Номер провадження: 11-кп/813/1101/23
Справа № 504/492/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Комінтернівського районного суду Одеської областівід 15.02.2023 у кримінальному провадженні №0000169, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.10.2022 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Краснопілля, Миколаївського (Березанського) району, Миколаївської області, громадянина України, з середньо спеціальною освітою, неодруженого, має на утриманні м/л дитину 2021 р.н., офіційно непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

Застосовано до ОСОБА_8 положення ст. 75 КК України та звільнено від відбування покарання, призначеного судом за даним вироком з випробуванням, якщо протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вироком також вирішено питання щодо долі речових доказів та цивільного позову.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винним у тому, що 18.10.2022р. у невстановлені час та місці у ОСОБА_8 виник протиправний умисел, спрямований на незаконний вилов водних живих ресурсів, а саме риби-кефаль в акваторії з`єднувального каналу між Тилігульським лиманом та Чорним морем, який перебуває у складі Регіонального ландшафтного парку « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Одеської області, що в межах АДРЕСА_2 .

Маючи умисел, спрямований на незаконне зайняття рибним добувним промислом за допомогою заборонених для рибалок-любителів знарядь лову: риболовної сітки та риболовного сачка, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді спричинення шкоди рибним запасам України шляхом їх хижацького знищення та бажаючи їх настання, посягаючи на суспільні відносини у сфері охорони й відтворення навколишнього природного середовища, раціонального використання природних ресурсів, 18.10.2022р. ОСОБА_8 прибув на берег водойми з`єднувального каналу між Тилігульським лиманом та Чорним морем, розташованого в акваторії Регіонального ландшафтного парку «Тилігульський» Одеської області у межах с. Сичавка Южненської міської об`єднаної територіальної громади Одеського району Одеської області, де за допомогою спеціального рибацького костюму зеленого кольору незаконно встановив у воді одну рибальську сітку.

Продовжуючи реалізовувати свій єдиний умисел, спрямований на незаконний вилов водних біоресурсів, 18.10.2022р. приблизно о 23 годині 25 хвилин, ОСОБА_8 не маючи дозвільних документів на рибний добувний промисел, у порушення: положень ст. 3, п. 3 ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд Украiни», п. 3.1., 3.15 Правил любительського та спортивного лову, затверджених наказом Держкомрибгоспу України №19 від 15.02.1999, знаходячись на березі з`єднувального каналу між Тилігульським лиманом та Чорним морем, розташованого в акваторії регіонального ландшафтного парку «Тилігульський» Одеської області у межах с. Сичавка Южненської міської об`єднаної територіальної громади Одеського району Одеської області, маючи умисел на незаконний вилов водних живих ресурсів, а саме риби-кефаль, за відсутності дозвільних документів на промисел, використовуючи спеціальний рибацький костюм, пластикове відро, об`ємом 15 літрів; пластиковий контейнер, об`ємом 90 літрів та заборонені для рибалок-любителів знаряддя лову риболовний сачок, дістав із водойми раніше встановлену ним риболовну сітку, довжиною 73 метра, висотою 1,5 метра, яка є забороненим знаряддям лову, в якій вже знаходилась свіжовиловлена риба-кефаль у кількості 234 одиниці, та помістив її до пластикового контейнеру, чим здійснив незаконний вилов водних живих ресурсів та завдав державі в особі регіонального ландшафтного парку «Тилігульський» матеріальний збиток у розмірі 388908 гривень.

Відповідно до додатку №7 постанови Кабінету Міністрів України №575 від 10 травня 2022 року «Про затвердження спеціальних такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд», своїми протиправними діями ОСОБА_8 здійснив незаконний вилов водних живих ресурсів, а саме риби-кефаль у кількості 234 одиниці, вартістю 1662 гривні кожна, загальною вартістю 388908 гривень, чим заподіяв істотну шкоду рибним запасам України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із вироком суду першої інстанції в частині призначення покарання обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає призначене покарання суворим.

Доводи обґрунтовує тим, що вину у вчинені злочину визнав та щиро розкаявся. Вказує, що обмеження волі є більш суворим покарання ніж штраф, а призначене покарання з врахуванням пом`якшуючих обставин має бути менш суворішим.

Просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_8 покарання у виді накладення штрафу.

Погоджуючись із рішення суду першої інстанції прокурор ОСОБА_9 подала заперечення на апеляційну скаргу, оскільки вважає апеляційну скаргу обвинуваченого необґрунтованою та такою, що не відповідає фактичним обставинам справи, дослідженим місцевим судом.

Зазначає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання є необхідним та достатнім для виправлення і попередження нових злочинів, відповідає засадам призначення покарання, а вирок суду законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, який підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Параграфом І глави 30 КПК України регламентовано порядок проведення спрощеного провадження щодо кримінальних проступків.

Статтею 381 КПК України передбачено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

Положеннями ст. 382 КПК України встановлено, що вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 382 КПК вирок за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 цього Кодексу.

Статтею 394 КПК регламентовано питання особливостей апеляційного оскарження окремих категорій судових рішень. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 394 КПК України, вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Щодо доводів апеляційної скарги про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Метою покарання є попередження вчинення нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Так, згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, яке має бути необхідним й достатнім для виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається з вироку, обґрунтовуючи висновок щодо виду та міри призначеного ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке у відповідності до статті 12 КК України є кримінальним проступком, особу винуватого, який раніше не судимий, відсутність перебування на обліку у психіатра та нарколога та наявність на утриманні малолітньої дитини 2021 р.н.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , відповідно до положень ст. 66 КК України, районний суд відніс щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Врахувавши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі у визначених санкцією ч. 1 ст. 249 КК України межах, але із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України.

На думку суду першої інстанції така міра покарання сприятиме вихованню особи в дусі додержання законів України, тобто формування у нього звички законослухняної поведінки і не бажання в майбутньому повторювати дії, які мають наслідком встановлення зазначених обмежень.

Апеляційний суд вважає, що призначене судом першої інстанції покарання у такий спосіб, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а тому відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є законним, доцільним та справедливим.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи обвинуваченого про можливість призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу, оскільки ОСОБА_8 офіційно не працевлаштований.

Таким чином, колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону під час розгляду справи та постановлення вироку суду, а тому вважає, що постановлений по справі вирок відносно ОСОБА_8 є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни за результатами апеляційного розгляду не встановлено.

Аналізуючи сукупність усіх обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає - залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись статтями 7, 9, 291, 314, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 15.02.2023 у кримінальному провадженні №0000169, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.10.2022 відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4