Дата документу 15.08.2023 Справа № 335/3537/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/946/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №335/3537/22Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.345 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2023 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 04 квітня 2023 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки у вироку від 05 квітня 2023 року), яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Данило-Іванівки Мелітопольського району Запорізької області, який зареєстрований у АДРЕСА_1 ,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.345 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що ним вчинене дане кримінальне правопорушення,

ВСТАНОВИЛА

Відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_8 обвинувачувався у тому, що він, маючи умисел на погрозу вбивством близьких родичів потерпілого ОСОБА_9 - дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції №3 Запорізького районного управління Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, якому відповідно до наказу №310 від 18.04.2022 ГУНП в Запорізькій області «Про тимчасове підпорядкування поліцейських, державних службовців, працівників (цивільного персоналу), які прибули до ГУНП в Запорізькій області» з 16.04.2022 визначене місце служби у Запорізькому районному управлінні Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, діючи умисно, перебуваючи в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», що розташований за адресою: м.Запоріжжя, вул.Перша Ливарна, буд.36 здійснив погрози вбивством близьких родичів ОСОБА_9 , при наступних обставинах.

Так, ОСОБА_9 , будучи дільничним офіцером поліції СП Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області здійснював супроводження матеріалів кримінального провадження №0001778 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК та безпосередньо приймав участь у розкритті вказаного кримінального правопорушення та затриманні ОСОБА_8 , якому в ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження повідомлено про підозру за ч.2 ст.186 КК та обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» та скеровано до суду обвинувальний акт.

У подальшому ОСОБА_8 , будучи особою обвинуваченою у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, з мотивів помсти, перебуваючи в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», з невстановленого в ході досудового розслідування мобільного телефону з сім картою мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_1 на мобільний телефон ОСОБА_9 надіслав два смс повідомлення наступного змісту: 06.05.2022 о «23» годині «19» хвилин: «Ну что, готов к встрече? Прячь свою семью. Ты увидешь их смерть. Тебе дорого обойдется их жизнь. Готовь бабки мусор.»; 07.05.2022 о «12» годині «47» хвилин : «Ну что ты чмо черножопое, спрятал свою дочечку уже? Скоро она сдохнет. Я скину тебе видео, где она будет пищать перед смертью. Уже скоро». Вказані погрози ОСОБА_9 , з урахуванням викладеного змісту повідомлень, сприймав як реальні та у нього виникли об`єктивні підстави побоюватися їх здійснення.

Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_8 прокурором були кваліфіковані за ч.1 ст.345 КК, як погроза вбивством близьких родичів працівника правоохоронного органу у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.345 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що ним вчинене дане кримінальне правопорушення.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.345 КК та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що судом не надано оцінки частині показань свідків, потерпілого та обвинуваченого, які мають істотне значення для повного та об`єктивного розгляду справи. Зокрема свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підтвердили факт вилучення мобільного телефону в камері, де утримувався ОСОБА_8 та його спілкування з працівниками слідчого ізолятора щодо повернення вказаного телефону. З показів свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вбачається, що в камері, де останні утримувалися з обвинуваченим, мався мобільний телефон та сім-карти, якими користувався обвинувачений, а отже мав можливість надіслати смс з погрозами потерпілому. Сім-карта, з якої надіслано погрози потерпілому, видана слідчому свідком ОСОБА_13 і свідок пояснив, що обвинувачений також користувався цією сім-картою. Під час огляду мобільного телефону потерпілого встановлено, що саме з цього номеру на його номер надходили смс повідомлення з погрозами. Таким чином, твердження суду про недоведеність факту здійснення погроз з території слідчого ізолятора, не встановлення мобільного телефону, з якого надіслано погрози потерпілому, а також те, що сім-карта та протокол огляду не мають жодного доказового значення, не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення. При цьому з показів потерпілого та свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вбачається, що вони між собою не знайомі та ніколи не зустрічалися і навіть не чули один про одного. Таким чином, з усіх осіб, які утримувалися в камері №114, один лише обвинувачений знайомий з потерпілим, раніше з ним спілкувався та мав відносини саме з приводу виконання потерпілим своїх обов`язків як працівника поліції. З рештою сам обвинувачений підтвердив, що йому був відомий мобільний номер потерпілого та в нього була можливість здійснювати дзвінки зі слідчого ізолятора.

Також прокурор просив дослідити під час апеляційного розгляду усі докази, надані стороною обвинувачення та стороною захисту.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію прокурора, який повністю підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні; обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти скарги та просили вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.370 КПК як обвинувальний, так і виправдувальний вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як зазначено у ст.374 КПК, у мотивувальній частині виправдувального вироку зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом доведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, із яких суд відкидає докази обвинувачення.

Згідно зі ст.94 КПК суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Проте, на переконання колегії суддів, оскаржуваний у даній справі виправдувальний вирок зазначеним вимогам закону не відповідає з огляду на таке.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 було пред`явлено обвинувачення у погрозі вбивством близьких родичів працівника правоохоронного органу у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків, тобто у вчиненні передбаченого ч.1 ст.345 КК кримінального правопорушення.

На підтвердження висунутого обвинувачення прокурором було надано ряд доказів.

Проте з мотивувальної частини вироку вбачається, що суд, в порушення вимог ст.374 КПК, лише перелічив у вироку надані стороною обвинувачення докази, але при цьому не надав належного аналізу та оцінки зібраним доказам і не навів переконливих мотивів на спростування цих доказів, а також підстав, з яких відкинув докази обвинувачення.

Виправдовуючи ОСОБА_8 у пред`явленому йому обвинуваченні, суд першої інстанції виходив лише з того, що органом досудового розслідування не встановлено мобільний телефон, з якого потерпілому було надіслано текстові повідомлення з погрозами, а також не надано доказів того, що текстові повідомлення з погрозами потерпілому були надіслані саме з території або приміщення слідчого ізолятора.

На підставі наведених обставин суд першої інстанції вважав, що стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим ОСОБА_8 , а тому виправдав обвинуваченого на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК.

Проте, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає такі висновки суду передчасними виходячи з такого.

Так, суд першої інстанції не надав будь-якої оцінки тій обставині, що під час обшуку камери №114, в якій утримувався обвинувачений ОСОБА_8 разом із іншими ув`язненими, на спальному місці обвинуваченого в потайному кармані було виявлено схований мобільний телефон, яким, за показами свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , також користувався і обвинувачений ОСОБА_8 . Зазначене свідчить про те, що обвинувачений мав можливість відправляти SMS повідомлення.

При цьому сім-карта з номером НОМЕР_1 , з якої було надіслано SMS з погрозами потерпілому, була добровільно видана слідчому свідком ОСОБА_13 , який утримувався в камері №114 ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» разом із обвинуваченим ОСОБА_8 та який під час допиту зазначив, що це його особиста сім-карта, але цією картою користувалися і інші ув`язнені. Зазначені обставини можуть свідчити про помилковість висновку суду про недоведення прокурором того факту, що SMS з погрозами надсилалися саме з території або приміщень ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Не знайшла у вироку своєї оцінки і та обставина, що потерпілий ОСОБА_9 нікого із осіб, які утримувалися в одній камері з ОСОБА_8 , не знає і ніколи не мав з ними жодних відносин. Сам обвинувачений ОСОБА_8 під час судового розгляду не заперечував тієї обставини, що він знайомий з потерпілим і йому відомий його мобільний номер. Особи, які утримувалися в одній камері з обвинуваченим, також не повідомили суду про факт їх знайомства з потерпілим, або про наявність будь-яких відносин з ним. Більш того, сам обвинувачений зазначив про те, що у грудні 2021 року він телефонував потерпілому та просив перерахувати йому гроші.

Зазначене свідчить про те, що із усіх осіб, які утримувалися з обвинуваченим в одній камері слідчого ізолятора, де було віднайдено мобільний телефон і знаходилась sim-карта мобільного оператора, з якої було надіслано SMS повідомлення потерпілому, лише обвинувачений ОСОБА_8 був знайомий з потерпілим, знав номер його мобільного телефону і мав з ним відносини саме з приводу виконання потерпілим своїх обов`язків як працівника поліції.

Крім того, під час допиту потерпілий ОСОБА_9 зазначив про те, що проаналізувавши інформацію, отриману від слідчого, орфографію та пунктуацію текстових повідомлень з погрозами, він дійшов висновку, що автором цих повідомлень дійсно міг бути ОСОБА_8 , оскільки він (потерпілий) раніше бачив текстові повідомлення обвинуваченого, які останній надсилав його колегам і вони також були написані великими (заглавними) літерами, хоча і не містили погроз.

Наведеним обставинам у сукупності суд першої інстанції належної оцінки у вироку не надав, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про недоведеність вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення. Адже такий висновок було зроблено судом без належної оцінки наданих доказів і з`ясування всіх обставин кримінального провадження.

Зазначене свідчить про допущення судом першої інстанції порушень вимог кримінального процесуального закону, які є істотними, оскільки ставлять під сумнів законність і обґрунтованість рішення районного суду, у зв`язку з чим вирок суду не відповідає вимогам ст.ст.370, 373, 374 КПК та підлягає скасуванню.

Разом з тим, з огляду на те, що допущені судом порушення вимог закону щодо обґрунтованості, вмотивованості та законності судового рішення, не можуть бути усунені під час апеляційного розгляду, вирок суду підлягає скасуванню з одночасним призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

При новому розгляді суду першої інстанції належить врахувати наведене у цій ухвалі, дослідити всі обставини кримінального провадження, оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, після чого ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення, виклавши його у належно мотивованому процесуальному документі згідно з вимогами закону.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 04 квітня 2023 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки у вироку від 05 квітня 2023 року) щодо ОСОБА_8 в цій справі скасувати.

Призначити новий розгляд даного кримінального провадження у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4