Справа № 214/4395/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Кривому Розі клопотання прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_7 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 за матеріалами кримінального провадження №0000608 від 01.10.2021 року за ч. 2 ст. 255-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

21.06.2023 року до слідчого судді звернувся прокурор першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією та органами, які ведуть боротьбу із організованою та транснаціональною злочинністю Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_7 з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення застави відносно обвинуваченого ОСОБА_4 за матеріалами кримінального провадження №0000608 від 01.10.2021 року за ч. 2 ст. 255-1 КК України.

В обґрунтування клопотання вказує, що в провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження №0000608 від 01.10.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255-1 КК України.

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.02.2023 року відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без права визначення застави строком на 60 діб.

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.04.2023 року строк дії заможного заходу продовжено на 60 діб, тобто до 22.06.2023 включно.

Враховуючи те, що вказане кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, а прийняття у ньому рішення виходить за межі строку дії попередньої ухвали, у сторони обвинувачення виникла необхідність у зверненні до суду із клопотанням про продовження строку застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою виходячи із наступного.

Так, ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255-1 КК України.

Причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується письмовими матеріалами кримінального провадження а саме: інформуванням УСБУ в Дніпропетровській області, копією протоколу за результатами проведення НСРД зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж стосовно гр. ОСОБА_4 від 05.05.2021, копією вироку від 17.10.2022 відносно ОСОБА_8 , клопотанням про надання дозволу на використання результатів НСРД у іншому провадженні у порядку ст. 257 КПК України, постановою про розсекречування документів щодо надання дозволу на використання НСРД у іншому провадженні, а також іншими матеріалами кримінального провадження самостійно та у сукупності.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено наявність попередньо встановлених ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на сьогоднішній день своєї сили не втратили, обґрунтовано існують та підтверджуються наступними обставинами кримінального провадження:

1) обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватися суду, оскільки останньому відносно останнього до суду направлено обвинувальний акт у скоєнні умисного, особливо тяжкого кримінального правопорушення проти громадської безпеки, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 15 років з конфіскацією майна

(п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України);

2)обвинувачений ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, що підтверджується вчиненням ним зазначеного кримінального правопорушення у період розгляду у суді іншого кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні аналогічного кримінального правопорушення. Вказане свідчить про те, що ОСОБА_4 на шлях виправлення не став і продовжує свою кримінально протиправну діяльність щодо поширення у суспільстві злочинного впливу, що вказує на реальне існування такого ризику (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 не перешкоджають триманню останнього під вартою.

Продовження застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у даному провадженні є виправданим, оскільки з боку сторонніх наглядачів наявний суспільний інтерес до розгляду цього провадження, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом «Поваги до свободи особистості», що знайшло своє відображення в п. 79 Рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011.

Також в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, у тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та узгоджується з вимогами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і практикою ЄСПЛ, зокрема, правовими позиціями, викладеними в рішеннях ЄСПЛ у справах «Лєтельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Просить суд звернути увагу, що встановлені обставини є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти настанню вказаних ризиків.

Свідків, яких слідчий, прокурор вважає за необхідне допитати під час судового розгляду щодо запобіжного заходу, немає.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України та зважаючи, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене статтею 255-1 КПК України, враховуючи повторність вчинення такого кримінального правопорушення, сторона обвинувачення вважає за недоцільне визначення застави.

Підсумовуючи викладене, прокурор просить клопотання задовольнити.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав у повному обсязі, посилався на обставини викладені в клопотанні.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні проти клопотання прокурора заперечував. В обґрунтування заперечень вказав, що на розгляді у судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_9 перебуває кримінальне провадження по справі №214/991/22 за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 255-1 КК України. У вказаному кримінальному провадженні обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, який обвинувачений жодного разу не порушував, з`являвся на кожне судове засідання з 2021 року, перебував у м. Кривому Розі за місцем реєстрації. Щодо обвинувачення, та ризику вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 255-1 КК України зазначив, що обвинувачений не продовжив злочинну діяльність, як йому інкримінується стороною обвинувачення, а вказане кримінальне провадження виділене з того, що вже перебуває на розгляді у суді ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 255-1 КК України. Тобто ніякого нового правопорушення обвинувачений ОСОБА_4 не вчиняв. Крім того вважав що ризики, перелічені прокурором у клопотанні, надумані та нічим не підтверджуються, тому просив змінити обраний запобіжний ОСОБА_4 захід на більш м`який, а саме на домашній арешт у нічний час доби, з можливістю вдень відвідувати лікаря, та повноцінно доглядати за тяжкохворою дружиною. Просив при обранні запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 , врахувати міцні соціальні зв`язки останнього, його постійне місце реєстрації, та те що він є пенсіонером і має задовільний стан здоров`я.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти клопотання прокурора, вважав його необґрунтованим. Просив суд звернути увагу, що обвинуваченому ОСОБА_4 вже виповнилося 65 років, він є пенсіонером, також стан його здоров`я, який потребує належної діагностики та лікування, яка не може бути надана в умовах ізоляції. Зазначив, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, на його утриманні перебуває тяжко хвора дружина, яка потребує постійного догляду, на підтвердження чого суду були надані письмові докази. Тому просив суд змінити запобіжний захід обвинуваченому у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід домашній арешт в нічний час доби з можливістю отримання обвинуваченим належної медичної допомоги.

Обвинувачений ОСОБА_4 , просив змінити обраний щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який.

Слідчий суддя, ознайомившись із клопотанням, вислухавши пояснення учасників кримінального провадження приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 6 ст. 199 КПК України встановлено, що у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Таким чином законодавцем передбачено можливість вирішити питання про продовження строку дії запобіжного заходу слідчим суддею після завершення досудового розслідування, але до проведення підготовчого судового засідання по вказаному кримінальному провадженню.

Відповідно до вимог ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, до Вищого антикорупційного суду. Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Судом встановлено, що 27.07.2022 року до Саксаганського районного м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшло кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000123 від 17.02.2021 року, справа №214/991/22, в якому ОСОБА_4 обвинувачується за ч. 1 ст. 255-1 КК України, якому було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.02.2023 року відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без права визначення застави строком на 60 діб.

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.04.2023 року строк дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 продовжено на 60 діб, тобто до 22.06.2023 включно.

20.06.2023 року в провадження судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_9 надійшло кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000608 від 01.10.2021 року, справа №202/7301/23, за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 255-1 КК України, по якому підготовче судове засідання не призначено.

21.06.2023 року до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшло клопотання прокурора відділу обласної прокуратури ОСОБА_7 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 по кримінальному провадженню №0000608 від 01.10.2021 року за ч. 2 ст. 255-1 КК України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 21.06.2023 року, клопотання передано в провадження слідчої судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 , на підставі ч. 6 ст. 199 КПК України.

Згідно з положеннями статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу чи його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з частиною 3 статті 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

У відповідності до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження чи зміну обвинуваченому запобіжного заходу, суд враховує те, що в даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 255-1 КК України, вчиненого повторно, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 15 років з конфіскацією майна або без такої.

Однак, тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.

У частині першій статті 183 Кодексу визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

При вирішенні питання щодо заявленого клопотання, слідчий суддя приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме справу «Харченко проти України», за якою встановлено порушення вимог п.3 ст. 5 Конвенції щодо надмірного тривалого тримання особи під вартою, а також те, що національні суди не розглядали жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів.

По справі «Мамедова проти Росії», ЄСПЛ зазначив, що посилання на тяжкість обвинувачення як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що особа буде переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

При цьому ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення ЄСПЛ у справі «Смирнова проти Росії»). У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства (суду) можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів ( рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).

В рішенні «Тодоров проти України» ЄСПЛ зазначив, що для продовження тримання особи під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.

Слідчий суддя вважає недоведеними доводи сторони обвинувачення, що ОСОБА_4 буде переховуватись від суду, оскільки в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000123 від 17.02.2021 року, справа №214/991/22, за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 255-1 КК України, яке перебуває на розгляді судді Саксаганському районного суді м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_9 , обвинуваченому було обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, який він жодного разу не порушив, з`являвся в кожне судове засідання,не покидав межі м. Кривого Рогу та постійно перебував за місцем своєї реєстрації.

Також, слідчий суддя приймає до уваги, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання, наявність міцних соціальних зв`язків, є особою пенсійного віку, раніше не притягався до кримінальної відповідальності, крім того, має на утриманні тяжкохвору дружину ОСОБА_10 , яка, з наданих захисниками доказів, потребує постійного догляду та лікування, та саме ОСОБА_4 на постійній основі займався її утриманням.

Одночасно судом встановлено та підтверджено належними доказами, що ОСОБА_4 у КНП «КМЛ №2» КМР 05.06.2023 року встановлено діагноз гіпертонічна хвороба ІІ ст., 3 ст., р. 4, у зв`язку з чим він потребує кваліфікованої медичної допомоги.

Крім того, на даний час стороною обвинувачення не надано жодних належних та допустимих доказів, що у випадку зміни запобіжного заходу обвинувачений дійсно буде переховуватися.

Так, сам по собі факт вчинення інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_4 правопорушення та ймовірність призначення йому суворого покарання, за відсутності конкретних фактів ухилення його від слідства та суду, переховування, перешкоджання розслідуванню у будь-який спосіб, не свідчить про недостатність застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

На підставі ст. 194 ч. 4 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання. Ч. 1 ст. 194 КПК України встановлено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи викладене, на переконання суду, стороною обвинувачення не було доведено неможливості застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановленим вище ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки останнього впродовж судового розгляду кримінального провадження, натомість, стороною захисту доведено підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 п. 1 п.п. «с» Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Статтею 181 КПК домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Домашній арешт відноситься до ізоляційної категорії запобіжних заходів, адже враховуючи його сутність, передбачає для особи, відносно якої обраний, заборону не залишати місце свого проживання протягом певних годин доби або цілодобово, тим самим ізолюючи її від звичайного для неї середовища (яке знаходиться за межами її житла) на певний проміжок часу доби або цілодобово. Отже, з урахування зазначеного, цілком очевидно, що домашній арешт є загальним заходом особистого забезпечення м`якого ізоляційного характеру, що виконується в умовах житла особи.

Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого. Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження. Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Строк дії ухвали суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Таким чином, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , його особу, обставини, які зазначені захисниками у судовому засіданні щодо зміни запобіжного заходу, та ненадання суду стороною обвинувачення жодних доказів, окрім самого клопотання, є достатні підстави вважати, що запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_4 буде достатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Згідно ч. 5 ст. 202 КПК України у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про відмову у продовженні строку тримання під вартою, про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на інший запобіжний захід, про звільнення особи з-під варти у випадку, передбаченому частиною третьою статті 206 цього Кодексу, або у випадку закінчення строку дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою підозрюваний, обвинувачений повинен бути негайно звільнений, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної

За таких обставин, суд вважає можливим змінити ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255-1 КК України, раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до двох місяців, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Керуючись статтями 130, 131, 170-174, 314-317, 350, 372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на домашній арешт у певний період доби строком до 20.08.2023 року, звільнивши негайно.

Заборонити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишати місце свого проживання з 21 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв., строком до 20 серпня 2023 року, за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 20 серпня 2023 року, наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області;

- не відлучатися без дозволу суду за межі міста Кривого Рогу;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання або реєстрації;

- утримуватися від спілкування із потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні.

В іншій частині клопотання відмовити.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченому який перебуває під вартою в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складено та проголошено о 16 годині 00 хвилин 26.06.2023 року.

Суддя ОСОБА_1