Справа №760/6139/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2023 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі представника заявника - адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_5 , подане в його інтересах представником - адвокатом ОСОБА_3 , про скасування арешту майна, -

В С Т А Н О В И В:

17.03.2023 року до суду надійшло зазначене клопотання, яке обґрунтовується тим, що СУ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000269 від 27.07.2022 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358-5 КК України.

В період часу 09-10.02.2023 року на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19.01.2023 року в рамках зазначеного кримінального провадження працівниками ГУ СБ України у м. Києві та Київській області було проведено обшук в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який на підставі договору оренди № 240522 від 24.05.2022 року використовується ОСОБА_5 .

В ході обшуку були вилучені грошові кошти в сумі 81 346 доларів США, на які 22.02.2023 року ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_6 за клопотанням прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 накладено арешт.

За доводами сторони заявника, у даному випадку немає жодних підстав вважати, що грошові кошти, які були вилучені, відповідають критеріям речових доказів, зазначеним у ст. 98 КПК України, оскільки, за версією сторони обвинувачення, грошові кошти, незаконно вкрадені з банківських карток громадян України, в подальшому в безготівковій формі перераховуються на рахунки осіб, які знаходяться на території Л//ДНР, і таким чином здійснюється фінансування тероризму.

До того ж, сторона обвинувачення, при зверненні до суду з клопотанням про проведення обшуку не зазначала про необхідність відшукання та вилучення грошових коштів.

Відповідно до договору № 240522 від 24.05.2022 року приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , орендує ОСОБА_5 та використовує його на власний розсуд. Так, зазначене приміщення використовується для підтримки людей (переважно молоді), які виїхали з тимчасово окупованих територій та з територій, де ведуться активні бойові дії. Крім того, за цією адресою ОСОБА_5 та інші небайдужі громадяни здійснюють волонтерську діяльність.

Вилучені грошові кошти належать ОСОБА_5 та складаються частково з його особистих заощаджень, а частково отримані від різних громадян для волонтерської діяльності.

Таким чином, грошові кошти, вилучені під час обшуку, не мають жодного відношення до предмету розслідування кримінального провадження та, відповідно, не можуть являтися речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

На даний час, всі речі та документи, які були вилучені під час обшуку, слідчим вже оглянуті та повернуті власникам, Повідомлення про підозру нікому не вручене. Тобто особі, яка є законним володільцем арештованого майна, підозру у встановленому законом порядку не пред`явлено і відповідно підстави, передбачені ч.2 ст.170 КПК України, - відсутні.

Крім того, окрім загальних висловів про використання в якості знаряддя вчинення злочину грошових коштів, прокурором не наведено конкретних доказів такого використання.

Враховуючи викладене, просить зобов`язати уповноважену особу повернути грошові кошти в сумі 81 346 доларів США власнику - ОСОБА_5 .

У судовому засіданні представник заявника підтримав подане клопотання та просив його задовольнити з викладених підстав.

Прокурор у судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання, пояснивши, що за перевіркою всіх обставин не було встановлено в діях осіб, які перебували в приміщенні за місцем проведення обшуку, ознак співпраці з особами, причетними до даного кримінального правопорушення.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання та надані докази, вбачається наступне.

Встановлено, що СУ ГУ СБ України у м. Києві та Київської області, за процесуального керівництва прокурорів Київської обласної прокурати, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000269 від 27.07.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358-5 КК України.

В період з 09.02.2023 року по 10.02.2023 року на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19.01.2023 року (справа № 760/1320/23, провадження № 1-кс/760/765/23) старшим слідчим ОСОБА_8 було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено майно, перелік якого міститься в протоколі обшуку, серед якого, зокрема, грошові кошти в сумі 81 346 доларів США.

Відповідно до договору № 240522 від 24.05.2022 року вказане приміщення орендує ОСОБА_5 .

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 22.02.2023 року (справа № 760/3178/23, провадження № 1-кс/760/1603/23) задоволено клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 , накладено арешт (із забороною володіння, користування та розпорядження) на тимчасово вилучене майно під час обшуку, а саме на грошові кошти номіналом 1, 5, 10, 20, 50 та 100 доларів США, на загальну суму 81 346 доларів США у купюрах: номіналом 100 доларів США в кількості 810 шт.; номіналом 50 доларів США в кількості 5 шт.; номіналом 20 доларів США в кількості 4 шт.; номіналом 10 доларів США в кількості 1 шт.; номіналом 5 доларів США в кількості 1 шт.; номіналом 1 долар США в кількості 1 шт.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 цієї статті арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Накладаючи арешт на майно з метою збереження, запобігання втраті чи пошкодження, в ухвалі від 22.02.2023 року слідчий суддя посилався на п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 170 КПК України, враховуючи, що в межах кримінального провадження розслідується факт фінансування тероризму організованою групою в особливо великому розмірі, та беручи до уваги, що слідчим визнано вилучені речі такими, що мають ознаки речових доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Так, адвокат ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_5 , який є власником вилучених в ході обшуку грошових коштів, на які було ухвалою слідчого судді накладено арешт із забороною володіння, користування та розпорядження, звернулася до суду з клопотанням про скасування такого арешту, посилаючись на те, що на даний час факти причетності осіб, які використовують приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , до скоєння злочинів, що є предметом розслідування кримінального провадження № 0000269, не знайшли свого підтвердження, усі вилучені в ході обшуку речі та документи повернуті власникам, тому в подальшому застосуванні заходу забезпечення у вигляді арешту майна на грошові кошти в сумі 81 346 доларів США відпала потреба.

Дані обставини не спростовано прокурором, який приймав участь у судовому засіданні та не заперечував проти задоволення клопотання сторони заявника.

Конституція України гарантує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ст. 41).

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» звернув увагу, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 7 КПК України до засад кримінального провадження відноситься, зокрема, недоторканність права власності.

За положеннями ч. 1 ст. 16 цього Кодексу позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що безпідставними і надмірними є будь-які обмеження, застосовані до права власності ОСОБА_5 .

За правилами ч. 1 ст. 94 КПК України слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для скасування накладеного арешту на грошові кошти, що належить ОСОБА_5 .

Керуючись ст.ст. 98, 170, 173, 174, 309, 376 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_5 , подане в його інтересах представником - адвокатом ОСОБА_3 , про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 22 лютого 2023 року в рамках кримінального провадження № 0000269 від 27 липня 2022 року арешт (із забороною володіння, користування та розпорядження) майна, а саме грошових коштів номіналом 1, 5, 10, 20, 50 та 100 доларів США, на загальну суму 81 346 доларів США у купюрах: номіналом 100 доларів США в кількості 810 шт.; номіналом 50 доларів США в кількості 5 шт.; номіналом 20 доларів США в кількості 4 шт.; номіналом 10 доларів США в кількості 1 шт.; номіналом 5 доларів США в кількості 1 шт.; номіналом 1 долар США в кількості 1 шт., власником яких є ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: