У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«02» лютого 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 січня 2023 року, щодо

ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України,

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 січня 2023 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 29 березня 2023 року.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 будь-який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, в тому числі, домашній арешт із забороною залишати житло в нічний час, поклавши на нього обов`язки:

-прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду;

-не відлучатися із м. Миколаєва, без дозволу слідчого, прокурора чи суду (в залежності від стадії кримінального провадження);

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд (в залежності від стадії кримінального провадження) про зміну місця свого проживання та роботи;

-утримуватись від спілкування зі свідками по кримінальному провадженню;

-здати (у разі наявності) на зберігання слідчому документи, що надають право на виїзд з України;

-носити електронний засіб контролю.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Зазначив, що судом при винесенні оскаржуваної ухвали не враховано, що стороною обвинувачення не доведено обставини, передбачені вимогам ч. 1 ст. 194 КПК України.

Вважає, що ризики, на які посилається сторона обвинувачення в клопотанні, також не доведені. Зазначив, що ОСОБА_7 має місце проживання в м. Миколаєві, стійкі соціальні зв`язки (дружину та дитину), є військовослужбовцем та наміру переховуватись не має. Органами досудового слідства не надано будь-яких фактів та відомостей, що ОСОБА_7 раніше переховувався від слідства чи суду.

Вказав, що ризик незаконно впливати на потерпілих чи свідків ОСОБА_7 не мав і має наміру. Вплив на свідків також не доведено. Зазначив, що потерпілий ОСОБА_8 будь-яких матеріальних чи моральних претензій до обвинуваченого ОСОБА_7 не має. Потерпілий навіть не заперечує на укладення угоди обвинуваченого з прокурором про визнання винуватості із призначенням покарання з іспитовим строком відповідно до ст. 75 КК України.

Щодо ризику вчинення інших злочинів або продовжувати вчиняти злочини, то захисник вважає, що стороною обвинувачення не доведено та не зазначається, що ОСОБА_7 вчинив ще якісь кримінальні правопорушення, по яким йому буде пред`явлено повідомлення про підозру.

Вказав, що наявність тих чи інших ризиків, повинно обґрунтовуватись доказами, які відповідають вимогам КПК України. Лише за такого підходу, рішення постановлене судом буде законним, вмотивованим. Вважає, що в оскаржуваному судовому рішенні таке вмотивування відсутнє.

Зазначив, що суд не навів переконливих доводів щодо неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

На думку захисника, відсутні підстави для обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, і, достатнім заходом для забезпечення виконання ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків є запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

В провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва перебуває обвинувальний акт за №0001729 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Від прокурора надійшло клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки заявлені раніше ризики відповідно до ст. 177 КПК України не відпали.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд дійшов висновку, що продовжують існувати ризики переховування ОСОБА_7 від органів слідства та суду, впливу на свідків та потерпілого, вчинення іншого кримінального правопорушення. З урахуванням тяжкості злочину та наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд дійшов висновку про необхідність продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу, не зможе запобігти встановленим ризикам.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 заяву про його доставку в судове засідання не подавав. Захисник ОСОБА_9 просив задовольнити апеляційну скаргу та обрати обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби.

Прокурор просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд дійшов таких висновків.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону.

З наданих судом першої інстанції матеріалів вбачається, що в провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва перебуває обвинувальний акт за №0001729 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Під час судового розгляду кримінального провадження прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки заявлені раніше ризики відповідно до ст. 177 КПК України не зменшилися.

Судом враховано, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, наразі обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, що підтверджує наявність ризику вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень. Про існування ризику впливу на свідків і потерпілого свідчить те, що обвинуваченому відомо анкетні дані та місце проживання свідків, та потерпілого, а тому перебуваючи на волі ОСОБА_7 може вживати заходи впливу на вказаних осіб шляхом умовлянь, погрозами, примушувати їх змінити надані раніше покази, тим самим незаконно впливати на свідків.

Окрім того, суддя вважав, що тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Суд першої інстанції достатньо мотивував рішення в частині наявності ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України у вигляді можливості обвинуваченим переховуватися від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків і потерпілого у кримінальному провадженні та вчинення ним інших кримінальних правопорушень, які не зменшилися.

Суд вважає правильними висновки суду першої інстанції, що зазначені ризики продовжують існувати та їм неможливо запобігти в умовах застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу більш м`якого, ніж тримання під вартою, і що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Суд погоджується з рішенням суду першої інстанції про необхідність продовження щодо обвинуваченого строку тримання під вартою, оскільки рішення належним чином мотивоване, клопотання прокурора розглянуто відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України.

За такого, відсутні підстави для скасування ухвали про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, про що просить апелянт.

Керуючись ст. 376, 405, 407, 424, 425, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 січня 2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_10