Справа № 333/4506/22
Провадження № 1-кп/333/323/23
УХВАЛА

Іменем України

04 квітня 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Запоріжжя, клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою д обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України у кримінальному провадженні № 0001106 від 04 серпня 2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальна справа № 333/4506/23 (кримінальне провадження № 0001106 від 04.08.2022 року) за обвинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.08.2022 року відносно ОСОБА_5 був обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 14.10.2022 року, який в подальшому продовжений не був.

Прокурор в судовому засіданні звернувся з письмовим клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до обвинуваченого, посилаючись на те, що обвинувачений скоїв тяжке кримінальне правопорушення, на наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення, у зв`язку з тим, що останній не працює, раніше неодноразово був засуджений за корисливі злочини, в інших судах наявні кримінальні правопорушення за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень корисливої спрямованості; може переховуватися від суду, у зв`язку з тим, що йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі за скоєння тяжкого злочину, з метою ухилення від покарання.

Захисник обвинуваченого в судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора заперечувала та просила обрати інший запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 , не пов`язаний з триманням під вартою, посилаючись на те, що намірів переховуватися від суду та вчиняти інші кримінальне правопорушення її підзахисний не має. Зазначила, що обвинувачений має постійне місце проживання, яке співпадає з його реєстрацією, він мешкає разом із матір`ю, яка наразі хворіє і є нужденною у присутності та піклуванні сина через поганий стан її здоров`я, про що надала відповідний медичний документ, який підтверджує інвалідність потерпілої. Також зазначила про усунення наслідків скоєного та відшкодування матір`ю обвинуваченого викраденого ним майна, відсутності претензій до обвинуваченого з боку представника потерпілого.

Обвинувачений підтримав думку свого захисника.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання адвоката та доданих до нього документів, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України - кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Суд, при розгляді клопотання про обрання ОСОБА_5 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою враховує, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) та звертає увагу на той факт, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК. При розгляді клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України»).

Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції - зі спливом певного часу лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші аргументи для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані національними судами (справа «Єлоєв проти України», п. 60).

Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України та не підлягає розширеному тлумаченню. Запобіжний захід застосовується з метою запобігання спробам підозрюваного, обвинуваченого (ризикам):

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-які з речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Урахування такої обставини для прийняття рішення передбачає встановлення правдоподібності та достовірності заявлених органом досудового розслідування фактичних обставин;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому ця особа підозрюється, обвинувачується.

Суд звертає увагу на те, що тримання під вартою - є винятковим запобіжним заходом, який застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України (ч. 1 ст. 183 КПК України). Вичерпний перелік підстав застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено у ч. 2 ст. 183 КПК України та розширеному тлумаченню не підлягає. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року).

Суд, при розгляді клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з позбавленням волі враховує, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні - прямо обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) та звертає увагу на той факт, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК України.

Більш того, при розгляді клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або заміну такого запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з позбавленням волі судом обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України»).

Загальне положення щодо розумних строків у таких випадках викладено у правовій позиції ЄСПЛ в рішенні у справі «Харченко проти України», згідно з якою розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно, вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) - навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому слідчому судді, суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Суду необхідно враховувати, що обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у справі «Белевитський проти росії», пункти 111-112 рішення від 01.03.2007 року; п. 85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року).

Як неодноразово наголошував ЄСПЛ у своїх рішеннях, пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 04.10.2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями). Запобіжний захід - в будь-якому випадку впливає перш за все на поведінку підозрюваного та виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, та не повинен підміняти собою покарання за вчинення злочину, адже вирішення таких питань є завданням більш пізніх етапів кримінального провадження. В свою чергу, абстрактна можливість перешкоджати кримінальному провадженню, знищити, сховати або спотворити річ, яка має істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, ризик незаконного впливу на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення - є недостатньою для обґрунтування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В рішенні ЄСПЛ у справі «Ходорковський проти росії», зазначається, що обмеження права особи на свободу та особисту недоторканність можливо тільки в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя - не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це необхідно робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику. При цьому, арешт буде прийнятним в світлі положень Конвенції тільки тоді, коли «обов`язок, передбачений законом» не може бути виконано більш м`якими засобами.

Слід враховувати, що у випадку повернення прокурору обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру - суд зобов`язаний розглянути клопотання про обрання, зміну чи скасування запобіжного заходу у випадку, якщо відповідне клопотання надійшло від учасників судового провадження.

Запобіжний захід, обраний або продовжений слідчим суддею на стадії досудового розслідування, може бути змінений лише у підготовчому судовому засіданні.

При чому, будь-які твердження чи заяви підозрюваного, обвинуваченого, зроблені під час розгляду клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу - не можуть бути використані для доведення його винуватості у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, або у будь-якому іншому правопорушенні (ч. 5 ст. 193 КПК України).

Відповідно до Постанови № 14 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2014 року - врахування стану здоров`я обвинуваченого при вирішенні питання про обрання, продовження або зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має важливе значення для забезпечення гарантування права особи на свободу і права на життя.

Суд встановив, що ОСОБА_5 обвинувачується в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким. При чому, на думку суду, ризики, які були підставою для обрання та продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, втратили свою актуальність з огляду на те, що ОСОБА_5 мав та має постійне місце реєстрації та проживання на території м. Запоріжжя, має на своєму утриманні одиноку матір, яка хворіє на хронічні захворювання, зокрема перебуває на «Д» обліку. Крім цього, ОСОБА_6 є інвалідом 3 групи по зору, безстроково, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серія 12 ААВ № 505913.

Крім того, матір`ю обвинуваченого було повністю відшкодовано матеріальну шкоду представнику потерпілого, про що він надав відповідну заяву, що не має матеріальних претензій до обвинуваченого.

З огляду на викладене, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_5 не зможе вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити займатися протиправною діяльністю. Суд враховує вищевказані обставини, які характеризують обвинуваченого ОСОБА_5 , який при цьому має повну середню освіту, на його утриманні мається хвора матір.

Викладені обставини, на думку суду, свідчать про відсутність ризиків, які давали б достатні підстави вважати, що обвинувачений може якимось чином порушити покладені на нього Законом процесуальні обов`язки, або переховуватися від суду, або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Отже, на думку суду, прокурором не доведено суду, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України (ч. 1 ст. 183 КПК України), у зв`язку з чим, в задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , терміном на 60 днів - слід відмовити.

Метою застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, зокрема не переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 КПК України - підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Частина 5 статті 202 КПК України передбачає, що у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про відмову у продовженні строку тримання під вартою, про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на інший запобіжний захід, про звільнення особи з-під варти у випадку, передбаченому частиною третьою статті 206 цього Кодексу, або у випадку закінчення строку дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою - підозрюваний, обвинувачений повинен бути негайно звільнений, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Як встановлено в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 засуджений вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06.12.2022 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 місяців. Постановою Запорізького апеляційного суду від 20.03.2023 року вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_5 в частині призначення покарання змінено шляхом його пом`якшення та призначено покарання у виді арешту на строк 4 місяці. Кінець строку відбування покарання припадає на 06.04.2023 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби, який може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

На думку суду, стороною захисту адвокатом ОСОБА_4 надано суду матеріали, які є достатніми для переконання суду та стороннього спостерігача (згідно роз`яснень та позицій ЄСПЛ), що запропонований для обрання запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, на який захисник та обвинувачений просять суд змінити запобіжний захід з тримання під вартою - забезпечить виконання ширма ОСОБА_7 , покладених на нього процесуальних обов`язків та контроль за виконання даної ухвали слід покласти на уповноважену особу ВП № 4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області.

Керуючись ст. ст. 132, 176-178, 181, 184, 186, 193-194, 196, 201, 202, 205, 315 КПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання прокурора про застосування обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України у кримінальному провадженні № 0001106 від 04 серпня 2022 року, запобіжного заходу у виді тримання під вартою - відмовити.

Застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з перебуванням останнього за місцем його реєстрації та мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , строком на два місяці, до 02 червня 2023 року (включно).

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні обов`язки:

1. прибувати до Комунарського районного суду м. Запоріжжя за першою вимогою.

2. не залишати місце постійного проживання, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово, без дозволу суду;

3. Повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 положення ч. 5 ст. 181 КПК України.

Контроль за виконанням ухвали суду про запобіжний захід у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_5 покласти на уповноважених осіб Відділу поліції № 4 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1