Тарутинський районний суд Одеської області
____________________________________________________________________________________
Справа № 514/1899/18
Провадження по справі № 1-кп/514/20/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року смт Тарутине

Тарутинський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілого - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Тарутине кримінальне провадження, відомості за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000169 від 29 травня 2018 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Тарутине Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Досудовим розслідуванням встановлено, що 29 травня 2018 року близько 14.30 годин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Daewoo Lanos», бежевого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїжджій частині по вул. Центральна, смт Тарутине Одеської області зі сторони автостанції смт Тарутине Одеської області в напрямку с. Красне Тарутинського району Одеської області, в порушення вимог Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, а саме:

п.2.3 «б», відповідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. 12.3 згідно з яким у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

п. 12.4 відповідно до якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год,

проявивши неуважність, не передбачаючи можливості настання суспільно - небезпечних наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити, не вибравши безпечну швидкість руху, не слідкуючи і не врахувавши дорожню обстановку, не впорався з керуванням, внаслідок чого допустив з`їзд автомобіля на ліву сторону проїжджої частини по вул. Центральна, смт Тарутине Одеської області, навпроти домоволодіння №68, де скоїв наїзд на мешканця смт Тарутине Одеської області ОСОБА_4 ..

Внаслідок чого, ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої внутрішньо - черепної травми у формі струсу головного мозку; закритого перелому зовнішньої кісточки лівої малогомілкової кістки; множинних саден, рани голови, обличчя кінцівок, які згідно п. 2.2.2. Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 №6, відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Отримані ОСОБА_4 тілесні ушкодження перебувають у прямому причинно - наслідковому зв`язку з діями ОСОБА_5 , що виявились у порушенні правил дорожнього руху.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковані органом досудового слідства за ч.1 ст. 286 КК України за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху, особою яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 заявив клопотання про закриття кримінального провадження та звільнення його від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачені п.2 ч.1 ст. 49 КК України.

Захисник ОСОБА_6 підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Прокурор не заперечував проти клопотання обвинуваченого, посилаючись на те, що дійсно з моменту скоєння ним злочину, який відноситься до злочину невеликої тяжкості пройшло більше трьох років, а тому є підстави для звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 залишив дане питання на розсуд суду.

Обвинуваченому ОСОБА_5 судом було роз`яснено, що звільнення особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі, на підставі ст. 49 КК України, є нереабілітуючою підставою, між тим, обвинувачений ОСОБА_5 зазначив, що вину він не визнає, проте підтримав заявлене клопотання.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши клопотання обвинуваченого суд прийшов до наступного.

Згідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Так, злочини передбачені ч. 1 ст. 286 КК України, згідно ст. 12 КК України є не тяжким кримінальним правопорушенням.

Згідно ст. 44 КК України особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності здійснюється виключно судом.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину.

Враховуючі зазначене, судом встановлено, що ОСОБА_5 не ухилявся від кримінальної відповідальності, та не вчиняв будь-якого іншого злочину, зазначені твердження не спростовані учасниками судового провадження належними доказами, що дає суду підстави дійти висновку, що строки давності не переривалися.

Таким чином, виходячи з системного аналізу норм кримінального та кримінального процесуального законодавства, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим. Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження. Суд, за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, та за згодою обвинуваченого, ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Так, суд перевіривши законність заявленого клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 з огляду на те, що кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , вчинено 29.05.2018 року, отже, після вчинення зазначеного злочину до дати вирішення питання про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності минуло три роки, перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності не переривався, суд приходить до переконання, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про його звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, а кримінальне провадження №0000169 від 29 травня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, підлягає закриттю.

Відповідно до ч.5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Крім того, в ході судового розгляду, цивільний позивач ОСОБА_7 пред`явлено цивільний позов до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 42 077 грн. 00 коп. та моральної шкоди в розмірі 22 000 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 7 Постанови пленуму ВСУ від 31.03.1989 №3 «Про практик застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майна» у разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається, а має бути залишений без розгляду. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

Враховуючі зазначене, суд вважає, що позовні вимоги потерпілого ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_5 матеріальної та моральної шкоди, можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття провадження на підставах, зазначених у п.1 ч.2 ст. 284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. З урахуванням того, що провадження щодо ОСОБА_5 закрито з нереабілітуючих підстав, потерпілий має право вирішити питання про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч. 1ст. 126 КПК України питання щодо процесуальних витрат суд вирішує у вироку суду або ухвалою.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.

Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.

Так, згідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 у справі № 598/1781/17 КПК не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат виключно обвинувальним вироком. Суд, ухвалюючи остаточне рішення за результатами розгляду кримінального провадження (вирок або ухвалу), вирішує питання щодо розподілу процесуальних витрат. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Так, враховуючи, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 закривається за нереабілітуючими підставами, а тому процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 1716,00 грн., пов`язаних з проведенням судової авто - технічної експертизи підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_5 .

Долю речових доказів у справі необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

В силу ч. 4 ст. 174 КПК України у зв`язку із закриттям кримінального провадження судом слід скасувати накладений арешт майна на підставі ухвали слідчого судді Тарутинського районного суду Одеської області від 31.05.2018 року .

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 284-286, 314-316 КПК України , ст. ст. 12, 49 КК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до відповідальності та закриття кримінального провадження №0000169 від 29.05.2018 року - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Тарутине Одеської області від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до відповідальності.

Кримінальне провадження, відомості за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000169 від 29.05.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України - закрити у зв`язку із закінченням строків давності.

Арешт майна, накладений на підставі ухвали слідчого судді Тарутинського районного суду Одеської області від 31.05.2018 року, а саме на автомобіль марки «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , бежевого кольору - скасувати.

Речові докази по справі, які передані на відповідальне зберігання ОСОБА_5 , а саме автомобіль марки «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , бежевого кольору - вважати повернутим обвинуваченому ОСОБА_5 .

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави документально підтверджені витрати, пов`язані з проведенням судової авто - технічної експертизи у розмірі 1716 (одна тисяча сімсот шістнадцять) гривень 00 коп.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 матеріальної та моральної шкоди - залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_4 його право на звернення з позовом про відшкодування шкоди у цивільному порядку.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду на протязі 7 (семи) днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1