 , які уклали між собою угоду про примирення, суперечать публічним інтересам.

Судом встановлено, що згідно з висунутим ОСОБА_4 обвинуваченням, внаслідок його дій було завдано шкоду лише потерпілому ОСОБА_5 ..

Та обставина, що безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, є суспільні відносини, які забезпечують безпеку дорожнього руху та експлуатацію транспорту, сама по собі не є підставою для висновку про те, що в будь-якому випадку угода про примирення між потерпілим та обвинуваченими не відповідає інтересам суспільства.

Виходячи з вищезазначеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення між потерпілими ОСОБА_5 і обвинуваченим ОСОБА_4 , та призначення обвинуваченому узгодженої сторонами кримінального провадження міри покарання.

Відповідно до ст.124 КПК України витрати на залучення експерта слід стягнути із обвинуваченого ОСОБА_4 .

Речові докази, відповідно до ст.100 КПК України, а саме: мопед марки «China Moto», моделі «Viper ZS50», д. н. НОМЕР_1 , необхідно повернути ОСОБА_4 , як законному власнику.

Цивільний позов не заявлявся.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 474, 475 КПК України, суд, -

У х в а л и в :

Угоду про примирення між потерпілим ОСОБА_5 і обвинуваченим ОСОБА_4 затвердити.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України та призначити йому узгоджене сторонами кримінального провадження покарання із застосуванням ст.69 КК України, у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20400 (двадцять тисяч чотириста) грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави 1887,80 грн. витрат на залучення експерта під час досудового розслідування кримінального провадження.

Арешт накладений ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 20.04.2022 на мопед марки «China Moto», моделі «Viper ZS50», д. н. НОМЕР_1 , скасувати.

Речові докази, відповідно до ст.100 КПК України, а саме: мопед марки «China Moto», моделі «Viper ZS50», д. н. НОМЕР_1 , повернути ОСОБА_4 , як законному власнику.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Погребищенський районний суд Вінницької області суд протягом 30 днів з дня його проголошення, з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Суддя