Справа № 305/1667/22
Провадження по справі № 1-кп/305/390/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.11.2022 року м. Рахів
Рахівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого судді : ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участі: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Рахівського районного суду Закарпатської області кримінальне провадження №0000279 від 18.07.2022 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Середнє Водяне Тячівського району Закарпатської області, українки, громадянки України, з неповною середньою освітою, не працюючої, неодруженої, на утриманні осіб не має, невійськовозобов`язаної, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 , 17 липня 2022 року близько 15 години 00 хвилин, не маючи водійських навиків та вмінь керування квадроциклом, керуючи технічно справним квадроциклом марки «ATVA503» без державної реєстрації, рухаючись по автодорозі місцевого значення, в межах населеного пункту смт. Кобилецька Поляна, Рахівського району Закарпатської області, неподалік будинку № 144, грубо порушила вимоги п.п. 1.5; 2.3 «б» та 1.10 (в частині тлумачення поняття «проїзна частина», «смуга руху») Правил дорожнього руху України, а саме:

- п. 1.5: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

- п. 2.3: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну… і не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі…»;

- п. 1.10 «Терміни, що наведені у цих Правилах, мають таке значення: проїзна частина елемент дороги, призначений для руху нерейкових транспортних засобів …; смуга руху поздовжня смуга на проїзній частині завширшки щонайменше 2,75 м, що позначено або не позначена дорожньою розміткою і призначена для руху нерейкових транспортних засобів; узбіччя відведений конструктивно або суцільною лінією дорожньої розмітки елемент автомобільної дороги, який прилягає безпосередньо до зовнішнього краю проїзної частини, розташованої з нею на одному рівні та не призначений для руху транспортних засобів».

Тобто, під час руху, водій ОСОБА_4 при керуванні квадрациклом, маючи можливість оцінити дорожні умови і дорожню обстановку, рухаючись автодорогою місцевого значення в напрямку будинку АДРЕСА_1 , маючи ще малолітнього пасажира ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який сидів з переду водія біля бензобаку квадроцикла, через власну неуважність та необережність маючи намір загальмувати, переплутала ручку гальм з ручкою акселератора, внаслідок чого втратила керованість квадрациклом та виїхала на зустрічну смугу руху де допустила падіння з містка в русло потічка. Внаслідок падіння пасажир вище вказаного квадроцикла, малолітній ОСОБА_8 , отримав тілесні ушкодження, у вигляді: ЗЧМТ, лінійного перелому лобної кістки та вдавленого перелому лобної кістки з права, забою головного мозку, забою верхньої губи, і які згідно пункту 2.1.3. «б» Наказу міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17.01.1995 року відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень.

З технічної точки зору, причиною настання даної ДТП, є факт невідповідності дій водія квадроцикла марки «ATVA503» без державного номерного знаку, ОСОБА_4 технічним вимогам п.п. 1.5, 2.3 «б» та 1.10 (в частині тлумачення поняття «проїзна частина», «смуга руху») ПДРУ, і ці невідповідності, з технічної точки зору, перебувають у причинно наслідковому зв`язку з фактом настання даної пригоди .

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Обвинувачена ОСОБА_4 , визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю погодилась зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що його підтверджують та відмовилась від їх дослідження під час судового розгляду. Також в судовому засіданні обвинувачена зазначила, що водійського посвідчення не має та просила суд суворо її не карати.
Прокурор в судовому засіданні зазначив, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 доведена, обтяжуючі обставини відсутні, пом`якшуючими обставинами є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку, просив визнати ОСОБА_4 винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами та з застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України.

Потерпіла, в судовому засіданні, вказала, що претензій морального та матеріального характеру до обвинуваченої не має, на даний час з дитиною все добре, завдані збитки їй відшкодовані та просила суд суворо не карати обвинувачену ОСОБА_4 ..
Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_5 , просив суд призначити обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі, без позбавленням права керувати транспортними засобами та з застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, враховуючи, що обвинувачена раніше не судима, до кримінальної відповідальності притягається в перше, вину свою визнала в повному обсязі, щиро розкаялась.
Оскільки викладені обставини обвинувачена не оспорює, повністю їх визнала, тому, з урахуванням позиції обвинуваченої і думки прокурора, а також інших учасників процесу, які вважали недоцільним досліджувати докази, які ніким не оспорюються і повністю визнані обвинуваченим, суд розглянув справу згідно ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому суд в судовому засіданні переконався, що учасники кримінального провадження, у тому числі обвинувачена, правильно розуміють зміст цих обставин, роз`яснивши, що в подальшому вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, а тому у суду відсутні сумніви щодо добровільності позиції учасників кримінального провадження проводити судовий розгляд в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Окрім наведеного, за ініціативою сторін кримінального провадження в судовому засіданні досліджено письмові докази, які характеризують особистість обвинуваченої ОСОБА_4 , з яких встановлено, що остання характеризується позитивно, раніше не судима, до кримінальної відповідальності притягається вперше, а також відповідно до медичних довідок на обліку лікарів нарколога, психіатра та у туб. кабінеті не перебуває.
Враховуючи наведене, приймаючи до уваги пояснення обвинуваченої, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження прийшов до висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості обвинуваченої ОСОБА_4 за обставин, зазначених органом досудового розслідування в обвинувальному акті.
Таким чином, суд вважає вину ОСОБА_4 доведеною повністю, її дії судом кваліфікуються за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Вирішуючи питання про призначення покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь та характер суспільної небезпеки діяння вчиненого обвинуваченою, всі обставини по справі в їх сукупності, особу обвинуваченої, яка щиро розкаялась у вчиненому, сприяла розкриттю злочину, добровільно відшкодувала завдані збитки і визнає ці обставини пом`якшуючими покарання.

Обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_4 згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Зі змісту ст. 62 Конституції України вбачається, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При призначенні покарання ОСОБА_4 за ч.2 ст.286 КК України, суд враховує конкретні обставини справи, зокрема, що внаслідок вчиненого нею злочину дитина потерпілої отримала тяжкі тілесні ушкодження, однак на даний час дитина почуває себе добре та потерпіла не має до обвинуваченої будь-яких претензій, збитки потерпілій відшкодовані.

Судом враховані обставини дорожньо-транспортної пригоди, з яких випливає, що порушення правил дорожнього руху носило умисний характер з боку ОСОБА_4 , яка грубо порушила вимоги п.п. 1.5, 2.3 «б», 1.10 (в частині тлумачення поняття «проїзна частина», «смуга руху») Правил дорожнього руху України, внаслідок чого дитина потерпілої отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Зазначені обставини у сукупності з даними про особу обвинуваченої і її поведінкою свідчить про істотне зниження ступеня тяжкості вчиненого злочину.

З урахуванням наведеного, обставин вчиненого діяння, та практику Європейського суду з прав людини щодо призначення покарання, враховуючи дані про особу винної і того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання, її поведінку за період кримінального процесуального провадження, суд вважає за можливе застосувати до неї покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням статей 75, 76 КК України.

Щодо особи обвинуваченої ОСОБА_4 , суд враховує зокрема те, що обвинувачена раніше до кримінальної відповідальності не притягалась, повністю визнала свою винуватість, виявляє щире каяття, має міцні соціальні зв`язки, на диспансерних обліках в наркологічному та психоневрологічному диспансері не значиться, за місцем проживання характеризується позитивно, збитки завдані кримінальним правопорушенням відшкодовані в повному обсязі.

Судом також враховано, що потерпіла вибачила обвинувачену, наполягає на мінімальному покаранні для ОСОБА_4 ..

З урахуванням обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, особи обвинуваченої, її ставлення до вчиненого нею діяння, зокрема, що обвинувачена визнала свою провину, усвідомила протиправну поведінку, жалкує з приводу вчиненого злочину, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд приходить до переконання про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі.

Разом з тим, суд вважає можливим виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства та доцільним призначити їй покарання із застосуванням положень ст.ст. 75,76 КК України, що на думку суду, буде доцільним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових злочинів, відповідно до ст. 50 КК України мети покарання.

Суд також вважає за необхідне не призначити ОСОБА_4 додаткове покарання, передбачене ч.2 ст.286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, тому що остання взагалі не має посвідчення водія, а також щиро розкаялась у вчиненому та не мала мети вчиняти ДТП.

Відповідно до правового висновку Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленого в ухвалі від 24.11.2015 року, підставами для судового розсуду (судової дискреції) при призначенні покарання виступають: кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючи норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), при визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта.

Призначаючи ОСОБА_4 зазначене вище покарання за ч.2 ст.286 КК України, суд виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченої, для запобігання вчиненню нею нових злочинів, таким, що відповідає її особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Тому, суд вважає можливим виправлення обвинуваченої без відбування покарання в умовах ізоляції від суспільства із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України при призначенні обвинуваченій ОСОБА_4 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді мінімального строку покарання передбаченого санкцією вищевказаної статті з мінімальним іспитовим строком.

При цьому, суд вважає таке рішення справедливим та достатнім для досягнення мети покарання таким, що відповідає принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Щире каяття обвинуваченої в даній ситуації ґрунтується на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки і характеризується щирим осудом цієї поведінки, бажанням виправити ситуацію, а також готовність нести кримінальну відповідальність.

ОСОБА_4 був обраний запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, який на даний час сплинув, до набрання вироком законної сили запобіжний захід останній, не обирати.

Процесуальні витрати на залучення експертів відсутні.

Долю речових доказів, зокрема, квадроцикла марки «ATVA503», без державної реєстрації, який знаходиться на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області, суд вирішує наступним чином.

Виходячи з положень ст.100 КПК України, суд вважає за необхідне: квадроцикл марки «ATVA503», без державної реєстрації повернути ОСОБА_4 , яка фактично володіла ним під час скоєння ДТП, оскільки суду інших даних про власника вказаного квадроциклу не надано.

Будь-які інші речові докази суду не надавались та у реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні, у зв`язку з чим у суду відсутні правові підстави для вирішення питання про їх долю.

Керуючись ст. ст. 373,374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити їй покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком, якщо вона протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину.

У відповідності до п.п. 1,2 ч. 1, п. 2. ч. 3 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 обов`язки протягом іспитового строку: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Речові докази по справі: квадроцикл марки «ATVA503», без державної реєстрації, повернути - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На вирок може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженій ОСОБА_9 та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1