ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2115/23 Справа № 229/4306/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду у м.Кривий Ріг апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від 26.04.2023 р. про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 307 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 26.04.2023 року продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України на шістдесят діб, тобто з 26 квітня 2023 року по 24 червня 2023 року включно.

На вказане рішення обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій вказує про свою не згоду з оскаржуваним рішенням. Вважає, що ухвала є необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. В обґрунтування вказує, що ризики на які посилається суд, вже один рік десять місяців, запобігають ся більш м`якішим запобіжним заходом. Вважає надуманими ризик продовжування злочинної діяльності. Вказує, що згідно практики Європейського суду з прав людини, прокурор повинен вказувати нові ризики які підтверджуються доказами. Вказує, що ігнорується, що ризики які мали місце і були попереджені під час обрання запобіжного заходу, давно втратили свою актуальність прямопропорціанально зі спливом часу. Просить змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Учасники судового розгляду про час та місце розгляджу апеляційної скарги повідомлені належним чином, клопотань про бажання приймати участь у судовому засіданні відповідно до ч.4 ст. 422-1 КПК України, від учасників судового розгляду, на адресу апеляційного суду не надходило, тому колегія суддів вважає за можливе проводити судове засідання за відсутністю обвинуваченого, захисника та прокурора.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали, в порядку ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

24 червня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 відбувається судовий розгляд у суді першої інстанції, та рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого прийнято під час судового розгляду справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції, із дотриманням вимог ст. 177, 178, 183, 199 КПК України, враховуючи практику ЄСПЛ, в обґрунтування прийнятого рішення послався на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, тобто у вчиненні кримінального правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, не працює, офіційного доходу не має, раніше двічі судимий за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, що дало суду першої інстанції підстави вважати, що ризики передбачені п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме можливості обвинуваченого переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжують існувати,що є підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою. На думку суду, інші, більш м`які запобіжні заходи, не будуть достатніми для запобігання ризикам, а докази зменшення ризиків суду не надані.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінальних правопорушення, новий злочин вчинив у період випробувального терміну за вироком Дружківського міського суду Донецької області від 15.09.2020р., яким його засуджено за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на один рік три місяці, від відбування покарання звільнено з випробуванням строком на один рік.

У клопотанні прокурора про продовження дії запобіжного заходу, належним чином обґрунтована наявність кожного ризику передбаченого п.п. 1,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував характер скоєних кримінальних правопорушень згідно пред`явленого обвинувачення, вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , відсутність доказів та медичних відомостей, які б виключали можливість перебування обвинуваченого під вартою та свідчили б, що стан здоров`я останнього виключає можливість його перебування в установі виконання покарань.

Також судом враховано наявність ризиків, а саме, що обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та можливого покарання, у разі визнання його винним, крім того може знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи доказів, перешкоджати кримінальному правопорушенню іншим чином, або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Отже суд, першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ризики, які існували на момент обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшились та доказів на спростування наявних ризиків не надано.

Колегією суддів, при перевірці законності та доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу надано оцінку в сукупності всім обставинам інкримінованого кримінального правопорушення, також надано оцінку особі обвинуваченого, який раніше судимий, скоїв тяжкий злочин в період випробувального терміну, веде аморальний спосіб життя, не працює, наркозалежний, його протиправні дії припинені співробітниками правоохоронного органу, у зв`язку з затриманням, таких обставин, як тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, ставлення ОСОБА_6 до скоєного злочину.

На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що у ОСОБА_6 відсутні будь-які стримуючі фактори для забезпечення належної, законної поведінки, у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, що беззаперечно свідчить про наявність ризиків будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню, переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, або продовжити злочинну діяльність пов`язану зі збутом наркотичної речовини, оскільки іншого джерела доходу він не має.

Доводи обвинуваченого про недоведеність ризиків не заслуговують на увагу, оскільки заявлені ризики є вкрай вірогідними та на даний час дають беззаперечні підстави для продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та неможливості обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу.

На думку суду апеляційної інстанції, ризик переховування обвинуваченого від суду, є підтвердженим, оскільки тяжкість імовірного покарання можна вважати істотним фактором на підтвердження цього ризику. Цей ризик приймається до уваги (поряд з іншими обставинами) з урахуванням імовірності суворого покарання. Як наголошено у сталій практиці ЄСПЛ, яка висловлена у численних рішеннях тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що виправданість подальшого тримання під вартою ОСОБА_6 , підтверджується наявністю ризиків, які передбачені п.п. 1,4,5 ч. 1 ст. 177 КК України та той факт, що жоден із вказаних ризиків за час проведення судового розгляду не зменшився, що свідчить про неможливість обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, оскільки він не забезпечить належної процесуальної поведінки останнього під час розгляду кримінального провадження.

Суд апеляційної інстанції, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, встановив, що обвинувачений був двічі засуджений за вчинення злочинів щодо незаконного обігу наркотичних засобів, новий злочин вчинив у період іспитового строку, призначеного за вироком суду. Таким чином, на думку суду апеляційної інстанції, ризик вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення, має своє обґрунтоване підтвердження.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що практика ЄСПЛ наголошує, що ризики, які мали місце при попередньому продовженні запобіжного заходу втрачають свою актуальність пропорційно зі спливом часу, проведеного під вартою, проте цей принцип ігнорується стороною обвинувачення, оскільки прокурор лише передруковує одне клопотання про продовження строку тримання під вартою, є також неспроможними, у даному випадку відсутні докази того, що ризики з боку обвинуваченого зменшилися, чи перестали існувати.

Колегія суддів не вбачає на даний час, надмірної тривалості тримання обвинуваченого під вартою, оскільки приймає до уваги тяжкість пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення з сукупністю ризиків встановленими судом першої інстанції.

На даний час, таке обмеження права ОСОБА_6 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи слідчим суддею, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від 26.04.2023 р. про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 307 КК України - без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді