печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

Іменем України

10 травня 2023 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві у кримінальному провадженні № 0000701, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.06.2019, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олевськ Житомирської області, громадянина України, з вищою освітою, працюючого на посаді директора ТОВ «Хенрік», одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, клопотання захисника про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В :

У провадженні суду на розгляді під головуванням судді ОСОБА_1 перебуває кримінальне провадження № 0000701 від 16.06.2019 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Згідно з обвинувальним актом, 15.06.2019, приблизно о 15 год. 40 хв., водій ОСОБА_5 , керуючи у стані алкогольного сп`яніння технічно справним автомобілем марки «Lexus LS 460» н. з. НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині Дніпровського узвозу у м. Києві зі сторони Набережного шосе у напрямку вул. Героїв Крут.

В цей час, у зустрічному напрямку, в межах своєї смуги, рухався автомобіль марки «Ford Sierra», н. з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_6 , в салоні якого перебували пасажири ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Під час руху ОСОБА_5 допустив порушення вимог п. 1.5, 2.3 підпункт «б», 2.9 підпункт «а», 10.1, 11.3 та п. 1.1. додатку № 2 Правил дорожнього руху:

- п. 1.5: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- п. 2.3: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: підпункт «б»: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, правильно реагувати на її зміни, стежити за правильністю розміщення і кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом в дорозі;

- п. 2.9: водієві забороняється: підпункт «а» керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин,

- п. 10.1: перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

- п. 11.3: на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної ліні дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини B населених пунктах у дозволених випадках при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу.

- п. 1.1 додатку № 2: (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено.

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху з боку водія ОСОБА_5 виявились в тому, що він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, який впливає на увагу і реакцію водія, а також порушує його координацію, будучи обізнаним, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, умисно та зухвало ігноруючи вимоги Правил дорожнього руху України, безвідповідально ставлячись до можливості настання негативних наслідків, розпочав керування технічно справним автомобілем марки «Lexus LS 460» н. з. НОМЕР_1 , під час якого, рухаючись по проїзній частині Дніпровського узвозу (яка призначена для руху у двох напрямках, розподілених між собою дорожньою розміткою 1.1), не зміг відповідно оцінити дорожню обстановку та застосувати безпечні прийоми керування, не переконався, що зміна напрямку руху буде безпечною і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, перетнув вузьку суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1, виїхав на зустрічну смугу руху, де здійснив зіткнення з автомобілем марки «Ford Sierra», н. з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_6 , який рухався назустріч, в межах своєї смути.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водій та пасажири автомобіля «Ford Sierra», н. з. НОМЕР_2 , - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 отримали середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження.

Так, у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , при зверненні за медичною допомогою 15.06.2019 о 15.41 год. мали місце такі тілесні ушкодження: забійна рана підборіддя; садна верхніх та нижніх кінцівок; закрита травма грудної клітки у вигляді забою нижньої частки правої легені, перелому рукоятки грудини без зміщення уламків; закрита травма лівого стегна у вигляді перелому верхньої третини діафізу стегнової кістки зі зміщенням уламків; закрита травма лівої стопи у вигляді косого перелому діафізу у верхній третині 3-ї плеснової кістки.

Локалізація, морфологія вищевказаних ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинені вони травмуючою дією тупого(их) предмету (тів), могли утворитись в термін, вказаний в ухвалі, тобто, 15.06.2019 при транспортній травмі (травма в салоні автомобіля, що рухався, при зіткненні його з перешкодою).

Таким чином, між подіями транспортної травми від 15.06.2019 та отриманням тілесних ушкоджень ОСОБА_6 є прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Морфологічні властивості виявлених переломів - дозволяють стверджувати, що як відновлення анатомічної цілісності вказаних кісток, так і відновлення функції грудної клітки, лівого стегна та лівої стопи буде спостерігатися у строк понад 21 добу, та саме з цього строку, обчислювати тривалість розладу здоров`я, як критерію визначення ступеню тяжкості. Тому, вказані закриті травми за ступенем тяжкості відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.

Так, у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , при зверненні за медичною допомогою 15.06.2019, мала місце: закрита травма грудної клітки у вигляді перелому 3-го ребра справа.

Локалізація, морфологія вищевказаного ушкодження, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинене воно травмуючою дією тупого предмета, могло утворитись в термін, вказаний в постанові, тобто, 15.06.2019 при транспортній травмі (травма в салоні автомобіля, що рухався, при зіткненні його з перешкодою).

Таким чином, між подіями транспортної травми від 15.06.2019 та отриманням тілесного ушкодження ОСОБА_7 є прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Морфологічні властивості виявленого перелому дозволяють стверджувати, що як відновлення анатомічної цілісності вказаної кістки, так і відновлення функції грудної клітки буде спостерігатися у строк понад 21 добу, та саме з цього строку обчислювати тривалість розладу здоров`я як критерію визначення ступеню тяжкості. Тому, вказана травма грудної клітки за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад на строк понад 21 добу.

Так, у ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , при зверненні за медичною допомогою 15.06.2019 о 15.41 год., мало місце тілесне ушкодження: закрита травма правої гомілки; перелом латеральної (зовнішньої лодижки без зміщення. Зазначене тілесне ушкодження відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу. Виявлене тілесне ушкодження не має ознак небезпеки для життя.

Характер та морфологія виявленого ушкодження свідчать про те, що воно утворилось внаслідок травматичної дії тупим предметом, що могло бути при транспортній травмі (травма в салоні автомобіля, який рухався, при зіткненні перешкодою), за давністю може відповідати вказаному терміну.

Порушення вимог пунктів п. п. 2.9 підпункт «а», 10.1, 11.3 та розділу 34 горизонтальна дорожня розмітка 1.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_5 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Таким чином, ОСОБА_5 своїми діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесні ушкодження, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрити кримінальне провадження у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності. В обґрунтування зазначеного клопотання вказав, що відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України та санкції ч. 1 ст. 286 КК України станом на 15.06.2019 інкриміноване ОСОБА_5 діяння відноситься до кримінальних проступків, за які передбачено покарання у вигляді обмеження волі на строк до 3 років. У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі. 31.08.2021 ухвалою суду оголошено розшук ОСОБА_5 , кримінальне провадження зупинено. 18.01.2022 обвинувачений ОСОБА_5 з`явився в призначене судове засідання та кримінальне провадження відновлено. Відтак, оскільки трьохрічний строк, з урахуванням строку перебування ОСОБА_5 у розшуку, вже минув, тому наявні підстави для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника.

Судом роз`яснені обвинуваченому правові наслідки закриття кримінального провадження із нереабілітуючих підстав, наголошено, що він має право на здійснення кримінального провадження на загальних підставах, при цьому ОСОБА_5 вказав, що йому зрозуміла підстава звільнення від кримінальної відповідальності, він визнає винуватість у повному обсязі, здійснення судового розгляду в загальному порядку не бажає.

Прокурор проти задоволення клопотання не заперечувала, вважала наявними процесуальні підстави для звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, зазначивши, що протягом строку давності ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності не притягувався.

Потерпілий ОСОБА_6 при вирішенні клопотання поклався на розсуд суду. При цьому зазначив, що обвинувачений тривалий час не з`являвся до суду для участі в судових засіданнях, тому уникнення ним кримінальної відповідальності буде несправедливим.

Потерпіла ОСОБА_7 при вирішенні клопотання поклалась на розсуд суду.

Окрім того, від потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_6 надійшов лист, у якому потерпілі вказали, що обвинувачений не відшкодував їм в повній мірі завдану матеріальну та моральну шкоду, витрати на лікування.

Потерпіла ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду.

Представник потерпілого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду. Направив заперечення, у якому посилався на позицію Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 05.04.2021 у справі № 328/1109/19 та просив у задоволенні клопотання відмовити.

Судом, з урахуванням думки учасників судового засідання, наявності позиції адвоката ОСОБА_9 , яка викладена у запереченні, визнано можливим здійснювати розгляд справи за відсутності представника потерпілого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_8 .

Вислухавши позиції сторін кримінального провадження, вивчивши матеріали справи, суд надходить наступних висновків.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальний актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Частиною 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до змісту обвинувального акта ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні 15.06.2019 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Санкція ч. 1 ст. 286 КК України станом на час вчинення інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення передбачала покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Після набрання чинності Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набув чинності 01.07.2020, покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, посилене та санкція ч. 1 ст. 286 КК України (в редакції Закону України від 22.11.2018) передбачає покарання у виді штрафу у розмірі від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Згідно з ч. 2 ст. 12 КК України (в редакції Закону України від 22.11.2018) кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

В той же час, відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України (в редакції Закону України від 22.11.2018) нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Згідно з ч. 2 ст. 12 КК України (в редакції, що діяла на час вчинення діяння) злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, діяння, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, на час його вчинення було злочином невеликої тяжкості, на день проведення судового засідання є нетяжким злочином.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції, що діяла на час вчинення діяння), особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за яке передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі;

3) п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Отже, строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинення злочину невеликої тяжкості, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції, що діяла на час вчинення діяння), становить три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції, що діє на час постановлення ухвали), особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Частиною 2 цієї ж статті визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

З огляду на вказане в даному випадку підлягають застосуванню норми Кримінального кодексу України, що діяли на час вчинення діяння.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 49 КК України (в редакції, що діє на час постановлення ухвали) перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Так, в ухвалі Верховного Суду від 14 вересня 2020 року в справі № 493/1843/16-к зазначено наступне: «Матеріально-правовою підставою застосування інституту давності вважається істотне зменшення суспільної небезпечності вчиненого злочину внаслідок спливу певного проміжку часу, що суттєво позначається на досягненні мети покарання.

Досягнення мети кари і виправлення особи, яка вчинила злочин, загального і спеціального попередження іноді стає або взагалі неможливим, або просто зайвим. Тому недоцільним є і притягнення особи до кримінальної відповідальності. Внаслідок цього ст. 49 КК України встановлює строки давності, тобто строки, після закінчення яких особа не може бути піддана кримінальній відповідальності за раніше вчинений злочин. Закінчення цих строків є підставою обов`язкового і безумовного звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Факт визнання чи невизнання особою своєї винуватості у даному випадку не має значення для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави. Таке звільнення є обов`язком, а не правом суду, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 5 ст. 49 КК України».

03.11.2022 головуючим суддею розглядалося клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_10 про звільнення обвинуваченого від кримінально відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Ухвалою суду в задоволенні вказаного клопотання було відмовлено.

В основу обґрунтування винесеної ухвали було покладено висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 05.04.2021 у справі № 328/1109/19, в якому зазначено, що перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, котра вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цьому разі перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. Одночасно факт умисного вчинення особою будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства або суду, є обставиною, яка виключає благополучне закінчення строків давності, і зупиняє диференційовані строки, визначені в ч. 1 ст. 49 КК. В цьому випадку закон передбачає загальний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які ухиляються від слідства чи суду: п`ятнадцять років з часу вчинення злочину, п`ять років - з часу вчинення кримінального проступку.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду зробила висновки, які викладені в постанові від 02.02.2023 у справі № 735/1121/20, в якій вважала за необхідне відступити від правового висновку Об`єднаної палати, викладеного нею в постанові від 05.04.2021 у справі № 328/1109/19, навела новий підхід щодо застосування диференційованих та загальних строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що з наведеним підходом, який виловлений Об`єднаною палатою, Велика Палата не погоджується і вважає його таким, що не відповідає точному змісту кримінально-правової норми і дійсній волі законодавця. Велика Палата вважає, що особа, котра ухилялася від досудового розслідування або суду, підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованих строків, передбачених частиною першою статті 49 КК, подовжених на час ухилення. Встановлені частиною другою цієї статті загальні строки повинні застосовуватися лише в разі, якщо вони сплинули на час розгляду справи судом, тобто минуло більш як п`ять років з дня вчинення кримінального проступку і понад п`ятнадцять років з дня вчинення злочину. У разі ухилення від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого частиною першою статті 49 КК, подовженого на період ухилення. Закінчення загальних строків, установлених частиною другою цієї статті (п`ятнадцять років з моменту вчинення злочину і п`ять років - проступку), є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений на час ухилення. (п. 29, 58-60 Постанови).

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 у справі № 598/1781/17 (провадження №13-47кс20), звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК (сплив строків давності), є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.

Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус судді» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Так, ухвалою суду від 31.08.2021 оголошено розшук обвинуваченого ОСОБА_5 у зв`язку з тим, що останній переховувався від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, та кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 зупинено.

Ухвалою суду від 18.01.2022 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 відновлено.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, що мало місце у червні 2019 року, а отже з часу вчинення злочину минуло понад 3 роки 10 місяців.

Як вбачається з матеріалів справи, кримінальне провадження у зв`язку з розшуком ОСОБА_5 було зупинено на 4 місяці 18 днів, тобто на час вирішення клопотання сторони захисту визначений ст. 49 КК України диференційований строк притягнення до кримінальної відповідальності, продовжений на період ухилення, сплинув, що з урахуванням висновку Великої Палати Верховного Суду, який викладений у постанові від 02.02.2023 у справі № 735/1121/20, є підставою для звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності.

З огляду на викладене, виходячи з фактичних обставин справи, так як вони викладені в обвинувальному акті, оскільки подія кримінального правопорушення, з приводу якої ОСОБА_5 пред`явлено обвинувачення за ч. 1 ст. 286 КК України, мала місце 15.06.2019, відтак на даний час сплинув передбачений п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції, що діяла на час вчинення діяння) трьохрічний строк притягнення особи до кримінальної відповідальності, продовжений на час ухилення обвинуваченого від суду, суд, за наявності згоди обвинуваченого на закриття кримінального провадження, з урахуванням правової позиції Великої Палити Верховного Суду від 02.02.2023 у справі № 735/1121/20, приходить до висновку про наявність підстав звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відносно заявлених потерпілими ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 цивільних позовів про відшкодування шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення суд зазначає наступне.

Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України.

Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

Вирішення цивільного позову при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі суперечить вказаним вище нормам закону.

Враховуючи системний аналіз зазначених норм КПК, суд дійшов висновку, що цивільний позов не підлягає розгляду у випадках закриття кримінального провадження як на досудовому розслідуванні, так і в суді.

В той же час, у випадку закриття кримінального провадження на встановлених КПК підставах, суд зобов`язаний роз`яснити цивільному позивачеві його право пред`явити аналогічний позов у порядку цивільного судочинства.

Тому, у зв`язку зі звільненням обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, заявлені потерпілими цивільні позови про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, необхідно залишити без розгляду, що за змістом ч. 7 ст. 128 КПК України не перешкоджає пред`явленню позову в порядку цивільного судочинства.

Питання про порядок розподілу судових витрат, в тому числі на залучення експертів на стадії досудового розслідування, у разі закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, вирішено Верховним Судом.

Так, відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12.09.2022 у справі №203/241/17, якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Стягнення процесуальних витрат з обвинуваченого можливе за наявності таких підстав: визнання особи винною у вчиненні злочину (обвинувальний вирок суду), факт понесення процесуальних витрат (документально підтверджені витрати), залучення експерта саме стороною захисту.

Крім того, згода особи на звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності й відповідно закриття кримінального провадження відносно неї на цій підставі не є тотожною визнанню особою своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, і жодним чином не може підтверджувати винуватість особи, оскільки суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини (ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК).

В такому випадку, керуючись засадами справедливості та враховуючи загальнодозвільний тип правового регулювання кримінального провадження, наявність факту понесення органом досудового розслідування матеріальних витрат, пов`язаних зі здійсненням кримінального провадження, не може бути приводом для стягнення з особи, кримінальне провадження відносно якої закрито у зв`язку зі звільненням її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК, таких витрат.

Що ж стосується стягнення судом саме процесуальних витрат за проведення експертиз, то важливе значення у механізмі їх розподілу в кримінальному провадженні набуває питання про те хто призначав експертизу та за чиєю ініціативою вона проводилась, а також чи входить проведення експертизи до сфери службових обов`язків залученого експерта, чи є експерт співробітником державних експертних установ.

Отже, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, зокрема документально підтверджені витрати на проведення експертизи, необхідно стягувати з особи, відносно якої здійснювалося кримінальне провадження, у разі: 1) ухвалення щодо неї обвинувального вироку; 2) у разі залучення експерта саме стороною захисту.

З урахуванням вищенаведеного, положень ч. 1 ст. 126 КПК України, суд надходить до висновку про необхідність віднесення процесуальних витрат за залучення експерта на стадії досудового розслідування в сумі 17269 грн. 36 коп. на рахунок держави.

Вирішення питань щодо заходів забезпечення кримінального провадження, визначення долі речових доказів сторонами в даному провадженні не ініційювались, відповідні документи суду не надані. У разі необхідності такі питання можуть бути в подальшому вирішенні судом а порядку ст. ст. 537, 539 КПК України, за клопотанням сторін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 44, 49 КК України, ст. ст. 284, 285, 286, 288, 369-372, 376 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Клопотання захисника ОСОБА_4 про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 49 КК України - у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження № 0000701, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.06.2019, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України - закрити.

Цивільні позови ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 до ОСОБА_5 , ТДВ «СК «КИЇВ РЕ» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням - залишити без розгляду.

Роз`яснити цивільним позивачам їх право звернутись із позовною заявою про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в порядку цивільного судочинства.

Процесуальні витрати за залучення експерта на стадії досудового розслідування в сумі 17269 грн. 36 коп. - віднести на рахунок держави.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи діб з дня її оголошення через Печерський районний суд м. Києва.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1