Єдиний унікальний номер: 343/202/22
Номер провадження: 1-кп/0343/27/23
У Х В А Л А

про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

25 січня 2023 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

судді - ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в приміщенні Долинського районного суду Івано-Франківської області та в режимі відеоконференції з ДУ "Івано-Франківська УВП (№12)" м. Івано-Франківськ клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

за участю: прокурора Долинського відділу Калуської окружної прокуратури - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

у провадженні Долинського районного суду Івано-Франківської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

24 січня 2023 року на електронну адресу суду прокурор скерувала клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, яке цього ж дня вручено обвинуваченому, про що свідчить його розписка.

Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, за що передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років. 07.12.2021 йому повідомлено про підозру у вчиненні вказаного злочину. Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 03.02.2022 ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 03.04.2022, який неодноразово продовжувався. В тому числі, ухвалою Долинського районного суду від 05 грудня 2022 року - продовжено строк на 60 днів - до 02 лютого 2023 року включно. Під час досудового слідства було встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати і на даний час, а саме: ОСОБА_3 може переховуватись від суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Підставами вважати, що ОСОБА_3 може переховуватися від суду, а також іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню є те, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину та усвідомлює неминучість покарання за нього, не має постійного джерела доходу для існування та міцних соціальних зв`язків, офіційно не одружений, проживав за адресою, відмінною від свого місця реєстрації. Крім того, обвинувачений заявив клопотання про виклик свідків, що не виключатиме ризику незаконно впливати на них.

Застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, особистого зобов`язання, застави чи домашнього арешту є неможливе, оскільки ОСОБА_3 не проживав за адресою своєї реєстрації, не має постійного джерела доходу, міцних соціальних зв`язків, тобто останній самостійно не матиме змоги внести значний розмір застави, а мінімальний розмір застави не забезпечить належної поведінки обвинуваченого, порушення ж умов домашнього арешту має наслідком застосування грошового стягнення чи більш суворішого запобіжного заходу, також відсутні особи, що заслуговують на довіру, які готові та можуть поручитися за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та забезпечити його явку до суду на першу про те вимогу.

У зв`язку із наведеним, є достатньо підстав вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вказаним ризикам, а тому слід продовжувати застосовувати щодо ОСОБА_3 запобіжний захід тримання під вартою.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання про продовження строку тримання під вартою підтримала з підстав, наведених у ньому. Просила продовжити ОСОБА_3 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 60 днів, оскільки не перестали існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 заперечив щодо продовження йому строку тримання під вартою, просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. На обгрунтування своїх заперечень зазначив про безпідставність пред`явленого йому обвинувачення в частині настання смерті потерпілого саме від нанесених ним йому ударів. Також вказав на голослівність тверджень прокурора про вплив на свідків, тим більше на тих, що уже допитані. Він дорожить своєю співжителькою, яка є матір`ю його дитини, тому жодної кривди їй би не вчинив. Навпаки, просить змінити йому запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з позбавленням волі, щоб він міг допомогти ОСОБА_6 , оскільки остання з дитиною перебуває в скрутному становищі, змушена проживати в чужих людей, так як в будинку за її місцем реєстрації немає ні світла, ні тепла.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні просив змінити запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою на більш м`який, оскільки при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження ним встановлено, що саме стороною обвинувачення не перевірені всі обставини, на які вказував його підзахисний, наслідком чого є наявність значних суперечностей у долучених доказах на підтвердження винуватості ОСОБА_3 . А відтак відсутня така умова для застосування найсуворішого запобіжного заходу, як обгрунтована підозра. Відсутні і ризики, на які посилається прокурор, оскільки обвинувачений немає наміру скриватися від суду, а навпаки, хоче в суді встановити дійсні обставини кримінального правопорушення.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши письмові докази, вважає, що клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає до задоволення з таких підстав.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установи тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ.

Тримання під вартою як запобіжний захід може бути застосовано лише у разі, якщо прокурор наявною сукупністю дозволених законом при прийнятті цього рішення засобів доказування доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим в ст. 177 КПК, крім випадків, передбачених ч. 8 ст. 176 КПК (остання закріплює перелік злочинів, при підозрі або обвинуваченні у вчиненні яких, під час дії воєнного стану до військовослужбовців може бути застосований винятково запобіжний захід у вигляді тримання під вартою).

З матеріалів кримінального провадження вбачається наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення проти життя, за який, у разі визнання його винуватим, передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, тому обраний запобіжний захід відносно обвинуваченого узгоджується з правовою позицією, викладеною у рішенні Європейського суду у справі за скаргою «Москаленко проти України», де зазначено, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. При цьому суд звертає увагу, що не може на даній стадії давати оцінку доказам та суперечностям чи недолікам, на які вказує захисник та з приводу усунення яких викликані свідки, заявлені обвинуваченим, а також вирішуються інші клопотання. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», у справі «Феррарі-Браво проти Італії») наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів і відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок про те, що дана особа могла вчинити злочин. Затримання і тримання особи під вартою допустимі не лише у випадку доведеності факту скоєння злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою попереднього розслідування та судового слідства, досягненню мети якого і є тримання під вартою. Факти, що викликали підозру, не обов`язково повинні бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження, або навіть пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Вирішуючи ж питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, суд враховує вимоги п. 3, 4, 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження ОСОБА_3 строку тримання під вартою, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Як визначено положеннями ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд вважає належним чином вмотивованим, а викладені в клопотанні судження - такими, що ґрунтуються на вимогах закону та свідчать про продовження існування ризиків, визначених у п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підставами вважати, що ОСОБА_3 може переховуватися від суду є те, що він не має постійного джерела доходу для існування та міцних соціальних зв`язків, офіційно не одружений, у свідоцтві про народження дитини, яку він називає своєю, він батьком не записаний, проживав за адресою відмінною від свого місця реєстрації.

Підставами вважати, що ОСОБА_3 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином є те, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, усвідомлює неминучість покарання за нього у разі доведення його винуватості.

Крім того, суд звертає увагу на те, що обвинуваченим заявлено клопотання про виклик свідків, які на неодноразові виклики до суду не з`являються, що може спонукати його до їх переслідування з метою впливу на них.

Стороною захисту не наведено вагомих підстав вважати, що обставини, які вказують на наявність заявлених прокурором ризиків, запобігання спробам яких є метою та підставами застосування запобіжного заходу, змінилися, та відповідно, вони зменшились, а також, що після прийняття рішень про застосування запобіжного заходу виникли нові обставини.

Судом не встановлено і відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважали ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Тримання під вартою обвинуваченого, як запобіжний захід, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя, в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Прокурором також доведено, а стороною захисту не спростовано, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Так, клопочучи про застосування домашнього арешту, стороною захисту суду не надано жодного доказу про дійсне місце проживання обвинуваченого, оскільки як зазначено вище, таке є відмінним від місця його реєстрації, та про можливість у вказаному житлі застосування такого запобіжного заходу, а пояснення ОСОБА_3 в цій частині є суперечливими: зокрема, чи придатне дане житло до проживання, чи не буде порушувати застосування запобіжного заходу права власника та неповнолітньої дитини, тощо. Також суд враховує твердження сторони обвинувачення про те, що обвинувачений не має постійного джерела доходу, міцних соціальних зв`язків, тобто останній самостійно не матиме змоги внести значний розмір застави, а мінімальний розмір застави не забезпечить належної поведінки обвинуваченого, порушення ж умов домашнього арешту має наслідком застосування грошового стягнення чи більш суворішого запобіжного заходу. Відсутні й особи, що заслуговують на довіру, які готові та можуть поручитися за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та забезпечити його явку до суду на першу про те вимогу.

Таким чином, враховуючи наявні відомості про особу обвинуваченого, відсутність у нього соціально-стримуючих факторів, які б давали підстави вважати, що він не буде переховуватись від суду та не перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується, суд приходить до висновку, що є достатні підстави для того, щоб клопотання прокурора задовольнити та продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 строк тримання під вартою на 60 днів.

На підставі викладеного, ст. 177, 196, 197, 199, 205, 376, 395, 532, 534 КПК України та керуючись ст. 331 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_3 задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний ОСОБА_3 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України, продовжити строком на 60 (шістдесят) днів - до 25 березня 2023 року включно.

Ухвала в частині продовження строків тримання під вартою діє 60 (шістдесят) днів та підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвалу для виконання та для вручення обвинуваченому під розписку направити начальнику ДУ "Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)", м. Івано-Франківськ.

Контроль за виконанням ухвали в частині продовження строку тримання під вартою покласти на прокурора у даному кримінальному провадженні.

Ухвала суду може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Долинський районний суд Івано-Франківської області. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя: ОСОБА_1