Справа № 461/2611/23
Провадження № 1-кп/461/425/23
Галицький районний суд м. Львова
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
секретаря - ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
представника потерпілої ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника потерпілої про забезпечення позову у кримінальному провадження № 461/2611/23 відносно обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України ОСОБА_4 ,-
В провадженні Галицького районного суду м. Львова знаходиться кримінальне провадження відносно обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України ОСОБА_4 .
В межах цього кримінального провадження потерпілою ОСОБА_6 подано цивільний позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Успіх БМ» про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5788800 грн., завданої кримінальним правопорушенням.
Представник потерпілої подав заяву про забезпечення позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «Успіх БМ» про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним равопорушенням. Заяву мотивував наступним. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що цивільному відповідачуна праві власності належать такі транспортні засоби: автомобіль марки «MERCEDES-BENZ» O 530 6374, 2008 року, білий, д.н.з. НОМЕР_1 ; автомобіль марки «MERCEDES-BENZ» CITARO 6374, 2007 року білий, д.н.з. НОМЕР_2 ; автомобіль марки «MERCEDES-BENZ» CITARO 6374, 2007 року, жовтий, д.н.з. НОМЕР_3 ; автомобіль марки «MERCEDES-BENZ» O 530 6374, 2007 року, жовтий, д.н.з. НОМЕР_4 ; автомобіль марки «MERCEDES-BENZ» O 530 6374, 2007 року, жовтий, д.н.з. НОМЕР_4 .
При цьому зазначив, що оскільки потерпілою заявлений цивільний позов між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза унеможливлення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у разі відчуження належного цивільному відповідачу майна, є підстави забезпечити позов шляхом накладення арешту у вигляді заборони відчуження зазначеного майна цивільного відповідача для забезпечення можливості відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.
В судовому засіданні потерпіла та її представник, а також прокурор підтримали заяву про забезпечення позову.
Обвинувачений заперечив проти забезпечення позову.
Представник відповідача в судове засідання не з*явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд визнав його неявку неповажною, оскільки юридична особа має можливість надавати довіреності невизначенгому колу осіб і хвороба конкретної особи не є підставою для відкладення судового засідання.
Заслухавши учасників, суд приходить до наступного висновку.
Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникають через позов, цим кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується:
1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;
2) забороною вчиняти певні дії;
3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;
5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;
6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;
7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;
8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;
9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;
10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
Згідно з преамбулою постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі, також п. 4 вказаної Постанови визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Частина 3 ст.150 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до ч. 10 ст. 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність.
Представник потерпілого не довів суду, що невжиття заходів забезпечення позову у вищевказаній справі істотно утруднить виконання рішення суду при задоволенні позову та буде порушено право позивача на відшкодування шкоди. Також представником потерпілої не доведена вартість транспортних засобів, що виключає можливість вирішити питання про співвмірність та пропорційність заходів забезпечення позову. Тому вжиття заходів забезпечення може порушити права відповідача, який є суб*єктом господарської діяльності, на належне розпорядження власним майном .
Суд, також враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.
За таких обставин та з урахуванням всебічного дослідження усіх обставин справи та доказів, враховуючи вищевикладені приписи законодавства, передбачених законом підстав для задоволення заяви немає. Тому суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні заяви.
Керуючись ст.ст.149-153 ЦПК України, ч. 5 ст. 128 КПК України, -
Відмовити в задоволенні заяви представника потерпілої про забезпечення позову у кримінальному провадження № 461/2611/23 відносно обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України ОСОБА_4 .
Ухвала може бути повністю або частково оскаржена протягом п`ятнадцяти днів в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова.

Суддя ОСОБА_1