Справа № 643/4048/23
Провадження № 1-кс/643/611/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2023 слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000359 від 15.05.2023 за ч. 1 ст. 358 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

З представлених суду матеріалів вбачається, що 14.05.2023 по пр. Тракторобудівників, буд. 55 у м. Харкові, в період часу з 22:24 до 22:50 проведено огляд ділянки місцевості та виявлений автомобіль «Мерседес-Бенс», р.н. НОМЕР_1 , що перебуває у користуванні ОСОБА_4 , який не значиться в базі НАІС, а свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу має ознаки підробки. В ході огляду виявлені автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі від нього вилучені.

За даним фактом 15.05.2023 розпочато кримінальне провадження № 0000359 за ч. 1 ст. 358 КК України.

Посилаючись на те, що вилучені речі є тимчасовим вилученим майном, можуть бути використані у кримінальному провадженні як речові докази, з метою позбавлення можливості їх знищення або переховування, а також для їх експертного дослідження прокурор просить накласти арешт на вилучене майно.

До суду дізнавач та прокурор подали заяви, в якій просили розглянути клопотання у свою відсутність та задовольнити.

Особа, у якої вилучено транспортний засіб, ключі та свідоцтво про реєстрацію сповіщалась про дату й час розгляду клопотання шляхом направлення СМС-повідомлення, до суду не з`явилась, причини неявки не повідомила, що не є перешкодою для розгляду клопотання.

Суд, розглянувши клопотання, дійшов наступного: згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Метою застосування арешту, згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, є забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, крім іншого, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У відповідності до ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Частина 11 ст. 170 КПК України передбачає, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Проаналізувавши викладені норми закону та обставини кримінального правопорушення, враховуючи кваліфікацію кримінального правопорушення, за яким розпочато кримінальне провадження та санкцію ч. 1 ст. 358 КК України, яка не передбачає конфіскації, можна казати, що накладення арешту на вилучене майно фактично переслідує єдину мету збереження речових доказів.

Разом з тим, кримінальне провадження відкрито за фактом підроблення документів, печаток, штампів та бланків, збут чи використання підроблених документів, печаток, штампів, а в даному випадку свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «Мерседес-Бенс», р.н. НОМЕР_1 , а не за ознаками ст. 289 чи ст. 290 КК України, отже підстав стверджувати, що вказаний автомобіль відповідає критеріям, зазначеним в ст. 98 КК України, є знаряддям чи засобом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, зберіг на собі його сліди, не теперішній час не має.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

З погляду на кваліфікацію кримінального правопорушення, що розслідується можна казати, що прокурор не довів жодної з перелічених в ч. 3 ст. 132 КПК України обставин, яка б давала підстави для забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на автомобіль та ключі від нього.

Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Беручи до уваги конкретні обставини кримінального правопорушення, його класифікацію суд дійшов висновку, що необхідність в накладенні арешту на автомобіль та ключі від нього відсутня.

Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

На підставі викладеного керуючись ст.ст. 170-173, 309, 369-372, 376, 395 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання про арешт майна задовольнити частково.

В накладенні арешту на транспортний засіб «Мерседес-Бенс», р.н. НОМЕР_1 , користувачем якого є ОСОБА_4 , 1991 р.н., та ключі від вказаного транспортного засобу відмовити.

Негайно повернути вказаний транспортний засіб та ключі від нього особі, у якої його було вилучено ОСОБА_4 , 1991 р.н.

Накласти арешт на свідоцтво про реєстрацію зазначеного транспортного засобу «Мерседес-Бенс», р.н. НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 , виявлене та вилучене під час огляду місця події від 14.05.2023 по пр. Тракторобудівників, буд. 55 у м. Харкові.

Питання щодо зберігання вилученого майна вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України та Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 № 1104.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час її постановлення, в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1