Єдиний унікальний № 946/3804/23
Провадження № 1-кп/946/466/23
УХВАЛА

Іменем України

про застосування примусових заходів виховного характеру

06 липня 2023 року місто Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

особа, щодо якої розглядається клопотання ОСОБА_4 ,

законний представник особи, щодо якої розглядається клопотання ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_6 ,

потерпілий ОСОБА_7 , законний представник потерпілого ОСОБА_8 ,

представник служби у справах дітей ОСОБА_9 ,

провівши в залі суду в місті Ізмаїл Одеської області відкрите судове засідання по розгляду клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001144, стосовно неповнолітнього

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Василівка, Болградського району, Одеської області, українець, громадянин України, освіта не повна середня учень 10 класу Кам`янського закладу загальної середньої освіти, не одружений, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий

за вчинення суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області надійшло клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_4 за вчинення суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Документами, які обґрунтовують клопотання прокурора є: паспорт ОСОБА_4 № НОМЕР_1 від 20 травня 2021 року, яким підтверджується, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно статті 32 Цивільного кодексу України неповнолітньою є фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 будучи неповнолітнім, вчинив суспільно-небезпечне діяння при таких обставинах.

26 листопада 2022 року біля 14 години 20 хвилини в селі Кам`янка Ізмаїльського району Одеської області водій ОСОБА_4 , керуючи технічно справним мопедом марки «Viper» без реєстраційного номеру і рухаючись по вулиці Успенській з боку вулиці Олександра Хмелярова в напрямку вулиці Миколи Миндру та в порушення вимог Правил дорожнього руху, а саме: - п. 2.1-а, згідно з яким водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, - п.2.3-б, згідно з яким для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, - п. 2.9-в, згідно з яким водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу, не відповідає вимогам стандартів, закріплений не в установленому для цього місці, закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м, неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий, - п.16.11, згідно з яким на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перетину проїжджих частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху, водій ОСОБА_4 , при виїзді на перехрестя вулиці Лесі Українки, яка по відношенню до вулиці Успенської є головною дорогою, та перед яким встановлено дорожній знак 2.1 «дати дорогу», внаслідок злочинної самовпевненості, тобто передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, легковажно розраховував на їх відвернення, не надав перевагу у русі автомобілю марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 , який наближався до вказаного перехрестя по вулиці Лесі Українки по головній дорозі з боку вулиці Центральна, в результаті чого на перехресті скоїв з ним зіткнення.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажиру мопеду «Viper» ОСОБА_7 спричинено тілесні ушкодження у вигляді відкритого уламкового перелому правої великогомілкової кістки в дистальній третині з задовільним стоянням уламків, а також рубців (як слідство загоювання ран) на правій вушній раковині, на передній поверхні правої гомілки в нижній третині, на зовнішній боковій поверхні правого стегна у верхній третині, що у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознаками небезпеки для життя.

Неповнолітній ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні суспільно-небезпечного діяння в судовому засіданні визнав повністю, пояснив, що скоїв його за вказаних у клопотанні обставин, щиро розкаявся у вчиненому, пообіцяв, що більше такого не повториться.

Приймаючи до уваги повне визнання неповнолітнім ОСОБА_4 своєї провини в скоєнні суспільно-небезпечного діяння, а також те, що він не піддав сумніву обставини справи, які викладені в клопотанні, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції неповнолітнього ОСОБА_4 .

У зв`язку з цим, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом неповнолітнього ОСОБА_4 , а також дослідженням доказів, що стосуються його особи.

При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

Аналізуючи досліджені у справі докази в їх сукупності, суд вважає їх достовірними, оскільки кожне з них доповнюється і підтверджується сукупністю інших доказів.

Таким чином, судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_4 своїми діями вчинив суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

В судовому засіданні, прокурор, підтримуючи своє клопотання зазначив, що ОСОБА_4 є неповнолітнім, вчинив суспільно-небезпечне діяння не досягши віку з якого передбачена кримінальна відповідальність, після вчинення щиро розкаявся. Тому просив застосувати до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження та - передача неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під нагляд опікуна ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Законний представник ОСОБА_4 , його захисник, потерпілий, законний представник потерпілого, представник служби у справах дітей в судовому засіданні клопотання прокурора підтримали, з видами примусових заходів до неповнолітнього погодились.

Заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого КК України.

Згідно ст. 499 КПК України досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру здійснюється згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом.

Примусові заходи виховного характеру, передбачені ч. 2 ст. 105 цього Кодексу, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 15 травня 2006 року "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру" передбачено, що строк нагляду, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього.

Відповідно до частини 1 статті 501 КПК України під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння; 2) чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від 11 років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння; 3) чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 15 травня 2006 року "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру" передбачено, що відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, учинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України. Примусові заходи виховного характеру, зокрема, застосовують: до особи, котра до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння (ч. 2 ст. 97КК України).

Суд ухвалює судове рішення щодо неповнолітнього, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, встановленого у ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до положень глави 29 КПК та розділу XI КК України.

До особи, яка вчинила кримінальне правопорушення після досягнення одинадцятирічного віку, але до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, у будь-якому випадку, незважаючи на ступінь тяжкості вчинюваного діяння, згідно зі ст. 498 КПК України мають застосовуватись примусові заходи виховного характеру.

Оцінивши зібрані по кримінальному провадженню докази, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 в скоєнні наведеного вище суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого відповідною статтею КК України доведена в повному обсязі.

При цьому, суд враховує, що ОСОБА_4 свою винуватість визнав та щиро розкаявся у вчиненому, до відповідальності раніше не притягувався, позитивно характеризуються. ОСОБА_4 вчинили суспільно-небезпечне діяння у віці 15 років, згідно ст. 22 КК України не досягнув віку, з якого передбачена кримінальна відповідальність, отже вони підпадає під критерії зазначені в статті 97 КК України.

При призначенні примусових заходів виховного характеру суд враховує обставини вчиненого, суспільну небезпечність, відсутність тяжких наслідків діяння, дані про особу неповнолітнього, характеристики неповнолітнього, умови життя, виховання і поведінку, його ставлення до вчиненого.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора про застосування до неповнолітнього ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру у вигляді застереження та - передача неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під нагляд опікуна ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 строком на один рік.

Суд також вважає за необхідне в силу ст. 124 КПК України стягнути з представника неповнолітнього ОСОБА_4 ОСОБА_5 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта для проведення судової експертизи в сумі 12081грн 92коп.

Вирішуючи питання про речові докази, суд керується положеннями ст. 100 КПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 22, 97, 105 КК України, ст. 318, 322, 369, 370-372, 376, 498-501 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Василівка, Болградського району, Одеської області, українець, громадянин України, освіта не повна середня учень 10 класу Кам`янського закладу загальної середньої освіти, не одружений, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження та - передача неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під нагляд опікуна ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строком на один рік.

Строк застосування примусового заходу виховного характеру стосовно ОСОБА_4 обчислювати з дати постановлення ухвали.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта для проведення судової експертизи в сумі 12081 (дванадцять тисяч вісімдесят одну) грн 92коп.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду від 29 листопада 2022 року.

Речові докази по справі: мопед марки «Viper» без реєстраційного номеру синього кольору повернути законному представнику неповнолітнього ОСОБА_4 ОСОБА_5 ; автомобіль марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_2 повернути ОСОБА_10 .

На ухвалу може бути подана апеляція до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд впродовж 30 діб з моменту його проголошення. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеськім апеляційним судом.

Повний текст ухвали проголошено 11 липня 2023 року об 11 годині.

СУДДЯ Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1