12.05.2023
справа № 642/1023/22
провадження № 1кп/642/143/23
УХВАЛА

Іменем України

08 травня 2023 року м. Харків

Колегія суддів Ленінського районного суду м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №0000493 від 19.07.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

8 травня 2023 року до Ленінського районного суду м. Харкова надійшло клопотання прокурора Красноградської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_5 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст.111 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що Другим СВ (з дислокацією у м.Харкові) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві завершено досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000493 від 19.07.2022 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що згідно з наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 22.02.2022 № 110 о/с ОСОБА_7 призначено на посаду поліцейського водія логістики відділення поліції № 1 Ізюмського районного управління поліції ГУНП в Харківській області (наказом Головного управління національної поліції в Харківській області від 06.05.2022 № 236 о/с ОСОБА_7 зараховано в розпорядження Головного управління Національної поліції України і в подальшому наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 05.09.2022 № 410 о/с звільнено зі служби в Національній поліції України).

У період збройного конфлікту, 20.03.2022 збройними силами країни агресора РФ окуповано місто Ізюм Харківської області.

Починаючи з 01.04.2022 ОСОБА_7 , будучи громадянкою України, обіймаючи посаду поліцейського водія логістики відділення поліції № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, з особистих мотивів, діючи умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній та інформаційній безпеці України, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для усвідомлення фактів військової агресії РФ проти України, з власної ініціативи, добровільно перейшла на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану та співпрацювала з представниками збройних формувань РФ, які здійснили окупацію міста Ізюм Харківської області за наступних обставин.

Так, в період часу з 01.04.2022 по 08.06.2022 (більш точний час органом досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: Харківська область місто Ізюм, провулок Сухий Ізюмець, 6, будучи працівником правоохоронного органу України, протиправно, умисно, за власним бажанням, не маючи на те відповідних встановлених законодавством повноважень, без отримання будь-яких вказівок від керівництва Національної поліції України, з метою надання допомоги ворожій державі РФ та заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, державній та інформаційній безпеці України, в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану, вступила у контакт з невстановленими в ході досудового розслідування представниками збройних формувань РФ на території міста Ізюм Харківської області. В подальшому, ОСОБА_7 отримала від вказаних осіб пропозицію про співпрацю з представниками РФ, з метою становлення та зміцнення окупаційної влади РФ та недопущення контролю України над територією міста Ізюм Харківської області, тобто переходу на бік ворога, що виражалося у наданні інформації про місця розташування адміністративних будівель та здійсненні патрулювання міста Ізюм Харківської області, а також вступі ОСОБА_7 до незаконно створеного органу, так званої «Народной милиции», яку в подальшому було перейменовано в «Отделение полиции № 2 (дислокация г. Изюм) Управления внутренних дел Военно-гражданской администрации Харьковской области» з метою забезпечення громадського порядку в інтересах окупаційної влади м. Ізюм, а також забезпечення безпечного перебування військовослужбовців РФ на вказаній території.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення державної зради, шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту, вчинений в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 наприкінці квітня, у денний час доби, точна дата та час в ході досудового розслідування невстановлена, перебуваючи на АДРЕСА_1 , вказувала військовослужбовцям РФ на місця розташування Ізюмської окружної прокуратури Харківської області та інших адміністративних будівель міста Ізюм.

Продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення державної зради шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту, вчиненого в умовах воєнного стану, в період часу з 01.05.2022 по 08.06.2022, більш точну дату та час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні Центру надання адміністративних послуг, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , прийняла пропозицію від невстановлених в ході досудового розслідування представників збройних формувань РФ та окупаційної адміністрації території міста Ізюм Харківської області про перехід на їх сторону та здійснення функцій слідчого на окупованій території міста Ізюм Харківської області в незаконно створеному органі «Народная милиция», яку в подальшому було перейменовано в «Отделение полиции № 2 (дислокация г. Изюм) Управления внутренних дел Военно-гражданской администрации Харьковской области», за умови співпраці вказаного органу з представниками РФ та за законодавством РФ. При цьому ОСОБА_7 , з метою забезпечення зміцнення окупаційної влади РФ на вказаній території та безпечного перебування військовослужбовців збройних сил та інших військових формувань РФ, представників окупаційної влади РФ на окупованій території міста Ізюм Харківської області, своїми діями повинна була проводити слідчі дії за законодавством РФ з метою розслідування злочинів на території міста Ізюм.

Перебуваючи на вказаній посаді, в середині червня 2022 року, точна дата та час в ході досудового розслідування невстановлена, ОСОБА_7 , будучи працівником правоохоронного органу, з особистих мотивів, діючи умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній та інформаційній безпеці України, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, знаходячись на території ринку, що розташований за адресою: вул. Московська, 20, м. Ізюм, Харківської області, будучи одягнута у цивільний одяг з білою пов`язкою на руці, разом із військовослужбовцями РФ здійснювала патрулювання території м. Ізюм Харківської області, всупереч Закону України «Про національну поліцію», перешкоджаючи таким чином налагодженню громадського порядку та законності на території м. Ізюм.

Крім того, у період з червня по вересень 2022 року, більш точну дату та час органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 , будучи працівником правоохоронного органу України, з особистих мотивів, діючи умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній та інформаційній безпеці України, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, добровільно погодившись на співпрацю з представниками окупаційної влади РФ, користуючись повноваженнями представника окупаційної адміністрації, здійснювала функціональні обов`язки слідчого поліції та проводила слідчі дії за законодавством РФ, в тому числі за участю представників збройних формувань РФ та окупаційної адміністрації території міста Ізюм Харківської області, з метою розслідування злочинів на території міста Ізюм.

Тобто, своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 , будучи працівником правоохоронного органу України, порушуючи вимоги ст. ст. 17, 19, 65 Конституції України, якими передбачено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, суверенітету, незалежності й територіальної цілісності України, та зобов`язання діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, вступила до незаконно створеного органу, так званої «Народної міліції», вказувала на місця розташування адміністративних будівель та здійснювала патрулювання міста Ізюм Харківської області, тим самим забезпечила становлення і зміцнення окупаційної влади РФ, з метою недопущення здійснення контролю українською владою на території міста Ізюм, Харківської області, здійснивши тим самим перехід на бік ворога в період збройного конфлікту з РФ, в умовах воєнного стану, тобто умисно вчинила діяння на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України підтверджується наступними доказами: протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 04.07.2022 начальника Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, який вказав, що 26.06.2022 у всеукраїнських телеграм-каналах та засобах масової інформації з`явилася електронна версія газети «ИЗЮМСКИЙ ТЕЛЕГРАФЪ», що випускається окупаційною владою м. Ізюм. Переглядаючи вказану газету на сторінці 2 побачив чорно-білу фотографію поблизу адміністративного приміщення Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, на якій впізнав поліцейського з логістики ОСОБА_9 та поліцейського-водія логістики ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 14.04.2022 начальника сектору з контролю обігу зброї Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, який 26.06.2022 у мережі Інтернет, а саме на сайті «КОМЕНТАРИИ.UA», побачив статтю під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Переглядом статті звернув увагу на фото сторінку невідомої газети із статтею під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та чорно-білою фотографією поблизу адміністративного приміщення Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, на якій зображено 11 осіб, серед яких впізнав поліцейського з логістики ОСОБА_9 та поліцейського-водія логістики ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 07.07.2022 старшого інспектору сектору кадрового забезпечення Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, який у період з 01.04.2022 по 07.04.2022 перебував на території окупованого м. Ізюмі і бачив, як ОСОБА_9 та ОСОБА_7 йшли у супроводі військових РФ у центрі м. Ізюм та показували останнім місцезнаходження адміністративних будівель, зокрема, Ізюмського міськрайонного суду Харківської області та Ізюмської обласної прокуратури. В інший день, ОСОБА_9 і ОСОБА_7 допомагали представникам окупаційних військ прибирати прилеглу до приміщення Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 фахівця-оператора ТОВ «Нова Пошта», який у період з кінця лютого 2022 по кінець червня 2022 року перебував на окупованій РФ території Ізюмського району Харківської області. Приблизно в середині червня 2022 року свідок ОСОБА_12 знаходився на ринку у м. Ізюм Харківської області (у період окупації) і бачив, як до ринку під`їхав автомобіль «ВАЗ-2107» з відсутнім д.н.з. та білими латинськими літерами «Z» на дверцятах, капоті та багажнику. З вказаного автомобілю, у супроводі озброєних військових РФ, вийшли дві жінки з білими пов`язками на правих руках, які ходили по ринку, спілкувалися із продавцями, посміхалися а потім поїхали на вказаному автомобілі. В подальшому, перебуваючи на підконтрольній території України, свідок ОСОБА_12 побачив в мережі «Інтернет» електронну версію газети окупаційної адміністрації «Изюмский телеграфъ», на сторінці 2 якої, побачив статтю із назвою «Народная милиция действует» та фотознімок 11 осіб, серед яких були дві жінки, що перебували на ринку у м. Ізюм з російськими військовими (як було встановлено з показань інших свідків та інших доказів на фото перебували ОСОБА_7 та ОСОБА_9 ); протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 08.11.2022, яка повідомила, що 24.02.2022 ОСОБА_7 прибула до Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області по команді «Збір по тривозі», разом з іншими співробітниками. В подальшому, свідку ОСОБА_14 стало відомо, що ОСОБА_7 стала працювати в незаконному органі окупаційної адміністрації та свідок впізнала її у публікації газети «Изюмский телеграф». При цьому, представники окупаційних військ намагалися схилити ОСОБА_13 до співпраці, проте, остання відмовилася; матеріалами Харківського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (вих. № 447/42-20/0-2020 від 28.06.2022), згідно яких поліцейський-водій логістики ВП № 1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області не заперечує здійснення збройної агресії РФ проти України, а також перебуваючи на території окупованого м. Ізюм Харківської області, перейшла на бік ворога, добровільно приймає участь у збройних формуванням держави-агресора, надає таким формуванням та особисто несе службу в «Народній міліції»; матеріалами Управління протидії кіберзлочинам в Харківській області Департаменту кіберполіції Національної поліції України (вих. № 141вс/38/104/01-2022 від 05.07.2022), згідно яких, на фотознімках газети «ИЗЮМСКИЙ ТЕЛЕГРАФЪ» із статтею під назвою «НАРОДНАЯ МИЛИЦИЯ ДЕЙСТВУЕТ» ідентифіковано ОСОБА_7 та ОСОБА_9 ; протоколом огляду (документів веб-сайту) від 28.06.2022, в ході якого за участю свідка ОСОБА_10 оглянуто веб-сайт видання «КОМЕНТАРИИ.UA», а саме статті «В ИЗЮМЕ СОЗДАЛИ «НАРОДНУЮ МИЛИЦИЮ», в ході якого свідок впізнав ОСОБА_9 та ОСОБА_7 ; протоколом огляду документів від 04.07.2022, в ході якого за участю свідка ОСОБА_8 оглянуто веб-сайт видання «КОМЕНТАРИИ.UA», а саме статті «В ИЗЮМЕ СОЗДАЛИ «НАРОДНУЮ МИЛИЦИЮ», в ході якого свідок впізнав ОСОБА_9 та ОСОБА_7 ; протоколом допиту підозрюваної ОСОБА_7 від 11.10.2022, яка не заперечила факт роботи в незаконному органі, проте, зазначила, що це було зроблено нею під примусом представників окупаційних військ, які володіли даними про наявність у неї вищої юридичної освіти.

08.07.2022 відносно ОСОБА_7 складено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, яке, у відповідності до вимог ст.ст. 278, 111, 135 КПК України, у зв`язку з неможливістю вручення, через перебування ОСОБА_7 на тимчасово окупованій території України, було направлено на опублікування в засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. Виходячи з викладеного, 08.07.2022, ОСОБА_7 набула процесуального статусу підозрюваного та була викликана для проведення допиту та інших слідчих (розшукових) дій на 10 год. 00 хв. 14.07.2022 та 15.07.2022.

Між тим, в порушення вимог ст. ст. 42, 135 КПК України, підозрювана ОСОБА_7 на виклики не з`явилася, причини своєї неявки слідчому не повідомила, документів, які б підтверджували поважність причин неявки не надала.

У зв`язку з цим, постановою слідчого від 22.07.2022 підозрювану ОСОБА_7 оголошено у розшук.

29.07.2022 ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави ОСОБА_15 надано дозвіл на затримання ОСОБА_7 .

14.09.2022 ОСОБА_7 була затримана на підставі вищевказаної ухвали слідчого судді.

15.09.2022 на підставі ухали слідчого судді Київського районного суду м. Полтави відносно ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком до 12.11.2022.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 09.11.2022 строк дії запобіжного заходу ОСОБА_7 продовжено до 07.01.2023.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 03.01.2023 строк тримання ОСОБА_7 під вартою продовжено до 02.03.2023.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 23.02.2023 строк дії запобіжного заходу ОСОБА_7 продовжено до 11.04.2023 року.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 03.04.2023 строк дії запобіжного заходу ОСОБА_7 продовжено до 01.06.2023 року, але не пізніше ніж до проведення підготовчого судового засідання.

28.02.2023 обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 направлено до Ленінського районного суду м.Харкова.

Поданням Харківського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0000493 від 19.07.2022 за обвинуваченням ОСОБА_7 направлено до Верховного Суду України для направлення матеріалів кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а саме до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Ухвалою Верховного Суду від 30.03.2023 подання голови Харківського апеляційного суду про направлення матеріалів кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а саме до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області залишено без задоволення.

Кримінальне провадження було повернуто до Ленінського районного суду м.Харкова 24.04.2023.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Харкова від 05.05.2023 прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання колегіально судом у складі трьох суддів на 08.05.2023.

Прокурор зазначає, що строк тримання під вартою обвинуваченої закінчується, разом з тим, ризики, передбачені ст.177 КПК не зникли та продовжують існувати, крім того, враховуючи вимоги ч. 6 ст. 176 КПК України, більш м?які запобіжні заходи до обвинуваченої за ч. 2 ст. 111 КК України ОСОБА_7 не можуть бути застосовані.

Прокурор в судовому засіданні підтримав заявлене клопотання, просив продовжити строк дії запобіжного заходу.

Обвинувачена ОСОБА_7 та захисник адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання, просили суд відмовити у задоволенні клопотання в повному обсязі або застосувати більш м`який запобіжний захід або заставу в розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, враховуючи недоведеність ризиків, дані про особу ОСОБА_7 , яка має на утриманні матір, дідуся, дядька - інваліда І групи, позитивно характеризується за місцем реєстрації, раніше не судима.

Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 331 КПК України, суд під час судового розгляду, за клопотанням сторони обвинуваченого або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, за результатами розгляду якого, суд своєю вмотивованою ухвалою може продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Положеннями ст. 199 КПК України прямо передбачено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою стосується як досудового розслідування, під час якого воно подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого воно здійснюється, так і судового провадження. Крім того, під час судового розгляду з`ясування питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою також входить в обов`язки суду, як вже зазначалося вище.

Приписами статті 177 КПК України встановлено, що підставою як для застосування, так і для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

Згідно положень ст.178 КПК України, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, при розгляді питання щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою аргументами на користь такого рішення є, у тому числі: серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Вирішуючи питання щодо існування ризиків вчинення обвинуваченим дій, визначених статтею 177 КПК, суд виходить з наступного.

Ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених частиною першою статті 177 КПК, вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

Прокурор посилався на наявність ризику переховування від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, продовження злочинної діяльності, незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні

Суд вважає, що ризик переховування обвинуваченої від суду є реальним з огляду на тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , суворістю можливого покарання, пов`язаними із цим негативними для особи наслідками та іншими обставинами.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченій був обраний з метою забезпечення виконання покладених на неї процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Підставою продовження строку запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_7 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким злочином, та санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років, або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна, що вказує на підвищену суспільну небезпеку як самого діяння та і особи обвинуваченої.

Вищезазначені обставини свідчать, про неможливість застосування до ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, встановлених чинним законодавством, а також, що на цей час у суду немає підстав вважати відсутніми ризики, які передбачені ст. 177 КПК України та які були враховані ухвалами слідчого судді Київського районного суду м. Полтави та ухвалами слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова, суд приходить до висновку, що вказані ризики не зменшились, тому обраний відносно неї запобіжний захід слід продовжити.

Дані про особу ОСОБА_7 , на які посилається сторона захисту, а саме: перебування на утриманні матері, дідуся, дядька - інваліда І групи, позитивно характеризується за місцем реєстрації, раніше не судима, не є достатньою підставою для обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були зазначені під час обрання та продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме незаконно впливати на свідків та експертів у цьому ж провадженні з метою ухилення від кримінальної відповідальності не зменшився, враховуючи той факт, що суд безпосередньо досліджує докази, у тому числі допитує свідків, які є мешканцями м. Ізюма, на яких ОСОБА_7 може вплинути, перебуваючи на волі.

Крім того, м. Ізюм Харківської області знаходиться поблизу кордону з РФ, а також знаходиться під постійними обстрілами страни-агрессора РФ.

Перебування на волі обвинуваченої ОСОБА_7 , яка зареєстрована на мешкає в м.Ізюм Харківської області, поблизу кордону з РФ, не виключає можливість, що обвинувачена маючи зв?язки з особами, які у тому числі здійснили тимчасову окупацію м.Ізюма, може перетнути умовний кордон з РФ та переховуватись від суду на території РФ. Крім того, ОСОБА_7 вже перебувала у розшуку, не з`являлася на виклики до слідчого.

Крім того, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі 15 років або довічне ув`язнення, у зв`язку з чим може спробувати переховуватися від органу досудового розслідування, тому що суворість покарання за вчинений злочин, наслідки та ризик втечі для обвинуваченої у цьому випадку можуть бути визнаними як менш небезпечними, ніж покарання і процедура його виконання покарання.

Таким чином ризик, передбачений ст. 177 КПК України - запобігання спробам переховуватися від суду не зменшився.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Так як ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що вона перейшла на бік ворога в умовах воєнного стану, то остання ймовірно може вживати заходи щодо знищення службових документів, мобільних телефонів громадян, які, знаходячись на окупованій території, намагаються передавати інформацію про рух ворожої техніки та особового складу, то існує ризик, передбачений п.2 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

До того ж, ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, може незаконно впливати прямо чи опосередковано на свідків шляхом їх умовлянь, оскільки, вони мешкають у м.Ізюмі Харківської області, разом працювали з обвинуваченою, що свідчить про наявність ризику передбаченого п. 3 ч. 1 ст.177 КПК України. До того ж, показання свідків, надані на досудовому слідстві не мають для суду наперед встановленої сили, натомість суд досліджує всі докази безпосередньо в судовому засіданні.

Ризик, передбачений п.4 ч.1 ст.177 КПК України не доведений прокурором та не знайшов свого підтвердження та обгрунтування в судовому засіданні.

Так як обвинувачена ОСОБА_7 тривалий час перебувала на окупованій території і виконувала вказівки представників окупаційної адміністрації, не можна виключити ризик, що ОСОБА_7 була завербована представниками ворожих спецслужб і, перебуваючи поза межами ДУ «Харківський слідчий ізолятор» може вчиняти завдання з дестабілізації соціальної та політичної обстановки на території Харківської області, закликати громадян до переходу на бік ворога, що свідчить про наявність ризику передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Обвинувачена ОСОБА_7 раніше не судима, не заміжня, не надала суду даних, що має на утриманні неповнолітніх дітей або батьків похилого віку, доказів про стійкі соціальні зв`язки суду також не надано.

Даних про наявність захворювань у обвинуваченої, які унеможливлюють її перебування в умовах тримання під вартою під час розгляду справи суду також не надано.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Тому, з урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченій, даних про її особу, з урахуванням характеру та тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , сукупність обставин, на підставі яких встановлено наявність ризиків, передбачених у статті 177 КПК України, суд приходить висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора.

Щодо доводів сторони захисту про недоведеність вищезазначених ризиків та зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченої на більш м`який, то необхідно відзначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Правових підстав для визначення ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу суд не вбачає, враховуючи, що вона обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину в умовах воєнного стану.

Таким чином, клопотання прокурора про продовження обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає задоволенню.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Зважаючи на викладене, в задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_7 на домашній арешт слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 193, 194, 197, 199, 309, 369, 370, 372, 395 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000493 від 19.07.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України на 26 травня 2023 року на 11-00 год.

Судовий розгляд кримінального провадження проводити у складі колегії суддів у відкритому судовому засіданні.

Викликати для участі у судовому засіданні сторони кримінального провадження.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити.

У задоволенні клопотання сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу - відмовити.

Продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» відносно обвинуваченої ОСОБА_7 , строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 06.07.2023 року.

Строк дії ухвали до 06 липня 2023 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченими - в той же строк, але з моменту вручення копії ухвали суду.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Копію ухвали вручити присутнім учасникам судового провадження.

Головуючй суддя - ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3