У Х В А Л А

іменем України

Справа № 210/1029/23

Провадження № 1-кс/210/418/23

"24" лютого 2023 р. Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

адвоката ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні в м. Кривому Розі в режимі відео конференції клопотання старшого слідчого відділу розслідування ОВС та злочинів учинених ОГ і ЗО СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 в рамках кримінального провадження № 0000608 від 01.10.2021 року щодо застосування запобіжного заходу вигляді тримання під вартою до підозрюваного:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 2551 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу надійшло клопотання старшого слідчого відділу розслідування ОВС та злочинів учинених ОГ і ЗО СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 в рамках кримінального провадження № 0000608, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.10.2021 року щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 2551 КК України. Необхідність застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий обґрунтовує тим, що в провадженні СВ відділення поліції № 2 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0000608 від 01.10.2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255-1, ч. 1 ст. 255-3 КК України.

Постановою начальника СУ ГУНП в Дніпропетровській області до складу групи слідчих у зазначеному кримінальному провадженні включено слідчих відділу розслідування ОВС та злочинів учинених ОГ і ЗО СУ ГУНП в Дніпропетровській області.

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснюється прокурорами відділу Дніпропетровської обласної прокуратури.

Згідно з положеннями статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відповідальності за злочини, вчинені злочинною спільнотою» від 04.06.2020 № 671-ІХ внесено зміни в тому числі до Кримінального кодексу України з метою виключення впливу суб`єктів злочинної ієрархії на криміногенні, економічні та політичні процеси в державі; припинення злочинної діяльності спільнот та їх учасників; ліквідування ієрархії злочинного світу та його традицій.

Однак, ОСОБА_6 (кримінальне прізвисько « ОСОБА_8 »), ІНФОРМАЦІЯ_1 , достовірно знаючи про запровадження в Україні кримінальної відповідальності за вплив суб`єктів злочинної ієрархії на суспільні відносини, в тому числі криміногенні, набув статусу суб`єкта підвищеного злочинного впливу та у подальшому поширив вказаний злочинний вплив за наступних обставин.

Протягом 2020 року, більш точної дати в ході досудового розслідування не встановлено, протиставляючи себе нормам законності та бажаючи продовжувати свою діяльність в противагу загальновизнаним етичним правилам існування в правовому суспільстві, знаходячись у невстановленому в ході досудового розслідування місці при невстановлених в ході досудового слідства обставинах, невстановлена в ході досудового слідства особа, яка у кримінальному світі є суб`єктом підвищеного злочинного впливу, надала ОСОБА_6 статус суб`єкта підвищеного злочинного впливу на території Дніпропетровської області, а саме «смотрящий за м. Кривий Ріг та Криворізьким районом Дніпропетровської області».

Одночасно з цим, отримавши статус суб`єкта підвищеного злочинного впливу, ОСОБА_6 зобов`язувався дотримуватися чітко визначених правил особистісної поведінки щодо взаємовідносин з іншими категоріями криміногенного світу та поширення свого злочинного впливу, серед яких:

- повне неприйняття зовнішніх загальноприйнятих норм і правил поведінки;

- підтримка в місцях позбавлення волі засуджених (арештованих) у вигляді «гріву», тобто забезпечення осіб які відбувають покарання пов`язане з позбавленням волі у відповідних виправних установах, певними матеріальними благами, а саме: продукти харчування, предмети побуту, грошові кошти, мобільні телефони, сім-картки, алкогольні напої та інше;

- контроль та розподіл «Воровським общаком» тобто грошові кошти отримані злочинним шляхом, які зберігаються суб`єктом підвищеного злочинного впливу, з метою забезпечення, існування та функціонування усіх ланок криміногенного суспільства на території певних адміністративних територіальних одиниць;

- поширення злочинного впливу на території м. Кривого Рогу та Криворізького району Дніпропетровської області, шляхом надання особам статусу суб`єкта підвищеного злочинного впливу, так званих «смотрящих або старшого за районом», тобто надання особам повноваження вирішення за грошову винагороду спірних питань та конфліктних ситуацій які виникають між громадянами на підконтрольній даному суб`єкту злочинного впливу території (виступають в ролі третейського судді); підшукування підприємців (фермерів) та інших осіб, яких обкладають щомісячною даниною, яка в подальшому розподіляється на особисте збагачення, «воровський общак» та забезпечення «гріву» осіб, що перебувають в місцях позбавлення волі.

Так, ОСОБА_6 маючи статус суб`єкта підвищеного злочинного впливу, а саме «смотрящего за м. Кривий Ріг та Криворізьким районом», отримав змогу контролювати надходження, витрати та розподіл грошових коштів, отриманих злочинним шляхом, призначених для забезпечення існування та функціонування усіх ланок криміногенного суспільства на території певних адміністративних територіальних одиниць, а саме: м. Кривого Рогу та Криворізького району Дніпропетровської області.

Поряд з цим, ОСОБА_6 , перебуваючи в статусі суб`єкта підвищеного злочинного впливу, користуючись авторитетом, яким автоматично наділявся носій вказаного статусу «смотрящий», тобто особа яка поширює злочинний вплив у статусі суб`єкта підвищеного впливу, взяв на себе наступні функції:

- встановлення та поширення в суспільстві злочинного впливу через довірених осіб в тому числі і в місцях позбавлення волі, так як враховуючи особистісні якості та можливості спонукає, сприяє та координує злочинну діяльність;

- контроль та розподіл матеріальних благ серед назначених ним «смотрящих районів»;

- відкриття банківських рахунків за допомогою яких надходили та розподілялись грошові кошти здобуті злочинним шляхом між співучасниками злочину;

- призначення на позиції в кримінальній ієрархії довірених та близьких до нього людей так званих «смотрящих» та «старших», які відповідали за дотримання представниками криміналітету загальноприйнятих правил поведінки (так званих «понять»), контроль за своєчасним надходженням коштів та матеріальних благ до «воровського общака», облік зазначених матеріальних благ та розподіл їх за вказівкою ОСОБА_6 ,;

- вирішення конфліктів та спірних ситуацій, за зверненням осіб до «смотрящих районів» або інших довірених осіб.

Реалізуючи свої злочині наміри, ОСОБА_6 з метою підготовки до вчинення злочинів та досягнення свого злочинного умислу розробив план злочинної діяльності, який передбачав наступне:

- пошук і схиляння до заняття спільною злочинною діяльністю постійних співучасників організованої групи;

- розподілення функцій між усіма учасниками організованої групи;

- консультування всіх учасників організованої групи з приводу їх дій під час вчинення злочину;

- використання для вчинення злочинної діяльності та координації своїх дій автотранспорт для їзди до місць скоєння злочинів, перевезення знарядь скоєння злочинів;

- користування мобільними телефонами для підтримання зв`язку між собою;

- розробка алгоритму злочинних дій, які полягали в наступному:

1) встановлення осіб з матеріальним достатком, для подальшого заволодіння їх грошовими коштами;

2) вирішення конфліктів та спірних ситуацій, за зверненням осіб до «смотрящих районів» або інших довірених осіб;

3) розподіл коштів між учасниками організованої групи в залежності від виконуваної ним ролі та функцій кожного;

4) підтримка в місцях позбавлення волі засуджених (арештованих) у вигляді «гріву»;

5) встановлення централізованого підпорядкування учасників злочину, єдиних для всіх правил поведінки, планування злочинної діяльності та чіткого розподілу ролей.

Таким чином, ОСОБА_6 , маючи відповідний злочинний статус, будучи так званим «смотрящим» м. Кривого Рогу та Криворізького району Дніпропетровської області, тобто особа яка поширює злочинний вплив у статусі суб`єкта підвищеного впливу, у вересні 2020 року, більш точної дати не встановлено, з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, з метою вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів мав реальний вплив на криміногенну обстановку в регіоні та визнав протиправну діяльність, як основне джерело свого матеріального збагачення, та вчинив наступні злочинні дії.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у березні 2021 року (більш точний час слідством не встановлено) ОСОБА_9 дізнався про наявність у наближеного до нього підприємця міста Кривого Рогу (на даний час особу не встановлено) конфлікту майнового характеру із підприємцем міста Кременчук Полтавської області (на даний час особу не встановлено), а саме неповернення останнім грошового боргу.

Намагаючись вирішити вказаний конфлікт самостійно ОСОБА_9 дізнався, що підприємець міста Кременчук Полтавської області (на даний час особу не встановлено) є наближеною особою до суб`єкта підвищеного злочинного впливу, а саме ОСОБА_10 , який має статус «смотрящего за містом Кременчук».

Достовірно розуміючи «статус» вказаної особи, усвідомлюючи його «авторитет» у суспільстві, 22.03.2021 приблизно об 11:23 годині ОСОБА_9 , перебуваючи на території м. Кривого Рогу (більш точне місце слідством не встановлено), усвідомлюючи, що ОСОБА_6 має статус «смотрящего за містом Кривий Ріг та Криворізьким районом», його «авторитет» у суспільстві, розуміючи що останній може поширити злочинний вплив у телефонній розмові із ОСОБА_6 звернуся до останнього за поширенням ним злочинного впливу, а саме вирішення із «смотрящим за містом Кременчук» ОСОБА_11 конфлікту майнового характеру, який виник між наближеним до ОСОБА_9 підприємцем міста Кривого Рогу та наближеним до ОСОБА_10 підприємцем міста Кременчук, а саме щодо неповернення останнім грошового боргу.

ОСОБА_6 , отримавши таке звернення ОСОБА_9 , 22.03.2021 приблизно об 11:30 годині, перебуваючи на території м. Кривого Рогу (більш точного місця не встановлено), достовірно знаючи про запровадження в Україні кримінальної відповідальності за вплив суб`єктів злочинної ієрархії на суспільні відносини, в тому числі криміногенні, маючи статус «смотрящего за містом Кривий Ріг та Криворізьким районом», реалізуючи свій умисел, направлений на поширення в суспільстві злочинного впливу, діючи повторно, протиставляючи себе нормам законності в противагу загальновизнаним етичним правилам існування в правовому суспільстві, усвідомлюючи, що за допомогою власного «авторитету» зможе допомогти у вирішенні вказаного вище конфлікту, відповів ОСОБА_9 згодою на таке звернення та поширення злочинного впливу на ОСОБА_10 з метою вирішення вказаного конфлікту.

У подальшому ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію свого умислу, направленого на поширення в суспільстві злочинного впливу, діючи повторно, протиставляючи себе нормам законності в противагу загальновизнаним етичним правилам існування в правовому суспільстві, маючи звернення ОСОБА_9 щодо допомоги у вирішення конфлікту майнового характеру, усвідомлюючи, що за допомогою власного «авторитету» зможе допомогти у вирішенні вказаного вище конфлікту, умисно та протиправно у період березня-квітня 2021 року (більш точний час слідством не встановлено), перебуваючи на території м. Кривого Рогу (більш точне місце слідством не встановлено), шляхом телефонних розмов із «смотрящим за містом Кременчук» ОСОБА_11 , умисно, протиправно, повторно поширив злочинний вплив на останнього з метою вирішення конфлікту майнового характеру, який виник між наближеним до ОСОБА_9 підприємцем міста Кривого Рогу та наближеним до ОСОБА_10 підприємцем міста Кременчук, а саме повідомив останнього про наявність грошового боргу перед наближеним до ОСОБА_9 підприємцем міста Кривого Рогу та необхідність термінового його повернення.

Таким чином, ОСОБА_6 , у період березня-квітня 2021 року, маючи статус «смотрящего за містом Кривий Ріг та Криворізьким районом», умисно, протиправно, повторно, маючи звернення ОСОБА_9 , шляхом телефонних розмов із «смотрящим за містом Кременчук» ОСОБА_11 , поширив на останнього злочинний вплив з метою вирішення конфлікту майнового характеру, який виник між наближеним до ОСОБА_9 підприємцем міста Кривого Рогу та наближеним до ОСОБА_10 підприємцем міста Кременчук, а саме щодо неповернення останнім грошового боргу.

Так, в ході досудового розслідування встановлено причетність ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до вчиненні зазначеного вище кримінального правопорушення, якого 24.02.2023 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255-1 КК України та затримано у порядку ст. 208 КПК України.

Причетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується письмовими матеріалами кримінального провадження а саме: інформуванням УСБУ в Дніпропетровській області, копією протоколу за результатами проведення НСРД зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж стосовно гр. ОСОБА_6 від 05.05.2021, копією вироку від 17.10.2022 відносно ОСОБА_9 , клопотанням про надання дозволу на використання результатів НСРД у іншому провадженні у порядку ст. 257 КПК України, постановою про розсекречування документів щодо надання дозволу на використання НСРД у іншому провадженні, а також іншими матеріалами кримінального провадження самостійно та у сукупності.

В ході досудового розслідування виникла необхідність у застосуванні відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено наявність наступних ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які обґрунтовуються наступними обставинами кримінального провадження:

1) підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки останньому на підставі достатніх вагомих доказів повідомлено про підозру у скоєнні умисного, особливо тяжкого кримінального правопорушення проти громадської безпеки, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 15 років з конфіскацією майна (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (справа «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, справа «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року), також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (справа «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, справа «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

Невідворотність покарання за злочини вже саме по собі є підставою та мотивом для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.01.2001 зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування», а тому ймовірна тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання останнього винуватим у кримінальних правопорушеннях, є суттєвим елементом, який підтверджує існування ризику переховування останнього від суду. Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

2) підозрюваний ОСОБА_6 перебуваючи на свободі може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин поширення останнім злочинного впливу, в тому числі за зверненням ОСОБА_9 , що підтверджується виявленням за результатами проведення обшуків не всіх речей, предметів тощо, які використовувались останнім у здійсненні своєї протиправної діяльності (п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України).

3) підозрюваний ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, що підтверджується вчиненням ним зазначеного кримінального правопорушення у період розгляду у суді іншого кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні аналогічного кримінального правопорушення. Вказане свідчить про те, що ОСОБА_6 на шлях виправлення не став і продовжує свою кримінально протиправну діяльність щодо поширення у суспільстві злочинного впливу, що вказує на реальне існування такого ризику (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Відповідно до положень Листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 за № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» у кожному випадку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК, в тому числі наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення.

Вік та стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_6 не перешкоджають триманню останнього під вартою.

Застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у даному провадженні є виправданим, оскільки з боку сторонніх наглядачів наявний суспільний інтерес до розгляду цього провадження, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом «Поваги до свободи особистості», що знайшло своє відображення в п. 79 Рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011.

Застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, у тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та узгоджується з вимогами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і практикою ЄСПЛ, зокрема, правовими позиціями, викладеними в рішеннях ЄСПЛ у справах «Лєтельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Звертає увагу, що встановлені досудовим розслідуванням обставини є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти настанню вказаних ризиків.

Зважаючи, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене статтею 255-1 КПК України, враховуючи повторність вчинення такого кримінального правопорушення, орган досудового розслідування вважає за недоцільне визначення застави.

Беручи до уваги викладене, орган досудового розслідування прийшов до висновку про необхідність застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави і таким чином запобігти спробам підозрюваного ОСОБА_6 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання, з мотивів викладених у ньому. Вважає, що застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є доцільним та забезпечить неупереджене дослідження всіх обставин кримінального правопорушення, надання їм належної правової оцінки, що має суттєве значення як під час досудового розслідування так і під час подальшого судового розгляду. Прокурор додатково зазначив, що застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання підозрюваною особою покладених на неї обов`язків та не зможе запобігти визначеним ризикам, про що свідчать дані про особу підозрюваного, характер його злочинної діяльності, розуміння неминучого покарання за злочини у вчиненні яких він підозрюється.

Підозрюваний ОСОБА_6 просив в задоволенні клопотання прокурора відмовити, так як ніякого злочину він не скоював.

Захисники підозрюваного ОСОБА_6 адвокати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , кожен окремо, заперечували щодо задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважають, що правові підстави для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відсутні. В разі задоволення клопотання слідчого, просили обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби.

Вивчивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що Слідчим відділенням поліції №2 Криворізького районного управління поліції ГУ НП України в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, зареєстрованому в ЄРДР 01.10.2021 р. за № 0000608 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255-1, ч. 1 ст. 255-3 КК України.

24.02.2023 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 255-1 КК України.

Того ж дня, 24.02.2023 року, відповідно до протоколу затримання, ОСОБА_6 було затримано.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 12 КПК України під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Розділ ІІ Кримінального процесуального кодексу України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення цього провадження. До заходів забезпечення згідно з пунктом 9 частини 2 статті 131 цього кодексу віднесені також запобіжні заходи. Порядок застосування до особи запобіжних заходів визначений главою 18 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Стороною обвинувачення у клопотанні та доданих документах доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255-1 КК України.

Доводи сторони захисту в цій частині щодо необґрунтованості підозри слідчий суддя не бере до уваги, оскільки на даній стадії слідчий суддя не вирішує питання, які вирішуються судом під час судового розгляду.

Таку ж позицію виклав Європейський суд з прав людини у рішенні „Мюррей проти Сполученого Королівства, у якому зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу. Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати „обґрунтованим, залежить від усіх обставин справи, про що зазначено у рішенні «Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства».

Фактичні обставини інкриміновані ОСОБА_6 кримінального правопорушення, свідчать про наявність конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондуються з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, та у справі „Ілійков проти Болгарії Європейський суд з прав людини зазначив, що „суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , дані про особу підозрюваного, міцність соціальних зв`язків, те, що останній раніше не судимий, може впливати на свідків у кримінальному провадженні, тому ОСОБА_6 доцільно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Також слідчий суддя враховує вік підозрюваної особи, стан її здоров`я, сімейний стан, міцність соціальних зв`язків, тощо.

Виходячи з особливої тяжкості інкримінованого ОСОБА_6 злочину, а також у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.255-1 КК України, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність підозрюваного, слідчий суддя приходить до висновку про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, про які зазначено у клопотанні та наведено прокурором у судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини у рішенні „Подвезько проти України крім іншого зазначає, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, недостатньо самого факту застосування цього заходу згідно з національним законодавством - він також повинен бути необхідним за конкретних обставин. На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «c» пункту 1 статті 5 Конвенції має відповідати вимозі пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, в якому здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення.

Виходячи з інкримінованого ОСОБА_6 злочину, з урахуванням даних про його особу, при вирішенні даного клопотання, слідчий суддя враховує його суспільну небезпеку, шкідливість неправомірної поведінки для суспільства, усвідомлення її підозрюваною особою. Крім того, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.255-1 КК України, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність підозрюваного.

В ході розгляду клопотання підозрюваним та його захисниками, кожним окремо, не надано слідчому судді доказів в обґрунтування доводів про відсутність у підозрюваного ОСОБА_6 наміру вчинити дії, направлені на переховування від органу досудового розслідування та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Суд приймає до уваги, що підозрюваному інкримінується вчинення злочину, яке кваліфікується ч. 2 ст. 255-1 КК України, дані стосовно підозрюваної особи, враховує його соціальні зв`язки, тяжкість інкримінованого йому злочину.

Відповідно до п. 35 рішення Європейського суду по правам людини від 26.06.1991 р., у справі «Летельє проти Франції», національні судові органи повинні у першу чергу слідкувати за тим, щоб в кожному конкретному випадку строк попереднього ув`язнення обвинуваченого не перевищував розумних меж. З цією метою вони повинні приймати до уваги всі обставини, які мають значення для з`ясування, чи мається суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості виправдовував відступлення від принципу поваги до особистої свободи.

У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Суд звертає увагу на мотив та спосіб вчинення кримінального правопорушення, яке має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретних осіб, а і для суспільства в цілому, наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, а також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного (обвинуваченого), але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного, слідчим суддею не встановлено.

Зазначені обставини дають підстави для висновку, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно попередити спроби підозрюваного ухилитися від органів розслідування й суду, оскільки протягом розгляду клопотання доведено наявність обґрунтованої підозри та наявність обставин, передбачених п. 2, 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а також для запобігання ризикам, які зазначені у клопотанні та наведено у судовому засіданні, слідчий суддя вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Обґрунтованість підозри, яка пред`явлена ОСОБА_6 станом на момент розгляду клопотання не спростована.

На даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, винуватість чи невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою (за стандартом "обґрунтованої підозри") для застосування щодо неї запобіжного заходу.

За викладених обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 підлягає задоволенню.

Крім того, враховуючи те, що в діях підозрюваного ОСОБА_6 вбачаються ознаки складу злочину, передбаченого ч.2 ст.255-1 КК України, який є особливо тяжким злочином, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність підозрюваного, прокурором в судовому засіданні доведено вагомі докази обставин, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, достатні підстави вважати, що у діях та поведінці підозрюваного існує ризик вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватися від слідства, а в подальшому і від суду, та з метою запобіганням цим спробам, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень, відносно останнього, слідчий суддя вважає, що підозрюваному ОСОБА_6 доцільно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до п. 4 ч.4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, має право не визначати розмір застави щодо злочину, передбаченого статтями 255 - 255-3 Кримінального кодексу України.

Враховуючи характер обставини та спосіб вчинення кримінального правопорушення, особу підозрюваного, слідчий суддя приходить до висновку, що визначення можливості внесення застави в даному випадку не зможе забезпечити виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язків.

В зв`язку з чим, на підставі ч. 4 ст. 183 КПК України в даному випадку є не доцільним визначати розмір застави, оскільки це негативно вплине на проведення подальших слідчих дій, і не надасть можливість запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Крім того, виходячи з вимог ст. 115 КПК України, строк дії запобіжного відносно підозрюваного ОСОБА_6 слід обчислювати з 24 лютого 2023 року по 24 квітня 2023 року включно, у відповідності до ч. 1 ст. 219 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК України.

Крім того, з урахуванням періоду дії карантинних заходів на території України, пов`язаних з коронавірусом Covid-19, воєнного стану в Україні, ефективності проведення досудового слідства, відсутності можливості етапування підозрюваних з УВП (слідчих ізоляторів), недопущення порушення прав підозрюваного ОСОБА_6 , слідчий суддя вважає за доцільне визначити місце перебування підозрюваного ОСОБА_6 в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» за адресою м. Дніпро, вул. Надії Алексеєнко, буд. 80.

Виходячи з вищевикладеного, на підставі ст. 29, 55, 62, 63, 129 Конституції України, керуючись ст.ст. 131, 132, 176-178, 182 - 184, 193, 194, 197, 199, 202, 205, 309, 369-372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання старшого слідчого відділу розслідування ОВС та злочинів учинених ОГ і ЗО СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 в рамках кримінального провадження № 0000608 від 01.10.2021 року щодо застосування запобіжного заходу вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 2551 КК України, - задовольнити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб, починаючи з 24 лютого 2023 року по 24 квітня 2023 року включно, без визначення розміру застави.

Визначити місце перебування підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» за адресою м. Дніпро, вул. Надії Алексеєнко, буд. 80.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 24.02.2023 р.

Слідчий суддя: ОСОБА_1