Справа № 359/340/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3865/2023 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

Під час судового засідання прокурором до суду подано клопотання про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та послався на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, можливості переховування від суду, незаконного впливу на свідка, а також вчинення інших кримінальних правопорушень, оскільки неодноразово судимий. Неможливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів прокурор обґрунтовує тяжкістю інкримінованого злочину та обставинами його вчинення.

Ухвалою суду від 02.06.2023 року застосовано до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 29.07.2023 року включно із визначенням застави у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 53680 грн.

Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, вказав, що наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, яке передбачає покарання у виді позбавлення волі від 7 до 10 років, раніше неодноразово судимий, 22.11.2022 року був звільнений умовно-достроково з ДУ «Коростенська виправна колонія №71». Вказані обставини у сукупності , на думку суду, свідчать про схильність обвинуваченого до переховування як способу поведінки, до якого він може вдатися у випадку загрози його інтересам, також наявний ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки він є безробітним та постійного джерела доходу не має.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, поклавши на нього обов`язки, передбачені КПК України.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що клопотання прокурора не містить доказів наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а судом не надано належної оцінки наданим захисником матеріалам, з яких вбачається, що ризики, передбачені КПК України відсутні, оскільки на стадії досудового розслідування і судового провадження обвинувачений перебував без запобіжного заходу і завжди з`являвся до органу досудового розслідування та суду, а неявка ОСОБА_6 в три судових засідання із шести, підтверджена поважними причинами з наданням відповідних доказів. Також вказує, що невизнання обвинуваченим своєї вини, не є підставою для застосування відносно нього виняткового запобіжного заходу.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Про розгляд апеляційної скарги обвинувачений, захисник, прокурор повідомлені, клопотань про розгляд апеляційної скарги за їх участю до суду не надійшло, тому неявка зазначених осіб, в силу вимог ст..422-1 КПК України, не є перешкодою для її розгляду.

Заслухавши доповідь судді,обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Суд, розглядаючи клопотання прокурора, дійшов висновку про доведеність прокурором підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою у зв`язку з існуванням ризиків, передбачених п. 1,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду про необхідність перебування під вартою ОСОБА_6 на час судового розгляду не спростовують.

Із змісту ухвали про обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 вбачається, що судом перевірено заявлені прокурором ризики та надано їм належну оцінку на предмет існування..

Посилання в апеляційній скарзі щодо поважності причин неявки обвинуваченого в судові засідання не є єдиною причиною для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки суддею надано оцінку особі обвинуваченого, його способу поведінки та ймовірній загрозі для суспільства, що у своїй сукупності і вказує на застосуванні до обвинуваченого саме виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання ОСОБА_6 виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Є також безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 не ухилявся від суду, перебуваючи на волі, оскільки матеріалами справи стверджується, що у зв`язку з його неодноразовими неявками у судові засідання останні фактично не відбувалися.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано обрав щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відтак, колегія суддів вважає, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин ухвала є законною.

Керуючись ст.404, 405,407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02.06.2023 щодо ОСОБА_6 - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: