Провадження №: 1-кп/755/368/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва (далі - Суд) колегіально судом в складі трьох суддів: ОСОБА_1 (головуючий суддя), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 та учасників судового провадження у кримінальному провадженні унесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 листопада 2012 року за № 0000003 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві заяву ОСОБА_5 про відвід складу судуустановив:

у провадженні цього місцевого суду на етапі судового розгляду знаходиться вказане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 2, 3 ст. 358, ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 2, 3 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 364-1, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 2, 3 ст. 358, ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 255, ч. 2, 3 ст. 358, ч. 2 ст. 364-1, ч. 2 ст. 366 КК, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 209 КК, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 2, 3 ст. 358, ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 255, ч. 2, 3 ст. 358, ч. 2 ст. 364-1, ч. 2 ст. 366 КК, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 364-1, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 364-1, ч. 2 ст. 366 КК, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 255 КК, ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364-1, ч. 2 ст. 366 КК, ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 190, ч. 2, 3 ст. 358 КК.

В межах розгляду цієї справиОСОБА_5 , у порядку ст. 80 Кримінального процессуального кодексу (далі КПК) України, заявив відвід складу суду у справі - суддям ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , котрий умотивував дійсністю обставин регламентованих п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК, позаяк в ухвалі суду від 14 червня 2023 року при розгляді його клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, як потерпілого у кримінальному провадженні, суд вказав, що «… потерпілий є учасником кримінального та судового провадження, однак, на загальних підставах, але до жодної із сторін кримінального провадження не належить…». Цей висновок викликає у нього «недовіру» цьому складу суду.

Суд заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотань та додані до нього документи, приходить до наступного.

Згідно положень ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід. За цими ж підставами йому може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження. Відвід повинен бути вмотивованим.

Статтею 75 КПК України визначено обставини, що виключають участь судді в кримінальному провадженні, а саме: за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Отже, відвід як окремий правовий інститут, регламентований КПК, є засобом усунення чи самоусунення слідчого судді, судді, присяжного або окремих учасників кримінального провадження від участі в досудовому розслідуванні та судовому провадженні за наявності передбачених обставин, що викликають сумнів у їх об`єктивності та неупередженості (див. постанову Верховного Суду від 17.01.2022 у справі № 373/2562/15-к).

Відповідно головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. При цьому, безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими».

Позаяк, згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мироненко і Мартенко проти України" (рішення від 10 грудня 2009 року), наявність безсторонності має визначатися для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія А, № 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland, заява № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38). Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна Wettstein), п. 43).

У своєму рішенні по справі "Фельдман проти України" Європейський суд з прав людини порушенням ст. 6 Конвенції визнав незабезпечення суддею достатніх гарантій для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу його безсторонності (див. рішення у справі "Фельдман проти України", заяви N 76556/01 та 38779/04, рішення від 8 квітня 2010 року, п.97).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного».

У цій ситуації, усі доводи заяви про відвід зводяться до не згоди з рішенням суду від 14 червня 2023 ркоу щодо мотивів відхилення клопотань автора відводу.

Водночас, дії суду (судді), вчинені при виконанні своїх обов`язків щодо здійснення правосуддя (самостійного виду державної діяльності, яка здійснюється шляхом розгляду й вирішення в судових засіданнях в особливій, установленій законом процесуальній формі адміністративних, цивільних, кримінальних та інших справ), є процесуальними. Оскарження в будь-який спосіб процесуальних актів, дій (бездіяльності) судів і суддів при розгляді конкретної справи поза передбаченим процесуальним законом порядком не допускається (позиція ВП ВС відображена у постанові від 03 квітня 2018 року у справі № 820/5586/16).

Тобто, із предмета та меж судового розгляду провадження, у якому заявлено відвід, не простежується будь-яка залежність чи взаємозв`язок, що прямо чи опосередковано вказували б на упередженість суддів щодо учасників провадження або обставин цієї справи, чи їх необ`єктивність при її розгляді.

Як і інформації, яка б указувала на те, що суд не є безстороннім, адже особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного. В той час, як побоявання заявника не можна вважати об`єктивно обґрунтованими, оскільки висновки суду, котрі викликали у нього занепокоєння були обумовлені судом підходами ВС в цьому питанні, позаяк (1) в постанові від 04 жовтня 2021 року в справі № 756/10189/20 Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду вказала у т.ч., що потерпілий є учасником кримінального та судового провадження, однак, на загальних підставах, але до жодної із сторін кримінального провадження не належить. Лише у випадку, коли прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення в суді, а потерпілий погодився підтримувати обвинувачення в суді, то такий потерпілий користується усіма правами сторони обвинувачення під час судового розгляду (ч. 2, 4 ст. 340 КПК). Потерпілий правами сторони обвинувачення не наділений та, відповідно, не користується, а перелік його прав та обов`язків передбачено у ст. 56-57 КПК; (2) Верховний Суд у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 640/12966/13-к указав, що в порядку ч. 4 ст. 29 КПК судові рішення, якими суд закінчує судовий розгляд по суті, у перекладі на рідну або іншу мову, надаються лише сторонам кримінального провадження, до числа яких, статтею 3 КПК потерпілих осіб не віднесено. При цьому, ключовим, в цій ситуації, є позиція ВС щодо того, хто є сторонами кримінального провадження, у порядку ст. 3 КПК України, а не порядок застосування норм ст. 29 того ж Кодексу.

Згідно ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ВС забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Реалізація цього завдання відбувається, зокрема, шляхом здійснення правосуддя, під час якого Верховний Суд у своїх рішеннях висловлює правову позицію щодо правозастосування, орієнтуючи в такий спосіб судову практику на однакове застосування норм права (див. п. 28 постанови ВС від 25 травня 2023 року в справі № 457/885/22).

Відповідно до ч. 6 ст. 13 зазначеного Закону висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. В ухвалі ВП ВС від 25 травня 2023 року в справі № 722/594/22 Велика Палата наголосила, що висновок щодо застосування норми права - це не завжди чітко сформульований висновок у судовому рішенні Касаційного кримінального суду у формі постанови, у тому числі із заголовком «Висновок», це також правове обґрунтування одного чи кількох доводів касаційної скарги сторони кримінального провадження, викладене в судовому рішенні як у формі постанови, так і ухвали, за змістом якого цілком зрозумілою є правова позиція щодо застосування конкретної норми матеріального чи процесуального права.

При цьому, сама по собі незгода з діями суддів у провадженні, чи постановленими ним процесуальними рішеннями не є підставою його відводу.

Ба більше, у справі № 826/14033/17 в ухвалі від 03 липня 2019 року ВС сформував позицію проте, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу. Схожа позиція висловлена й Радою суддів України у рішенні від 07.09.2017 № 46, в пункті 2 якого зазначено, що наявність судового рішення, яке ухвалене судом в іншій справі у подібних правовідносинах, або за участю тих самих сторін, або з процесуальних, чи інших питань у тій самій справі не породжує у діяльності судді конфлікту інтересів.

Як наслідок, Суд проаналізувавши доводи заявника, у порядку ст. 94 КПК, не убачає передумов для відводу суддів з підстав наведених у заяві, у порядку ст. 75 вказаного Кодексу.

З цих підстав та керуючись ст. 75, 76, 80, 81, 369-372, 376 КПК України Суд постановив:

відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_5 про відвід суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у кримінальному провадженні унесеному до ЄРДР 21 листопада 2012 року за № 0000003.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 392 Кримінального процесуального Кодексу України.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 15:30 год. 23 червня 2023 року.

С у д д і

ОСОБА_3