ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня2022 року

м. Київ

справа № 686/26568/19

провадження № 51- 182 км 22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

в режимі відеоконференції

захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 травня 2021 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 17 листопада 2021 року у кримінальному провадженні, дані про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003640, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, котрий народився у с. Копистин Хмельницького району Хмельницької області, зареєстрований та проживає на АДРЕСА_1 , раніше судимого, останнього разу - 19 липня 2017 року Чемеровецьким районним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання із застосуванням положень ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки, 20 вересня 2018 року звільнений Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області від відбування покарання з заміною невідбутої частини на покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 357 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 травня 2021 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 187 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією майна; за ч. 1 ст. 357 КК - до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією майна.

Зараховано ОСОБА_7 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 21 серпня 2019 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Прийнято рішення щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 17 липня 2019 року приблизно о 18 год, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , діючи умисно, шляхом вільного доступу, таємно викрав мобільний телефон марки «Viaan», який належав ОСОБА_8 , чим завдав потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 291, 67 грн.

Крім того, 2 серпня 2019 року приблизно о 5 год ОСОБА_7 , перебуваючи у квартирі АДРЕСА_3 , діючи умисно, шляхом вільного доступу, таємно викрав електроінструменти, підсвічник та картини, які належали ОСОБА_9 , чим завдав потерпілій. матеріальну шкоду на загальну суму 1650 грн.

Також, у період часу з 22:17 20 серпня по 1:11 21 серпня 2019 року ОСОБА_7 , перебуваючи у будинку АДРЕСА_4 , діючи умисно, за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, з корисливим мотивом, з метою заволодіння чужим майном, підійшли до ОСОБА_10 та з метою подолання опору останнього нанесли йому близько десяти ударів кулаками в голову, від яких ОСОБА_10 впав на підлогу. ОСОБА_7 разом з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, нанесли ОСОБА_10 ще близько десяти ударів ногами по тулубу останнього. ОСОБА_7 скляною пляшкою наніс ще чотири удари по голові ОСОБА_10 , заподіявши останньому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. ОСОБА_7 разом з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, відкрито заволоділи мобільним телефоном марки «Sаmsung», моделі «Galaxy M20» та банківською картою ПАТ «Приватбанк», що знаходилася у чохлі вказаного мобільного телефону які належали ОСОБА_10 , чим спричинили потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 3385,74 грн.

Крім того, 21 серпня 2019 року о 2:27 ОСОБА_7 , діючи умисно, таємно, повторно, за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, з метою незаконного збагачення, перебуваючи на вул. Шевченка, 89 у м. Хмельницькому, за наявності викраденої банківської карти ПАТ «Приватбанк», що належить ОСОБА_10 , шляхом проведення транзакції через банкомат, зняли та викрали грошові кошти, чим завдали потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 1000 грн.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 17 листопада 2021 року вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 травня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишено без змін.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину й особі засудженого, просить судові рішення щодо ОСОБА_7 змінити. Вважає, що дії ОСОБА_7 необхідно кваліфікувати за ст. 186 КК, а не за ч. 2 ст. 187 КК. Зазначає, що суд взяв до уваги одні докази, відкинувши інші. Вказане, на думку захисника, не отримало належної оцінки суду апеляційної інстанції, який всіх доводів сторони захисту не перевірив, обґрунтованих відповідей на них не дав та безпідставно залишив вирок суду першої інстанції без змін.

Позиції інших учасників судового провадження

У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримала свою касаційну скаргу та просила її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 вказав на необґрунтованість доводів касаційної скарги захисника та просив залишити її без задоволення, а судові рішення щодо ОСОБА_7 - без зміни.

Мотиви Суду

Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Отже, з урахуванням наведених положень процесуального закону суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є підставою для перегляду судових рішень у касаційному порядку. Під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.

За результатами перевірки судових рішень не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК.

Суд першої інстанції належним чином обґрунтувавши своє рішення, дійшов правильного висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні ним інкримінованого йому злочину, на підставі досліджених, відповідно до вимог ст. 94 КПК та покладених в основу вироку доказів, а саме: показань потерпілого ОСОБА_10 , даних протоколів слідчих дій, висновків судових експертиз, речових доказів, що у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК за обставин, встановлених судом.

Суд апеляційної інстанції постановляючи ухвалу за результатом перегляду рішення місцевого суду за апеляційною скаргою захисника, яка оспорювала кваліфікацію дій ОСОБА_7 та зазначала про те, що його дії необхідно кваліфікувати саме як відкрите викрадення чужого майна, обґрунтовано, на думку Верховного Суду, дійшов висновку про правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 саме за ч. 2 ст. 187 КК та змістовно навів це в ухвалі.

Надана ОСОБА_7 власна версія подій була ретельно перевірена апеляційним судом і визнана такою, що не підтверджена належними та допустимими доказами.

При цьому суд апеляційної інстанції переконався у безпідставності тверджень ОСОБА_7 та його захисника, що останній не мав умислу на побиття потерпілого ОСОБА_10 та навів мотиви спростування вказаних доводів та вмотивовано визнав їх необґрунтованими з чим погоджується й Верховний Суд.

Відповідно до ч. 2 ст. 187 КК розбоєм є напад з метою заволодіння чужим майном, вчинений за попередньою змовою групою осіб, або особою, яка раніше вчинила розбій або бандитизм, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства.

При розмежуванні грабежу та розбою визначальним є характер застосованого до потерпілого насильства або погрози, як способу заволодіння чужим майном, при розбої воно є небезпечним для життя чи здоров`я, а при грабежі така небезпека відсутня.

Насильством, небезпечним для життя чи здоров`я охоплюється: легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності; середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження; замах на вбивство; вбивство.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, даючи показання в суді першої інстанції, ОСОБА_7 не заперечував, що між потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 виник конфлікт, під час якого останній побив потерпілого, в той час як сам ОСОБА_7 підібрав належний ОСОБА_10 мобільний телефон в чохлі якого знаходилася банківська картка, однак наполягав, що потерпілому він удари не наносив.

Разом з тим, під час розгляду кримінального провадження місцевим та апеляційним судами встановлено, що такі твердження ОСОБА_7 про його непричетність до побиття ОСОБА_10 спростовуються показами потерпілого та матеріалами кримінального провадження.

Зокрема, потерпілий ОСОБА_10 у своїх показаннях, наданих у судовому засіданні суду першої інстанції, зазначив, що повертаючись додому він зустрів ОСОБА_12 , котра попросила допомогти їй дійти до помешкання з дитячим візком і коли вони зайшли у приміщенні будинку двоє чоловіків одразу почали наносити йому удари в обличчя та по голові, від яких він впав, потім йому ще були нанесені удари ногами по тулубу, а також кілька ударів пляшкою по голові. Після чого, його перевернули на живіт та забрали мобільний телефон, під чохлом якого була банківська карта.

Також згідно з даними протоколів слідчих експериментів від 10 вересня 2019 року за участю ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 кожен з них розповів про обставини вчинення злочину, а також про механізм нанесення ОСОБА_7 та ОСОБА_13 ударів потерпілому ОСОБА_10 . При цьому свідок ОСОБА_12 вказала, що саме ОСОБА_7 наніс потерпілому удари порожньою пляшкою по голові та відібрав мобільний телефон.

Крім того, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 572 від 6 вересня 2019 року у потерпілого ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження у вигляді ран м`яких тканин: лівої половини тім`яно-скроневої ділянки голови, литої тім`яно-потиличної ділянки голови, лівої половини потиличної ділянки голови, що за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я, а також тілесні ушкодження у вигляді підшкірних крововиливів та саден шкіри, які за своїми ознаками відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Апеляційний суд, переглядаючи вирок в апеляційному порядку, перевірив всі доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 , які є аналогічними тим, що зазначені захисником у касаційній скарзі, проаналізував докази, надавши їм оцінку на предмет допустимості, а сукупності зібраних доказів - на предмет достатності для підтвердження обвинувачення, та навівши підстави прийнятого рішення, вмотивовано погодився з рішенням суду першої інстанції щодо правильності кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 187 КК і доведеності його винуватості у вчиненні цього злочину за обставин, вказаних у вироку.

Ухвала апеляційного суду належним чином вмотивована та відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для скасування чи зміни судових рішень щодо ОСОБА_7 не встановлено.

За таких обставин, касаційна скарга захисника ОСОБА_6 не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 травня 2021 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 17 листопада 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника - без задоволення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3