Житомирський апеляційний суд
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 14.08.2023,

в с т а н о в и в:

Зазначеною ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ ВП №1 Житомирського РУП в Житомирській області та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком до 10.10.2023 включно.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову, якою обрати відносно останнього запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою. При цьому, зазначає, що обраний запобіжний захід є занадто суворим та до підозрюваного слід було б застосувати запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, в свою чергу безпідставним та невмотивованим є рішення щодо неможливості застосування застави. Наголошує, що зважаючи на окремі матеріали провадження, з якими частково ознайомлена сторона захисту, пред`явлена підозра за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.186, ч.2 ст.296, ч.1 ст.357 КК України є необґрунтованою. Зазначає, що згідно пояснень ОСОБА_8 , він знав потерпілого та вступив з останнім в конфлікт внаслідок того, що останній заборгував йому грошові кошти за проведений ОСОБА_9 ремонт у приміщенні, яке належить потерпілому, і саме з цією метою ОСОБА_9 під час конфлікту зірвав з автомобіля потерпілого автомобільний номер та повідомив йому про те, що поверне його після повернення потерпілим грошових коштів за ремонтні роботи. При цьому, крадіжки інших речей потерпілого не вчиняв, а навпаки - відтягував ОСОБА_10 від потерпілого, коли той спричиняв йому тілесні ушкодження та намагався припинити конфлікт, який переріс у бійку. В свою чергу, спільність умислу обвинувачених не доведена жодним доказом, а намагання органу досудового розслідування об`єднати різні за характером їх дії жодним чином не можуть свідчити про наявність у їх діях спільного умислу, спрямованого на досягнення єдиного результату. Вважає, що в даному конкретному випадку мав місце ексцес виконавця за яким ОСОБА_9 не може відповідати за вчинення усіх правопорушень інкримінованих їм обом. Рахує, що наразі в діях ОСОБА_8 можуть вбачатись ознаки правопорушення, передбаченого ч.2 ст.355 КК України - примушування до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань та за яке передбачене максимальне покарання до 5 років позбавлення волі та яке за ступенем тяжкості є нетяжким. Одночасно наголошує, що у ОСОБА_8 є достатньо стримуючих факторів для належної процесуальної поведінки: наявність постійного місця проживання та роботи; ОСОБА_8 позитивно характеризується за місцем роботи; ОСОБА_8 раніше не судимий, та до інших видів відповідальності не притягувався. Крім того, з урахуванням невірної кваліфікації дій обвинуваченого, яка суттєво впливає на можливість обрання підозрюваному міри запобіжного заходу, вважає недостатньо вмотивованим рішення суду щодо відсутності можливості обрання запобіжного заходу у вигляді застави. Також, під час розгляду клопотання слідчий суддя взагалі залишив без розгляду клопотання про відвід прокурорів у справі, хоча під час допиту 12.08.2023, затримання, огляду автомобіля - ОСОБА_10 (інший підозрюваний) неодноразово повторював, що він є військовослужбовцем військової частини, отримав контузію під час участі в бойових діях та на даний час перебуває на лікуванні. Разом з цим, прокурор ОСОБА_11 в порушення вимог Наказу офісу Генерального прокурора №130 від 17.05.2023, розуміючи що він не уповноважений на організацію та контроль досудового розслідування погодив підозру військовослужбовцю ОСОБА_10 та у подальшому - клопотання про обрання підозрюваному запобіжного заходу, яке фактично погоджене не уповноваженим на те прокурором.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 в підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора щодо її задоволення, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених, ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в порядку Глави 18 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування такого запобіжного заходу, або відмови у його задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слідчий суддя, суд, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, згідно із ст.178 КПК України та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній особі у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя при застосуванні щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою дотримався вказаних вимог кримінально-процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів судового провадження №295/10801/23, в провадженні СВ ВП №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000511 від 12.08.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.186, ч.2 ст.296, ч.1 ст.357, ч.1 ст.125 КК України.

12.08.2023 о 19.33 год. ОСОБА_8 було затримано в порядку ст.208 КПК України, про що 12.08.2023 складено протокол затримання.

13.08.2023 ОСОБА_8 повідомлено підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.186, ч.2 ст.296, ч.1 ст.357, ч.1 ст.125 КК України.

Слідчий СВ ВП №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області лейтенант поліції ОСОБА_12 звернувся до слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За результатами судового розгляду цього клопотання, слідчим суддею постановлено оскаржуване рішення.

При вирішенні вказаного клопотання, слідчим суддею встановлено, що докази, надані слідчим, свідчать про існування обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, яка дає підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_8 можливо причетний до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.186, ч.2 ст.296, ч.1 ст.357, ч.1 ст.125 КК України.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства», № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року).

На переконання апеляційного суду, обґрунтованість підозри ОСОБА_8 повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: -рапортом про повідомлення від ОСОБА_13 по лінії «102» від 12.08.2023; рапортом про повідомлення від ОСОБА_14 по лінії «102» від 12.08.2023; протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушенням від ОСОБА_15 від 12.08.2023; протоколом проведення огляду місця події від 12.08.2023; протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушенням від ОСОБА_14 від 12.08.2023; протоколом проведення огляду місця події від 12.08.2023; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_15 від 12.08.2023; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_14 від 12.08.2023; висновками судово-медичних експертиз тілесних ушкоджень ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ; протоколом проведення обшуку автомобіля марки «ВАЗ 2101», д.н.з. НОМЕР_1 від 12.08.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 12.08.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_17 від 12.08.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_18 від 12.08.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_19 від 12.08.2023; протоколом затримання відповідно до ст. 208 КПК України ОСОБА_10 від 12.08.2023; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_10 від 12.08.2023; протоколом затримання відповідно до ст. 208 КПК України ОСОБА_8 від 12.08.2023; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_8 від 13.08.2023; протоколом проведення огляду місця події від 13.08.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_20 від 13.08.2023; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілого ОСОБА_15 від 13.08.2023; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілого ОСОБА_15 від 13.08.2023; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілого ОСОБА_14 від 13.08.2023; протоколом проведення огляду місця події від 13.08.2023; протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_15 від 13.08.2023; протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_14 від 13.08.2023; повідомленням про підозру ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.186, ч.2 ст.296, ч.1 ст.357, ч.1 ст.125 КК України від 13.08.2023; повідомленням про підозру ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.186, ч.2 ст.296, ч.1 ст.357 КК України від 13.08.2023; іншими матеріалами кримінального провадження.

Матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості саме для встановлення вини чи її відсутності у особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

В даному випадку, апеляційні посилання захисника на відсутність у провадженні доказів винності його підзахисного (за відсутності таких вагомих доказів з боку сторони захисту), об`єктивно не спростовують обґрунтованості висунутої підозри на даному етапі розслідування провадження, так і не можуть бути об`єктивними (беззаперечними) підставами для визнання безпідставним продовження запобіжного заходу останньому у вигляді тримання під вартою.

Навпаки, наявні у провадженні докази, на думку апеляційного суду, вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, у об`ємі як вимагає закон, на момент вирішення питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи із критеріїв «розумної підозри», тобто наявності фактів і іншої інформації, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_8 міг би вчинити кримінальні правопорушення, передбаченні ч.4 ст.186, ч.2 ст.296, ч.1 ст.357 КК України.

В даному випадку, апеляційні посилання захисника на необґрунтованість підозри висунутої його підзахисному є безпідставними. Наведені захисником відомості в апеляційній скарзі, так і доводи останнього та підозрюваного в судовому засіданні апеляційного суду, на даному етапі не спростовують даних, що ОСОБА_8 причетний до інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Крім того, є безпідставними і апеляційні посилання захисника на залишення без розгляду слідчим суддею клопотання сторони захисту про відвід прокурорів у провадженні (а.п.114-116), обґрунтоване тим, що ОСОБА_10 (інший підозрюваний) є військовослужбовцем військової частини, перебував на лікуванні в зв`язку з контузією, що тягне за собою відсутність відповідних повноважень процесуального прокурора ОСОБА_21 у кримінальному провадженні №0000511. Так, як вбачається з матеріалів судового провадження, питання відводу прокурора було відповідно розглянуто слідчим суддею, з`ясовано всі належні обставини, встановлено той факт, що органом досудового розслідування направлено відповідні запити до військкомату щодо ОСОБА_10 , та вразі встановлення відповідних підстав процесуальне керівництво буде визначено за військовою прокуратурою. В подальшому, слідчим суддею було ухвалено про відмову в задоволенні клопотання сторони захисту про відвід прокурора (а.п.118).

Доказів на спростування цього захисником апеляційному суду не надано.

В свою чергу, відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного ОСОБА_8 , дійшов правильного висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, що стороною обвинувачення у судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, інкриміновані ОСОБА_8 кримінальні правопорушення, передбачені ч.4 ст.186, ч.2 ст.296, ч.1 ст.357, ч.1 ст.125 КК України, один з яких, згідно з положеннями ст.12 КК України є тяжким, санкція якої передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років (ч.4 ст.186 КК України).

При цьому, слід взяти до уваги фактичні обставини вчинення цих правопорушень, зухвалість дій підозрюваного, тих обставин, що підозрюваним вчинено відповідні дії щодо уникнення та переховування від правоохоронців - залишення місця події та затримання у іншому населеному пункті. Вище зазначене явно свідчить про значну суспільну небезпечність особи обвинуваченого.

Згідно із позицією Європейського суду з прав людини, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, тому апеляційний суд погоджується з тим, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваної переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

В даному випадку, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про наявність ризику переховування ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та суду, з огляду на те, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, у тому числі, тяжкого кримінального правопорушення, з врахуванням фактичних обставин їх вчинення, суті і характеру цих правопорушень, як і значну суспільну небезпечність вчиненого. На думку апеляційного суду, цей процесуальний ризик є об`єктивно доведеним.

Наведені вище обставини дають достатні підстави стверджувати про обґрунтовану наявність ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування, суду, як і перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. В свою чергу, в даному випадку, є висока вірогідність того, що при застосуванні альтернативної міри запобіжного заходу підозрюваному, останній може незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні з метою зміни показів, що в подальшому може негативно відобразитися на встановленні об`єктивної істини по провадженню. При цьому, слід взяти до уваги той факт, що місце проживання потерпілого та свідків відомі підозрюваному, які проживають в сусідніх населених пунктах, як і є односельчанами останнього.

Є доведеним, в даному випадку, і процесуальний ризик перешкоди кримінальному провадженню шляхом знищення, приховування речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин цього кримінального провадження, які на теперішній час не віднайдені органом обвинувачення з огляду на початкову стадію досудового розслідування.

Апеляційні посилання сторони захисту на не доведеність таких ризиків є об`єктивно безпідставними.

В свою чергу, належно враховано слідчим суддею і те, що підозрюваний ОСОБА_8 є не одружений, не має утриманців, що свідчить про нестійкі соціальні зв`язки, має зареєстроване місце проживання, офіційно не працює (не має легальних джерел доходу), за місцем проживання характеризується негативно (а.п.111), притягується до кримінальної відповідальності за ч.4 ст.186 КК України - кримінальне провадження перебуває на розгляді в суді першої інстанції (а.п.107-108).

З урахуванням вище зазначеного, апеляційний суд також погоджується з висновками слідчого судді про недостатність інших, більш м`яких запобіжних заходів запобігти вищевказаним ризикам.

На переконання апеляційного суду, докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра, яка разом з існуючими ризиками, конкретними обставинами провадження та з урахуванням особи підозрюваного, виключає можливість обрання відносно підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу.

Посилання адвоката на те, що його підзахисний має постійне місце реєстрації, позитивні характеристики за місцем роботи, що не підтверджено відповідними доказами, як і гарантії сталої процесуальної поведінки підозрюваного, з урахуванням тяжкості інкримінованих кримінальних правопорушень, їх фактичних обставин, суспільної небезпечності інкримінованого, інших характеризуючих даних про особу підозрюваного та встановлених на даний час процесуальних ризиків, передбачених ст.177 КПК України, недостатньо для доведення, як відсутності ризиків, так і того, що ОСОБА_8 виконуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки за умови застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі Амбрушкевич проти Польщі).

Матеріали провадження не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного на даній стадії досудового розслідування під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя ретельно перевірив доводи слідчого про доцільність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також доводи сторони захисту щодо застосування відповідної міри запобіжного заходу, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про застосування даного запобіжного заходу та дійшов правильного висновку про обрання підозрюваному ОСОБА_8 виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

За вказаних обставин, ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 14.08.2023, якою застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком до 10.10.2023 включно, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: