ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року

м. Київ

справа № 461/2092/19

провадження № 51-2915км22

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на ухвалу Львівського апеляційного суду від 30 червня 2022року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000239 від 18 січня 2019 року, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Орховичі Самбірського району Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , такого, що в силу ст. 89 КК не має судимостей,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1 та 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК.

Зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і встановлені обставини

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 травня 2022 року кримінальне провадження № 0000239 від 18 січня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1 і 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК, закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 30 червня 2022 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а ухвалу місцевого суду без змін.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування оскаржуваного судового рішення та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Вимоги обґрунтовує тим, що рішення є незаконним і необґрунтованим, оскільки апеляційний суд не звернув уваги на те, що стороні захисту було відкрито матеріали провадження в порядку ст. 290 КПК за 4 дні до закінчення строку досудового розслідування (14 березня 2019 року) та супровідним листом, датованим 14 березня 2019 року, скеровано до Галицького районного суду м. Львова відповідно до положень ст. 219 КПК.

Прокурор вказує, що відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 711/3111/19, кінцевим моментом досудового розслідування є його закінчення, яке пов`язане із фактичним направленням обвинувального акта до суду, а не отримання його судом, як про це неправильно зазначив апеляційний суд. Отже, стороною обвинувачення норм процесуального закону не порушено.

У запереченні на касаційну скаргу прокурора ОСОБА_6 просить залишити її без задоволення, а ухвалу апеляційного суду без зміни.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор підтримала касаційну скаргу та просила її задовольнити.

Мотиви Суду

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ст. 438 КПК предметом перегляду справи в касаційному порядку можуть бути істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК).

Як убачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції закрив кримінальне провадження № 0000239 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1 і 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК. Своє рішення мотивував тим, що на момент фактичного надходження обвинувального акту до суду (25 березня 2019 року) пройшли строки досудового розслідування.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій порушував питання про її скасування у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вказував на помилковий висновок місцевого суду, оскільки обвинувальний акт фактично направлено до суду 14 березня 2019 року в строки, передбачені ст. 219 КПК.

Зокрема, в апеляційній скарзі прокурор вказував на те, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про те, що обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 фактично надійшов на адресу Галицького районного суду м. Львова 25 березня 2019 року вх. № 9539 із супровідним листом від 14 березня 2019 року. При цьому посилався на правову позицію, викладену в постанові Верховного суду від 15 вересня 2021 року у справі № 711/3111/19, у якій зазначено, що кінцевим моментом досудового розслідування є його закінчення, яке пов`язане із фактичним направленням обвинувального акта до суду, а не отримання його судом.

Апеляційний суд не погодився з доводами прокурора і залишив рішення першої інстанції без змін.

З такими висновками апеляційного суду Суд не погоджується.

Так, положеннями ст. 219 КПК визначено, що строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення у ЄРДР до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження (ч. 1 ст. 219 КПК); з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину (п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК).

Відповідно до висновку, який викладений у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 вересня 2021 року (справа № 711/3111/19), кінцевим моментом строку досудового розслідування є його закінчення, яке, як етап кримінального провадження, законодавець пов`язує у часі зі зверненням з обвинувальним актом до суду (його фактичним направленням). А тому в межах строку досудового розслідування обвинувальний акт має бути не лише складено, затверджено та вручено, а й безпосередньо направлено на адресу суду.

Перевірка судом першої інстанції у підготовчому провадженні дотримання прокурором вимог, передбачених статтями 291, 293 КПК, а також виконання ним приписів статті 219 КПК в частині направлення обвинувального акта у строки досудового розслідування є передумовою набуття підозрюваним у вчиненні злочинів, які не є тяжкими чи особливо тяжкими проти життя та здоров`я особи, процесуального статусу обвинуваченого стосовно якого, відповідно до частини 1 статті 337 КПК, має здійснюватися судовий розгляд.

Направлення прокурором обвинувального акта після закінчення досудового розслідування до суду поза межами строків досудового розслідування у кримінальних провадженнях щодо злочинів, які не є тяжкими чи особливо тяжкими проти життя та здоров`я, виключає набуття особою процесуального статусу обвинуваченого (підсудного), а, отже, унеможливлює розгляд в суді кримінального провадження по суті та тягне за собою закриття кримінального провадження на підставі пункту 10 частини 1 статті 284 КПК.

Як встановили суди попередніх інстанцій, ОСОБА_6 17 січня 2019 року повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 307 КК; 18 січня 2019 року - повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри.

Отже, останнім днем строку досудового розслідування було 18 березня 2019 року.

У подальшому, 14 березня 2019 року ОСОБА_6 повідомлено про оголошення додаткової підозри та складено обвинувальний акт у кримінальному провадженні і цього ж дня, в порядку ст. 290 КПК повідомлено про завершення досудового розслідування та надано підозрюваному доступ до матеріалів, з якими він у цей же день ознайомився.

Згідно супровідного листа, який міститься у матеріалах провадження, обвинувальний акт у кримінального провадженні № 0000239 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1 і 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК, скеровано до Галицького районного суду м. Львова 14 березня 2019 року.

Згідно штампу, який міститься на вказаному супровідному листу, обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 надійшов до Галицького районного суду м. Львова 25 березня 2019 року.

Місцевий суд, закриваючи кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК з підстави закінчення строків досудового розслідування, неправильно виходив з кінцевого строку його закінчення - з моменту надходження обвинувального акта щодо ОСОБА_6 до місцевого суду (25 березня 2019 року), проте законодавець пов'язує цей строк - з моменту фактичного направлення обвинувального акта на адресу суду (14 березня 2019 року), як про це обгрунтовано зазначав прокурор в апеляційній скарзі.

Вищенаведені вимоги процесуального закону суд апеляційної інстанції залишив поза увагою, унаслідок чого допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, які є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК є підставою для скасування такого судового рішення і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

При новому розгляді в суді апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, апеляційний розгляд здійснити відповідно до вимог КПК та прийняти законне й обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, задовольнити частково.

Ухвалу Львівського апеляційного суду від 30 червня 2022 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3