20.10.2022 Справа № 756/9321/22
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/9321/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20.10.2022 слідчий суддя Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 від 08.10.2022 про відмову у задоволенні клопотання, поданого в порядку ст. 220 КПК України, у кримінальному провадженні №0002042 від 20.03.2020,
в с т а н о в и в:
17.10.2022 до провадження слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 надійшла вказана скарга на постанову старшого слідчого Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 від 08.10.2022 про відмову у задоволенні клопотання, поданого в порядку ст. 220 КПК України, у кримінальному провадженні №0002042 від 20.03.2020.
В обґрунтування своїх доводів адвокат ОСОБА_4 вказує, що підстави для відмови у задоволенні клопотання, викладені у мотивувальній частині постанови, суперечать принципу змагальності кримінального провадження, оскільки, відмовляючи у задоволенні клопотання, слідчий ОСОБА_5 зазначив, що всі свідки у даному кримінальному провадженні були допитані, однак жодного зі свідків сторони захисту допитано не було. Відтак, з огляду на те, що виклик та допит свідків, вказаних у клопотанні, на переконання сторони захисту, є суттєвим, адвокат ОСОБА_4 вважає, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, а тому просить її скасувати.
Особа, що подала скаргу в судове засідання не з`явилася, про місце і час розгляду скарги повідомлена належним чином. При цьому, адвокат ОСОБА_4 подав до суду заяву, якій просить розгляд скарги провести за його відсутності, вимоги скарги підтримує, просить задовольнити.
Представник Оболонського УП ГУНП у м. Києві у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду скарги повідомлений належним чином, жодних заяв чи клопотань до суду не надходило.
Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.
Частиною 3 ст. 306 цього Кодексу передбачено, що відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Відповідно до положень ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність осіб, які не з`явились, на підставі наданих доказів.
Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали судового провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.
Прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності дізначава, слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень, який, в силу положень п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, ч. 5 ст. 21 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» покладено на слідчого суддю.
Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений частиною 1 ст. 303 КПК України. Згідно п. 7 вказаної норми процесуального закону на досудовому провадженні може бути оскаржено, зокрема, рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.
Частиною 2 ст. 22 КПК України встановлено, що сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим у порядку, передбаченому цим Кодексом. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що сторона захисту, потерпілий здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів. Ініціювання стороною захисту, потерпілим проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому ст. 220 цього Кодексу.
Статтею 220 КПК України встановлено, що клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин надсилається їй.
При цьому, відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 93 КПК України постанова слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій може бути оскаржена слідчому судді.
Судовим розглядом встановлено, що СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0002042 від 20.03.2020 за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
Захисник підозрюваного у кримінальному провадженні ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 до слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 подав клопотання від 27.09.2022 (вих. №27/09-2022) про проведення слідчих (розшукових) дій у вказаному кримінальному провадженні.
08.10.2022 старшим слідчим СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 винесено постанову про відмову у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 .
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 110, ч. 2 ст. 220 КПК України, постанова, крім змісту обставин, які є підставами для її прийняття, має містити мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.
Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 №266/1617/19 (провадження № 14-594цс19) судовий контроль законності дій і рішень органів досудового розслідування належить до виключної компетенції слідчого судді за встановленою КПК процедурою. Така процедура включає сукупність гарантій, необхідних для дотримання справедливого балансу між захистом прав особи й інтересів держави та суспільства.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети (ч. 2 ст. 223 КПК України).
Перелік слідчих (розшукових) дій зазначено у Главі 20 КПК України (статті 223-245 цього Кодексу), зокрема, до них належить і проведення допиту свідка (ст. 225 КПК України).
Частиною 2 статті 9 цього Кодексу визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Таким чином, з аналізу викладених положень КПК України вбачається, що постанова про відмову у задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, зокрема допиту свідка, має бути вмотивована, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам справи, які стали підставою для прийняття постанови, зокрема, в ній має бути викладено підстави, з яких допит заявлених стороною кримінального провадження свідків є недоцільним, чому не може бути досягнуто його мети - отримано нові докази або перевірено вже отримані докази у кримінальному провадженні №0002042 від 20.03.2020.
На переконання слідчого судді, слідчим при винесенні оскаржуваної постанови не в повній мірі виконано зазначені положення закону, а саме жодним чином не надано оцінки доводам, наведеним скаржником у клопотанні про проведення слідчих (розшукових) дій (допиту свідків у кримінальному провадженні).
У рішеннях Європейського суду з прав людини (практика якого підлягає застосуванню з огляду на положення ч. 6 ст. 9 КПК України), зокрема по справах «Домбо Бехеєр Б.В. проти Нідерландів» від 27.10.1993, «Анкерл проти Швейцарії» від 23.10.1996, «Бацаніна проти Росії» від 26.05.2009 зазначається, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно до другої сторони.
Крім того, у рішеннях ЄСПЛ у справі «Геннадій Науменко проти України» від 10.02.2004, «Айдин проти Туреччини» від 25.09.1997, «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005, «Нада проти Швейцарії» від 12.09.2012 та інших ЄСПЛ неодноразово наголошував, що засіб правового захисту відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод («Право на ефективний засіб правового захисту») повинен бути ефективним на практиці, як і в теорії, у тому сенсі, що користуванню засобами захисту не повинно чинитися перешкод діями або бездіяльністю органів влади держави.
Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що закріплення в ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод права кожного обвинуваченого на захист не має на увазі обмеження держав у виборі засобів і механізмів реалізації цього права. ЄСПЛ у питанні доказів та доказування виходить з теорії «рівності зброї», тобто зрівнювання сторін не за кількісними ознаками наданих повноважень, а за процесуальним статусом в ході усього процесу та можливості реалізації наданих процесуальних прав (зокрема, рішення ЄСПЛ у справах «Євген Іванов проти РФ» від 25.04 .2013, «Едуард Рожков проти РФ» від 31.10.2013). Змагальність і рівноправність сторін у доведенні можуть забезпечуватися різними правовими механізмами, що забезпечують справедливий процес, а не тільки «арифметичним» вирівнюванням повноважень сторін, і сам принцип «рівності зброї» вимагає «справедливого балансу між сторонами».
Позбавлення сторони захисту можливості обстоювати свою правову позицію тими доказами, які вона вважає необхідними призведе до необґрунтованого надання стороні обвинувачення переваг у здобутті доказів перед стороною захисту.
Практика ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Відповідно до ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, держава зобов`язана гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції, що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним.
Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (рішення у справах «Олександр Ніконенко проти України» від 14.11.2013, «Мута проти України» від 31.07.2012, «Карабет та інші проти України» від 17.01.2013, «Михалкова та інші проти України» від 13.01.2011).
Відповідно до ч. 2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Згідно ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, встановленому цим Кодексом випадках, - потерпілого.
Сторона захисту, реалізуючи надані їй процесуальним законом права, у своєму клопотанні порушувала перед органом досудового розслідування питання про виклик та допит у якості свідків у кримінальному провадженні ряду осіб, а саме: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , нотаріуса ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , а також порушувала питання про проведення одночасного допиту між підозрюваним та ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .
Відповідно до мотивувальної частини постанови від 08.10.2022, приймаючи рішення про відмову у задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, слідчий послався на те, що «під час досудового розслідування кримінального провадження №0002042 від 20.03.2020 були встановлені та допитані всі свідки відповідно до ст. 65 КПК України».
Однак, дослідивши оскаржувану постанову, слідчий суддя приходить до висновку про невідповідність рішення слідчого вимогам кримінального процесуального закону внаслідок відсутності належного обґрунтування мотивів прийнятого рішення, оскільки оскаржувана постанова не містить обґрунтування недоцільності допиту в якості свідків осіб, заявлених стороною захисту, з огляду на це вимоги скарги в цій частині підлягають задоволенню, а оскаржувана постанова скасуванню.
Разом із тим, слідчий суддя відмовляє в задоволенні вимог скарги в частині зобов`язання старшого слідчого Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 задовольнити клопотання захисника про проведення процесуальних дій у кримінальному провадженні та зобов`язання останнього викликати й допитати осіб, зазначених у клопотанні сторони захисту, оскільки завданням слідчого судді відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, ч. 5 ст. 21 Закону України №1402-VIII є здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Способи такого контролю обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою, яка передбачає, в тому числі, чіткий розподіл повноважень і недопустимість заміщення слідчим суддею, як і судом, функцій органів державного обвинувачення та досудового розслідування.
Вирішення клопотання по суті та правова оцінка обставин, як підстав для прийняття того чи іншого процесуального рішення, належить до дискреційних повноважень вищевказаних посадових осіб, а тому скарга захисника підозрюваного у кримінальному провадженні ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню.
Керуючись статтями 40, 93, 94, 110, 220, 223, 303, 306, 307, 309, 532 КПК України, слідчий суддя,
п о с т а н о в и в:
Скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 задовольнити частково.
Скасувати постанову старшого слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 від 08.10.2022 про відмову у задоволенні клопотання, поданого в порядку ст. 220 КПК України, у кримінальному провадженні №0002042 від 20.03.2020.
Зобов`язати старшого слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 та/або іншого уповноваженого слідчого Оболонського УП ГУНП у м. Києві у кримінальному провадженні №0002042 від 20.03.2020 повторно розглянути клопотання захисника підозрюваного у кримінальному провадженні ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 від 27.09.2022 вих.№27/09-2022 (05.10.2022 вх.№К-2705) у формі та спосіб, передбачений ст. 220 КПК України.
У задоволенні інших вимог скарги відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили та підлягає негайному виконанню з моменту її проголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1