ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3426/22 Справа № 243/2002/21 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року м.Кривий Ріг

23 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю

секретаря: ОСОБА_4 ,

прокурора: ОСОБА_5 (в режимі відео конференції EASYCON),

захисника: ОСОБА_6 (в режимі відео конференції EASYCON),

обвинуваченого: ОСОБА_7 (в режимі відео конференції з приміщенням

ДУ «Стрижавська ВК ( № 81)»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 жовтня 2022 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 по кримінальному провадженню внесеному в ЄРДР за № 0002060 від 16.12.2020 року у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15- п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 жовтня 2022 року продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 17 грудня 2022 року включно.
Із вказаним судовим рішенням не погодився захисник та оскаржив в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати та обрати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання із встановленням відповідних обов`язків.

На обґрунтування своїх вимог вказує, що на обґрунтування клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обґрунтованості підозри не надано жодного доказу, який свідчить про намір та мету скоєння умисного вбивства. Повідомлення про підозру за ч. 2 ст. 15- ч. 1 ст. 115 КК України вручалось без захисника, повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри за ч. 2 ст. 15- п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України взагалі не вручалось, а відсутність повідомлення про підозру унеможливлює обвинувачення щодо ОСОБА_7 .

На сьогоднішній день, обвинувачений ОСОБА_7 тримається під вартою без зміненого повідомлення про підозру, тобто незаконно. Також зауважує, що суд першої інстанції проігнорував факт відсутності в додатках до клопотання прокурора, доказів про вчинення ОСОБА_7 інкримінованого кримінального правопорушення.

Звертає увагу, що протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 05.06.2020 року, який був підставою внесення відомостей до ЄРДР складений слідчим 05.06.2020 року, проте витяг з ЄРДР внесений 06.12.2020 року, тобто через 6 місяців після складання протоколу про прийняття заяви про кримінальне правопорушення.

Також звертає увагу, що ризики передбачені ст. 177 КПК України відсутні, а тому застосування у виді особистого зобов`язання буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Прокурор взагалі не обґрунтував жоден заявлений ризик, обмежився загальним формулюванням, при цьому після спливу певного проміжку часу навіть обґрунтована підозра у вчинені злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою, а продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Оскільки ні обґрунтованість підозри, ні клопотання про обрання та продовження запобіжного заходу не містило жодного доказу про причетність ОСОБА_7 до скоєння інкримінованого злочину, вважає за необхідне змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання.

Заслухавши суддю доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме: будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, ОСОБА_7 здійснив 5 пострілів в бік потерпілого, чим спричинив тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя та з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а потерпілому своєчасно надали медичну допомогу.
06.12.2020 року ОСОБА_7 затримано у порядку ст. 208 КПК України.
Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08.12.2020 року, ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, а також враховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі дані про особу обвинуваченого, які, в сукупності, давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 цього Кодексу, зокрема переховуватись від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення, впливати на потерпілого, у зв`язку з чим прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

У клопотанні прокурора про продовження дії запобіжного заходу, належним чином обґрунтована наявність кожного заявленого ризику передбаченого п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував характер скоєного кримінального правопорушення згідно пред`явленого обвинувачення, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, не працевлаштований, у офіційному шлюбі не перебуває, дітей на утриманні не має, відсутні міцні соціальні зв`язки.
Отже суд, першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Наявність «обґрунтованої підозри» передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин. В той же час, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що підставами для обрання запобіжного заходу та продовження строку тримання під вартою стали наявність обґрунтованої підозри, а метою запобігання спробам ухилення від суду; незаконного впливу на потерпілого; вчинення іншого кримінального правопорушення.
Колегія суддів вважає, що з моменту взяття обвинуваченого ОСОБА_7 під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.
На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що у ОСОБА_7 відсутні будь-які стримуючі фактори для забезпечення належної, законної поведінки, що беззаперечно свідчить про наявність ризиків вчинити інші кримінальні правопорушення, переховуватись від суду та незаконно впливати на свідків.

З урахуванням наведеного, даних про особу обвинуваченого та тяжкості інкримінованого йому діяння, те, що останній обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, його вік та стан здоров`я, відсутність медичних документів, в підтвердження неможливості утримання обвинуваченого в слідчому ізоляторі, апеляційний суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України.
Посилання захисника на не доведення доказів винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 , невручення останньому повідомлення про зміну раніше пред`явленої підозри та на неузгодженість заяви про вчинення злочину із витягом з ЄРДР не є предметом даного апеляційного перегляду. Вказаним доводам, суд першої інстанції буде давати оцінку у нарадчій кімнаті, відповідно до вимог ст.368 КПК України, за наслідками безпосереднього дослідження і оцінки під час судового розгляду доказів. При цьому, на даному етапі не вирішуються питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не надається оцінка доказам з точки зору їх допустимості та достатності для визнання особи винуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

Крім того, колегія суддів зауважує, що ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій.
Разом з тим, чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачені обов`язково, тобто, поза всяким сумнівом, здійснюватимуть відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні надалі, а тому доводи захисника про необґрунтованість заявлених ризиків є необґрунтованими.

Розглядаючи питання про застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке інкриміноване ОСОБА_7 , спосіб його вчинення, ставлення обвинуваченого до скоєного, відсутність міцних соціальних зв`язків, відсутність джерела доходів, схильність ОСОБА_7 до вчинення протиправних діянь та вважає, що виправданість подальшого тримання під вартою ОСОБА_7 , підтверджується наявністю ризиків, які передбачені п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КК України та той факт, що жоден із вказаних ризиків за час проведення судового розгляду не зменшився, що свідчить про неможливість обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, оскільки він не забезпечить належної поведінки останнього під час розгляду кримінального провадження.

З урахуванням тяжкості пред`явленого ОСОБА_7 , обвинувачення, дати затримання останнього, колегія суддів не вбачає надмірної тривалості тримання обвинуваченого під вартою.

За висновком колегії суддів, приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують подальше тримання ОСОБА_7 в умовах ізоляції від суспільства та прийняв відповідне обґрунтоване судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

На даний час, таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи. Крім того, відповідно до інформації наданої головуючим суддею першої інстанції ОСОБА_8 , 09.02.2022 року вже на стадії судових дебатів ОСОБА_7 заявив суду про застосування до нього недозволених методів розслідування, у зв`язку з чим доручено проведення перевірки вказаних ОСОБА_7 відомостей.
Підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи слідчим суддею, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 жовтня 2022 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 по кримінальному провадженню внесеному в ЄРДР за № 0002060 від 16.12.2020 року у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15- п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, залишити без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді