ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/5643/23

Провадження № 11-кп/4820/446/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Хмельницькому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 березня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000373, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 лютого 2023 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого, визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, та

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 березня 2023 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, і йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік; на підставі статті 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 рік; покладено обов`язки, передбачені ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України.

Стягнуто на користь державного бюджету процесуальні витрати за проведення експертиз у розмірі 4530 (чотири тисячі п`ятсот тридцять) грн 72 коп.

Цивільний позов ОСОБА_7 залишено без розгляду.

Скасовано арешт на автомобілі «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_1 та «Nissan Qashqai», д.н.з. НОМЕР_2 , накладений ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 03.02.2023 року.

У порядку статті 100 КПК України вирішено питання речових доказів.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_6 , 01.02.2023 року біля 08 год. 20 хв., керуючи технічно справним автомобілем «Nissan Qashqai», д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись по проїзній частині проспекту Миру зі сторони вул. Степана Бандери в напрямку до вул. Романа Шухевича м. Хмельницького, діючи недбало та необережно, не передбачив можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, проявив крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, в порушення вимог п.п. 2.3б, 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 (далі - ПДР), а саме не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість руху, внаслідок чого втратив можливість контролювати напрямок і траєкторію руху автомобіля «Nissan Qashqai», в межах обраної ним смуги руху, допустив втрату його курсової стійкості, внаслідок чого здійснив виїзд на зустрічний напрямок руху, рухаючись по якому на відстані 480 м від будівлі «Шашличний Двір», що за адресою: проспект Миру, 8А, допустив зіткнення передньою частиною автомобіля «Nissan Qashqai», з передньою частиною автомобіля «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_1 , який під керуванням водія ОСОБА_7 рухався по проїзній частині вул. Західної окружної зі сторони вул. Романа Шухевича до проспекту Миру, в межах своєї смуги руху.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушення ОСОБА_6 вимог Правил дорожнього руху, ОСОБА_7 спричинені тілесні ушкодження у вигляді:

- закритого уламкового крайового внутрішнє-суглобового перелому шилоподібного паростка дистального кінця ліктьової кістки правого передпліччя зі зміщенням уламку, що за своїм характером відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я;

- рани м`яких тканин правого колінного суглобу, що за своїм характером відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;

- підшкірних крововиливів передпліччя лівої руки, садна шкіри гомілки правої ноги, правого колінного суглобу, лівого зап`ясткового суглобу, передпліччя лівої руки, поверхневої рани правої надбрівної ділянки, що за своїм характером (як кожне з них окремо, так і всі вони в сукупності) відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричиняють короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, а мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше як шість днів.

Вказані наслідки дорожньо-транспортної пригоди знаходяться в прямому причинному зв`язку з порушенням правил безпеки дорожнього руху, допущеними ОСОБА_6 .

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

На зазначений вирок ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок суду та ухвалити новий, яким звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі положень статей 45 або 48 КК України.

Обвинувачений уважає вирок суду занадто суворим та таким, що не відповідає принципу достатності покарання для виправлення винного. Наголошує на тому, що відразу після ДТП він невідкладно викликав медиків для надання допомоги потерпілому та поліцейських.

Обвинувачений просить застосувати до нього статтю 45 або 48 КК України, оскільки він вчинив злочин уперше, після його вчинення щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину та відшкодував повністю заподіяну шкоду.

Також зазначає, що він має сім`ю, чотирьох неповнолітніх дітей на утриманні та допомагає своїй матері похилого віку, а позбавлення його права керувати транспортними засобами не дозволить йому відвозити дітей до школи, лікарні чи у спортивні гуртки, а також перешкоджатиме надаванню своїй матері невідкладної та оперативної допомоги у разі потреби.

На думку ОСОБА_6 , суд в ухвалі від 29 березня 2023 року навів неправильні мотиви щодо неможливості застосування положень статті 45 КК України. Потерпілий обґрунтовував вимоги щодо відшкодування заподіяної шкоди в цивільному позові, який, згідно з вироком суду, залишений без розгляду.

На підтвердження існування обставин для застосування статті 48 КК України вказує на те, що обстановка змінилася, суспільна небезпека відсутня, оскільки він у 2022 році створив сім`ю, а ІНФОРМАЦІЯ_2 у нього народилася дитина.

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав вимоги апеляційної скарги, просив їх задовольнити повністю, зазначив, що його особа перестала бути суспільно небезпечною, змінився його сімейний стан, він одружився та у нього народилася четверта дитина.

Потерпілий ОСОБА_7 та його представник ОСОБА_8 заперечували проти задоволення вимог апеляційної скарги в частині застосування ст.45 КК України, зазначили, що ОСОБА_6 відшкодовано лише моральну шкоду, матеріальна шкода не відшкодована. Стосовно застосування вимог ст.48 КК України просили вирішити на розсуд суду.

Прокурор не визнав доводи апеляційної скарги обвинуваченого, просив залишити без змін вирок суду першої інстанції, як законний і обґрунтований, судом призначено покарання обвинуваченому з дотриманням вимог статей 50, 65 КК України, відсутні підстави для звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі вимог статті 45 або 48 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого, позицію потерпілого та його представника, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Згідно з вимогами статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі не погоджується з призначеним йому у вироку покаранням, вважає його занадто суворим та просить звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі статей 45 або 48 КК України.

Висновки суду першої інстанції викладені у вироку щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, наведених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за частиною 1 статті 286 КК України, у поданій апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до вимог частини 1 статті 404 КПК України, вирок у цій частині не перевірявся.

Колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами обвинуваченого та вважає, що суд першої інстанції при вирішенні питання про призначення покарання, його виду та розміру, керувався положеннями статей 50, 65-67 КК України, роз`ясненнями, що містяться у п.1-3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року та належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також його обставини, наслідки, відомості про особу обвинуваченого, обставини які пом`якшують та обтяжують покарання, що у своїй сукупності стало підставою для прийняття законного та обґрунтованого рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за частиною 1 статті 286 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на 1 рік на підставі статті 75 КК України.

Відповідно до статті 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі статтею 65 КК України суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

На переконання колегії суддів, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції дотримався вказаних вимог кримінального закону в повному обсязі, належно мотивував свої висновки та призначив обвинуваченому покарання, яке цілком відповідає принципу індивідуалізації, є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження скоєння ним нових аналогічних кримінальних правопорушень.

Суд врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії кримінальних проступків (згідно з класифікацією, передбаченою статтею 12 КК України), характер та ступінь його суспільної небезпечності, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується посередньо, офіційно працевлаштований, має міцні соціальні зв`язки. Суд визнав обставинами, що пом`якшують покарання те, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, щиро розкаявся у вчиненому, повністю відшкодував моральні збитки, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого щодо можливості застосувати до нього звільнення від кримінальної відповідальності на підставі статей 45 чи 48 КК України, колегія суддів зазначає, що це питання розглядалося судом першої інстанції, в результаті чого суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності.

Статтею 45 КК України передбачено, що особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень або кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона після вчинення кримінального правопорушення щиро покаялася, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення і повністю відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Передбачене у статті 45 КК України звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим (абз. 3 та 7 п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23 грудня 2005 року).

Дійове каяття полягає в тому, що після вчинення злочину особа щиро покаялась, активно сприяла його розкриттю та повністю відшкодувала завдані збитки або усунула заподіяну шкоду. Відсутність хоча б однієї із зазначених складових дійового каяття виключає звільнення особи від кримінальної відповідальності за статтею 45 КК України. Виняток можуть становити лише випадки вчинення злочину чи замаху на нього, внаслідок яких не заподіяно шкоду або не завдано збитки.

Зазначені позиції щодо тлумачення та визнання наявності в особи щирого каяття з приводу вчиненого кримінального правопорушення викладені у постановах Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 15 листопада 2021 року у справі № 199/6365/19 та від 17 квітня 2023 року у справі № 447/789/21.

Між тим, як судом першої інстанції, так і в ході апеляційного розгляду не знайшло підтвердження повного відшкодування ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_7 завданих збитків, що передбачає відшкодування як моральної, так і матеріальної шкоди.

Так, відповідно до змісту розписки потерпілого ОСОБА_7 від 28.03.2023, ОСОБА_6 відшкодував останньому моральну шкоду, а також зобов`язався до 01.05.2023 відшкодувати матеріальну шкоду у виді франшизи в розмірі 3 200 грн, передбаченої полісом № ЕР-209853956 (а/с 122). Докази про таке відшкодування відсутні у матеріалах справи, не надавалися також під час апеляційного розгляду.

Міркування обвинуваченого, що залишення цивільного позову потерпілого без розгляду усуває необхідність відшкодування завданої шкоди, є хибним.

Крім того, в ході апеляційного розгляду потерпілий та його представник заперечували проти звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі статті 45 КК України та наполягали, що заподіяні діями ОСОБА_6 збитки повністю не відшкодовано, автомобіль не відновлений після ДТП, а тому вони не можуть свідчити, що ОСОБА_6 повністю відшкодував завдані ним збитки та усунув заподіяну шкоду.

Таким чином, зазначене дає підстави для колегії суддів стверджувати про неповне відшкодування обвинуваченим завданих збитків потерпілому, внаслідок скоєння кримінального правопорушення, що унеможливлює у цій ситуації застосування статті 45 КК України та звільнення особи від кримінальної відповідальності внаслідок дійового каяття.

За змістом статті 48 КК України, особу, яка вперше вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час кримінального провадження внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною.

Таким чином вказана норма передбачає дві окремі самостійні умови для звільнення особи від кримінальної відповідальності внаслідок зміни обстановки:

-вчинене особою діяння внаслідок зміни обстановки втратило ознаки суспільної небезпечності;

-особа перестала бути суспільно небезпечною.

Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», судам необхідно розрізняти зміну обстановки в широкому розумінні (тобто соціальних, економічних, політичних, духовних, міжнаціональних, воєнних, міжнародних, природних, організаційних, виробничих та інших процесів у масштабах країни, регіону, області, міста, району, підприємства, установи, організації) та у вузькому (тобто у об`єктивних (зовнішніх) умов життя, в яких перебувала особа на час вчинення злочину та які значною мірою позначалися на її суспільній небезпечності). Для застосування статті 48 КК України необхідно встановити, що після вчинення певного злочину обстановка змінилася таким чином, що вчинене діяння вже не є суспільно небезпечним. Особу можна визнати такою, що перестала бути суспільно небезпечною, у разі, коли вона сама або обстановка навколо неї зазнала таких змін, що унеможливлюють вчинення нею нового злочину.

Обвинувачений ОСОБА_6 , обґрунтовуючи наявність підстав для застосування статті 48 КК України та звільнення його від кримінальної відповідальності вказав, що факт створення ним сім`ї та народження четвертої дитини є таким, що підтверджує зміну обстановки та відсутність суспільної небезпечності його особи.

Проте колегія суддів не може погодитися з таким твердженням, оскільки не вбачає у зазначених обставинах тієї зміни обстановки, що призвела до того, що вчинене діяння, передбачене частиною 1 статті 286 КК України, чи особа, яка його вчинила, перестали бути суспільно небезпечними.

Колегія суддів звертає увагу, що експлуатація будь-якого транспорту завжди пов`язана з підвищеною небезпекою для осіб, які ним керують, так і для осіб, які знаходяться у зоні руху. В сучасних умовах гострота кримінальних правопорушень проти безпеки руху та експлуатації транспорту постійно зростає та не втрачає своєї актуальності, з огляду на значну кількість дорожньо-транспортних пригод різних видів та ступенів тяжкості їх наслідків. Велика розповсюдженість та високий ступінь суспільної небезпеки транспортних кримінальних правопорушень виправдовує посилення боротьби з таким видом кримінальних правопорушень та їх особливо детальне, обґрунтоване та критичне досудове розслідування й судове провадження.

Наявність у особи міцних сімейних зв`язків не усуває суспільну небезпечність кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, у той час як накладення на таку особу певних обмежень, зокрема позбавлення права керувати транспортними засобами протягом певного періоду робить малоймовірним вчинення нею нового тотожного або однорідного кримінального правопорушення, і надає особі час для переосмислення власної поведінки та її виправлення.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У пункті 113 рішення ЄСПЛ в справі "Коваль проти України" від 19.10.2006 суд наголосив, що "основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь - якого кримінального обвинувачення".

У справі "Бакланов проти Росії" (рішення від 09 червня 2005 року) та в справі "Фрізен проти Росії" (рішення від 24 березня 2005 року) ЄСПЛ зазначив, що "досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було "свавільним".

У справі "Ісмаїлов проти росії" (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що "для того, щоб втручання (у право на особисту недоторканність) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити "особистий надмірний тягар для особи"".

Отже, зважаючи на обставини справи, враховуючи характеристику особи обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів уважає обране обвинуваченому покарання необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення як ним нових кримінальних правопорушень, так і іншими особами, а тому підстави вважати призначене покарання несправедливим через його суворість відсутні, підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності апеляційним судом також не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_6 . Судом першої інстанції матеріальний закон застосований правильно, ухвалено законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при постановленні вироку не встановлено.

Керуючись статями 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 березня 2023 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3