Ухвала

Іменем України

11 вересня 2023 року

м. Київ

провадження № 51-5307 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 6 червня 2023 року.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Ірпінського міського суду Київської області від 2 серпня 2022 року ОСОБА_4 визнано винуватим та призначено покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді виправних робіт на строк 6 місяців за місцем роботи: ПрАТ «Київхліб» із відрахуванням 10 відсотків суми його заробітку в дохід держави.

Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 8127,53 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 50000 - моральної шкоди та судові витрати в розмірі 6940,70 грн.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 6 червня 2023 року апеляційні скарги прокурора та ОСОБА_4 з уточненнями до неї залишено без задоволення. Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 задоволено частково: вирок Ірпінського міського суду Київської області від 2 серпня 2022 року змінено в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_5 . Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 витрати на правову допомогу в сумі 29936 грн. В іншій частині вирок суду залишено без змін.

За вироком суду встановлено, що ОСОБА_4 24 жовтня 2018 року близько 11:20 год. (точний час не встановлено), перебуваючи біля будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, знаходячись у положенні стоячи напроти ОСОБА_5 , наніс йому 5 ударів кулаками по обличчю, від яких останній впав на землю. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , перебуваючи у тому ж місці, в той же час, знаходячись у положенні стоячи біля ОСОБА_5 , який лежав на землі, наніс останньому ще 6 ударів кулаками по голові.

Таким чином, ОСОБА_4 своїми діями скоїв злочин, передбачений ч. 1 ст. 122 КК України, а саме: умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров?я.

Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 не погоджується з ухвалою Київського апеляційного суду від 6 червня 2023 року, вважає її такою, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому просить її змінитив частині стягнення з нього на користь потерпілого ОСОБА_5 витрат на правову допомогу, зменшивши суму з 29936 грн. до 2500 грн.

Свою вимогу обґрунтовує тим, що позивачем до суду не надано жодного оригінального фінансового документу на підтвердження сплати грошових коштів за надання правової допомоги Адвокатським об`єднанням «ОСОБА_6 та партнери». Крім того, Акт виконаних робіт про виконання Договору про надання правової допомоги від 21 травня 2020 року не відповідає вимогам ч. 4 ст. 137 ЦПК України. В Акті не зазначений час, витрачений адвокатом на проведення консультацій, складання запитів та інше. Суд не взяв до уваги, що в матеріалах справи відсутні докази надіслання чи вручення ОСОБА_4 або його захиснику уточненої позовної заяви.

Мотиви Суду

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

За змістом ст. 433 цього Кодексу Суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У своїй касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 не погоджується з ухвалою апеляційного суду в частині стягнення з нього на користь потерпілого ОСОБА_5 витрат на правову допомогу у розмірі 29936 грн.

Відповідно до наданих копій судових рішень, суд першої інстанції визнав безпідставними доводи потерпілого про те, що йому завдано матеріальної шкоди у виді витрат на оплату правової допомоги та відмовив у стягненні з ОСОБА_4 на його користь матеріальної шкоди в розмірі 29 936 (витрати на правову допомогу), оскільки витрати, пов`язані зі сплатою професійної правничої допомоги, є судовими витратами по справі і не можуть вважатись завданою шкодою в розумінні ст. 1166 ЦК України.

Не погоджуючись із вищезазначеним, представник потерпілого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, яку колегія апеляційного суду задовольнила частково, вирок Ірпінського міського суду Київської області від 2 серпня 2022 року змінила в частині вирішення цивільного позову потерпілого: постановила стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 витрати на правову допомогу в сумі 29936 грн.

Своє рішення апеляційний суд обґрунтував наступним.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Такі витрати складаються, у тому числі, із витрат на правову допомогу та є одним із видів процесуальних витрат (п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України).

Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо). Вищезазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду (справи № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18, № 199/3939/18-ц, № 466/9758/16-ц) та в постанові Великої Палати Верховного Суду (справ № 826/1216/16).

Чинне кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на правову допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні ст. 91 КПК України.

При вирішенні питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу суд має враховувати на якій стадії процесу надавалася правова допомога, рівень складності справи, затрачений адвокатом час та вид і об`єм наданих послуг або виконаних робіт.

Як встановлено апеляційним судом, між потерпілим ОСОБА_5 та адвокатським об`єднанням «ОСОБА_6 та Партнери» в особі Керуючого партнера ОСОБА_6 5 листопада 2018 року було укладено договір про надання правової допомоги. Упродовж досудового розслідування та судового розгляду адвокат здійснював представництво інтересів потерпілого, зокрема шляхом надання правничої консультації, в тому числі з вивченням наданих потерпілим документів, підготовку запитів, підготовку та складання позовної заяви, беручи участь у допиті ОСОБА_5 , в якості потерпілого, супроводження його ознайомлення з матеріалами кримінального провадження в межах ст. 290 КПК України, а також супровід розгляду обвинувального акту внесеного до ЄРДР за №0002177 щодо ОСОБА_4 , що належно підтверджено актом надання правничої допомоги (виконаних робіт) від 16 березня 2020 року, відповідно до Договору про надання правничої допомоги, та додатковою угодою №1 до нього, якими встановлено фіксовану форму оплати послуг адвоката у сумі еквівалентній 1000 доларів США на день підписання угоди і на день остаточного розрахунку, та прибутковим касовим ордером №05/11/2018-01 від 20 грудня 2018 року з квитанцією до нього про сплату 29936 грн.

Таким чином колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що розмір витрат на правову допомогу в заявленому потерпілим розмірі підтверджений відповідними документами, в тому числі і прибутковим касовим ордером №05/11/2018-01 від 20 грудня 2018 року з квитанцією до нього, а відтак, суд першої інстанції, вирішивши питання щодо стягнення витрат на проведення експертизи, безпідставно не стягнув заявлену потерпілим суму в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу. Помилкове зазначення в квитанції до прибуткового касового ордера не прізвища потерпілого, за наявності прибуткового касового ордера про прийняття саме від потерпілого ОСОБА_5 29936 грн. не може бути підставою для відмови в стягненні з ОСОБА_4 на користь потерпілого вказаних витрат.

Помилкове зазначення в позовній заяві суми 29936 грн., як суми спричиненої потерпілому шкоди, що в подальшому було усунено, шляхом подачі уточненої позовної заяви, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, також не є підставою для відмови в задоволенні в цій частині цивільного позову.

Колегія суддів касаційного суду погоджується з вищевикладеними висновками апеляційного суду та вважає, що подана касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 не містить переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність, обґрунтованість та вмотивованість оскаржуваного судового рішення, що відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК України.

Ураховуючи наведені у скарзі мотиви та надані до неї копії судових рішень, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд дійшов висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.

З цих підстав Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 6 червня 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3