Справа № 463/7815/21
Провадження № 1-кп/463/163/23
У Х В А Л А

судового засідання

05 червня 2023 р. Личаківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисників - ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

обвинувачених - ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12 ,

ОСОБА_13 ,

потерпілого - ОСОБА_14 ,

представника потерпілого - ОСОБА_15 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0000117 від 24.09.2020 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.1 ст.255-1, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.2 ст.146, ч.1 ст.255-3 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.2 ст.146, ч.2 ст.189 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.2 ст.146, ч.2 ст.189 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.2 ст.146, ч.2 ст.189 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.2 ст.146, ч.2 ст.189 КК України,

в с т а н о в и в :

в провадженні Личаківського районного суду м.Львова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0000117 від 24.09.2020 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.1 ст.255-1, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.2 ст.146, ч.1 ст.255-3 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.2 ст.146, ч.2 ст.189 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.2 ст.146, ч.2 ст.189 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.2 ст.146, ч.2 ст.189 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.2 ст.146, ч.2 ст.189 КК України.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав клопотання про визнання доказу очевидно недопустимим. Клопотання мотивує тим, що прокурором заявлено клопотання про обсяг доказів, які будуть досліджуватися та порядок їх дослідження, в якому серед іншого, прокурор просить допитати в якості свідка ОСОБА_16 05.09.2022 року ним було заявлено клопотання, яке задоволено судом про надання доказів в якому процесуальному статусі перебував ОСОБА_16 у вказаному кримінальному провадженні, оскільки прокурором заявлено його допит у статусі свідка. Вказане клопотання було зумовлено тим, що в матеріалах справи у відповідності до протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 07.07.2021 року, підозрюваному ОСОБА_8 , його захисникам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було відкрито усі матеріали досудового розслідування, серед яких не було надано протоколів допиту ОСОБА_16 ні у якості свідка, ні у якості підозрюваного чи в будь якій іншій якості. Крім того, на відміну від інших свідків сторони обвинувачення, зокрема, ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 протоколи допиту яких перебували у матеріалах досудового розслідування, доступ до яких було надано в порядку ст.290 КПК України, і сторона захисту могла скористатись своїм правом на захист при підготовці перехресного допиту вказаних свідків, будь які протоколи допиту ОСОБА_16 в матеріалах досудового розслідування відсутні, що автоматично позбавляє сторону захисту, на відміну від сторони обвинувачення, можливості підготуватись до перехресного допиту та здобути докази на спростування ймовірних показів свідка сторони обвинувачення, що порушує баланс інтересів сторін не на користь сторони захисту і унеможливлює належну підготовку до захисту з метою коригування лінії сторони захисту, що безумовно порушує право на захист. Твердження сторони захисту про відсутність в матеріалах досудового розслідування протоколу допиту, який в порядку ст.290 КПК України не відкривався, ОСОБА_16 у будь якому статусі, додатково свідчить реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні за № 0000117 від 24.09.2020 року, в якому прізвище ОСОБА_16 не фігурує узагалі. Під час дослідження доказів у судових засіданнях було досліджено постанову про виділення матеріалів досудового розслідування від 16.03.2021 року з додатком (пункт 101), з якого вбачалось, що до надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 07.07.2021 року з матеріалів кримінального провадження за № 0000117 від 24.09.2020 року, в оригіналі виділено протокол допиту підозрюваного ОСОБА_16 від 25.02.2021 року (пункт 16 додатку до протоколу матеріалів, які виділялись в оригіналі). Проте копій виділених матеріалів, у кримінальному провадженні за № 0000117 від 24.09.2020 року, не залишилось станом на момент здійснення відкриття матеріалів досудового розслідування в порядку ст.290 КПК України. Таким чином, про суть показів ОСОБА_16 було відомо стороні обвинувачення станом на 25.02.2021 року і сторона обвинувачення виділила вказані покази з матеріалів кримінального провадження за № 0000117 від 24.09.2020 року своєю постановою від 16.03.2021 року ще до відкриття стороні захисту матеріалів досудового розслідування, яке відбулось 07.07.2021 року. Враховуючи вищенаведене та положення ст.ст.22, 84, 87, 89, 93, 95, 96, 290 КПК України, просить визнати очевидно недопустимим доказом у справі показання свідка ОСОБА_16 .

Захисники ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та обвинувачені в судовому засіданні підтримали клопотання захисника ОСОБА_5 .

Прокурор ОСОБА_3 відносно клопотання захисника ОСОБА_5 заперечив. Зазначив, що на момент завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні за № 0000117 від 24.09.2020 року, сторона обвинувачення не мала у своєму розпорядженні показань ОСОБА_16 у якості свідка, а тому не могла відкрити їх стороні захисту в порядку ст.290 КПК України. Таких показань ОСОБА_16 у якості свідка сторона обвинувачення і не має на даний час. З урахуванням принципу безпосередності дослідження судом показань, передбаченого ст.23 КПК України, показання свідка ОСОБА_16 з`являться як доказ лише під час його допиту в судовому засіданні. Згідно з встановленим судом порядком дослідження доказів, суд має безпосередньо допитати в якості свідка ОСОБА_16 , а не досліджувати протокол його допиту на стадії досудового розслідування, і лише після цього показання свідка будуть сформовані як доказ. Тому на даний час суд не може визнати очевидно недопустимим доказ, який по суті ще не існує. Як вбачається із змісту обвинувального акта, ОСОБА_24 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_25 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_16 , матеріали стосовно якого виділені в окреме провадження. Також, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_25 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_16 , матеріали стосовно якого виділені в окреме провадження. Причетність ОСОБА_16 до вчинення зазначених злочинів підтверджується також значною кількістю інших процесуальних документів, які знаходяться у матеріалах кримінального провадження. З постанови про виділення матеріалів досудового розслідування від 16.03.2021 року та додатку до неї, які були відкриті стороні захисту в порядку ст.290 КПК України та на даний час уже досліджені судом, вбачається, що з матеріалів кримінального провадження за № 0000117 від 24.09.2020 року, було виділено матеріали досудового розслідування щодо кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.2 ст.146, ч.2 ст.189 КК України, про підозру у вчиненні яких повідомлено ОСОБА_16 , зокрема, протоколи допиту підозрюваного ОСОБА_16 від 25.02.2021 року та 16.03.2021 року. Також звертає увагу суду на те, що допит свідка ОСОБА_16 включено до обсягу та порядку дослідження доказів і у сторони захисту жодних заперечень з цього приводу не було. Враховуючи наведене, просить відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про визнання очевидно недопустимим доказом показань свідка ОСОБА_16 .

Потерпілий ОСОБА_14 та представник потерпілого ОСОБА_15 в судовому засіданні відносно клопотання захисника ОСОБА_5 заперечили. Представник потерпілого додатково зазначив, що відсутність у матеріалах кримінального провадження протоколу допиту ОСОБА_16 пояснюється тим, що між ним та прокурором укладено угоду про визнання винуватості від 16.03.2021 року. Постановою про виділення матеріалів досудового розслідування від 16.03.2021 року, було виділено з матеріалів кримінального провадження за № 0000117 від 24.09.2020 року оригінал протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_16 від 25.02.2021 року, що відповідає вимогам ч.8 ст.469 КПК України. ОСОБА_16 є одним із співучасників вчинення злочинів, про якого в матеріалах кримінального провадження є достатньо інформації для підготовки для допиту стороною захисту. Останній засуджений вироком Личаківського районного суду м.Львова від 31.03.2021 року. А тому, вважає, що покази ОСОБА_16 є належним та допустимим доказом. Просить відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 .

Заслухавши думку учасників процесу, перевіривши доводи клопотання сторони захисту, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, допит свідка ОСОБА_16 включено до обсягу та порядку дослідження доказів.

Разом з тим, у матеріалах справи згідно протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 07.07.2021 року, підозрюваному ОСОБА_8 , його захисникам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було відкрито усі матеріали досудового розслідування, серед яких не було надано протоколів допиту ОСОБА_16 ні у якості свідка, ні у якості підозрюваного. При цьому, протоколи допиту інших свідків сторони обвинувачення перебували у матеріалах досудового розслідування, доступ до яких було надано стороні захисту в порядку ст.290 КПК України. Дані обставини також підтверджуються реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні за № 0000117 від 24.09.2020 року, в якому відсутнє прізвище ОСОБА_16 .

Під час судового розгляду судом досліджено постанову про виділення матеріалів досудового розслідування від 16.03.2021 року з додатком (пункт 101), з якої вбачається, що до надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 07.07.2021 року з матеріалів кримінального провадження за № 0000117 від 24.09.2020 року, в оригіналі виділено протокол допиту підозрюваного ОСОБА_16 від 25.02.2021 року (пункт 16 додатку до протоколу матеріалів, які виділялись в оригіналі). Проте копій виділених матеріалів, у кримінальному провадженні за № 0000117 від 24.09.2020 року, не залишилось станом на момент здійснення відкриття матеріалів досудового розслідування в порядку ст.290 КПК України.

Таким чином, про суть показів ОСОБА_16 було відомо стороні обвинувачення станом на 25.02.2021 року і сторона обвинувачення виділила вказані покази з матеріалів кримінального провадження за № 0000117 від 24.09.2020 року своєю постановою від 16.03.2021 року ще до відкриття стороні захисту матеріалів досудового розслідування, яке відбулось 07.07.2021 року.

Відповідно до частини другої ст.290 КПК України прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.

Згідно з частиною першою ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до частини другої ст.84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно з частиною першою ст.95 КПК України показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Відповідно до частини одинадцятої ст.290 КПК України сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду.

Отже, оскільки необхідність у допиті свідка ОСОБА_16 була первинно з моменту звернення до суду з обвинувальним актом, при цьому, сторона обвинувачення протоколи допиту такого свідка не відкрила стороні захисту, що свідчить про те, що сторона захисту позбавлена можливості підготуватися до допиту свідка ОСОБА_16 .

Зазначені обставини відповідають висновкам Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладених у постановах від 21.05.2019 року у справі № 220/298/16, від 12.12.2019 року у справі № 664/1034/16.

Конституційний Суд України у рішенні № 12-рп/2011 від 20 жовтня 2011 року у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України зазначив, що визнаватися допустимими і використовуватися як доказ в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Аналіз положення частини третьої статті 62 Конституції України про те, що «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом», дає підстави для висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо.

Кримінальний процесуальний закон не дає вичерпного переліку підстав, за наявності яких докази мають визнаватися недопустимими, а натомість надає право суду вирішувати питання їх допустимості чи недопустимості у порядку, передбаченому статтею 89 КПК України.

Згідно з частиною першою ст.89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Відповідно до частин другої, третьої ст.89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Частиною першою статті 87 КПК України передбачено, що ключовою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Виходячи з положень частини першої ст.86 КПК України допустимість доказів - це придатність їх для використання у кримінальному процесі за формою. Вимогами допустимості доказів є законність джерела, способу отримання доказів, процесуальне оформлення ходу і результатів проведення слідчих дій, належний суб`єкт, що має право проводити процесуальні дії з отримання доказів.

Так, жоден доказ обвинувачення чи захисту не має наперед визначеної сили серед інших доказів, і такі докази, підлягають врахуванню судом на рівні з іншими доказами у справі.

Отже, для прийняття відповідного процесуального рішення оцінка доказів повинна проводитися не тільки з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, а і в їх сукупності, з врахуванням достатності та взаємозв`язку, без відокремлення один від одного в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

Відповідно до п.2 частини третьої ст.87 КПК України, суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: порушення права особи на захист.

Згідно з частиною четвертою ст.87 КПК України докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.

Частина 12 статті 290 КПК України містить пряму заборону для суду не допускати як докази відомості, що містяться в матеріалах, не відкритих протилежній стороні.

Отже, з вищенаведених положень вбачається, що невідкриття матеріалів сторонами в порядку цієї статті є окремою підставою для визнання таких матеріалів недопустимими як докази.

Чинний КПК України не містить заборони для сторін кримінального провадження представляти в суді матеріали, не відкриті одна одній. Заборона адресована суду, який, згідно з частиною дванадцятою статті 290 КПК, не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази. Частина дванадцята статті 290 КПК фактично передбачає кримінальну процесуальну санкцію стосовно сторін кримінального провадження, яка реалізується в разі невиконання сторонами обов`язку щодо відкриття матеріалів. Вона полягає в тому, що у майбутньому суд не має права допустити відомості як докази у невідкритих матеріалах. Так, невідкриття сторонами кримінального провадження одна одній матеріалів суттєво зменшує їхню доказову базу, що, в свою чергу, може негативно вплинути на законність та обґрунтованість прийнятого судом рішення.

Враховуючи положення ст.ст.86, 87, 89, 290 КПК України, які встановлюють критерії допустимості доказів в межах кримінального провадження, підстави, на які посилається захисник у своєму клопотанні, суд вважає клопотання захисника таким, що підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.86, 87, 89, 94, 290, 369-372, 376 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_5 про визнання доказу очевидно недопустимим - задовольнити.

Визнати очевидно недопустимим доказом у справі показання свідка (підозрюваного) ОСОБА_16 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та окремому оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя ОСОБА_1