Справа № 466/9484/22
Провадження № 1-кп/466/844/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2022 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження №0002306 від 29.10.2020 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Львова, українця, громадянина України, з повною вищою освітою, тимчасово непрацюючого, раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 02.05.2018 року за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, відносно якого 22.04.2021 року до Яворівського районного суду Львівської області скеровано обвинувальний акт за ч. 2 ст. 185 КК України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , без місця реєстрації

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України

в с т а н о в и в:

обвинувачений ОСОБА_4 , 28 жовтня 2020 року приблизно о 14 години 00 хвилин, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, шляхом зриву замка із воріт, незаконно проник на огороджену земельну ділянку, яка знаходиться на території дачного кооперативу «Світоч», що за адресою: АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_5 , звідки таємно викрав два металеві контейнери, ринкова вартість яких відповідно до висновку експерта №16/1/1116 від 30.11.2020 станом на 28.10.2020 становить 3580,00грн., чим завдав ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 3580,00грн.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням в інше приміщення, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст.185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України визнав повністю та пояснив, що дійсно 28 жовтня 2020 року приблизно о 14 години 00 хвилин, з корисливих мотивів, шляхом зриву замка із воріт, проник на огороджену земельну ділянку, яка знаходиться на території дачного кооперативу «Світоч», що за адресою: АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_5 , звідки таємно викрав два металеві контейнери, чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 3580,00грн. У вчиненому щиро розкаюється та просить суворо не карати.

Від потерпілої ОСОБА_5 надійшла на адресу суду заява про розгляд справи без її участі, при обранні судом міри покарання ОСОБА_4 покладається на розсуд суду.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню щодо тих обставин, які ніким із учасників кримінального провадження не оспорюються, і немає сумнівів у добровільності їх позиції, обмежився допитом обвинуваченого.

Оцінюючи покази обвинуваченого, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину повністю і об`єктивно доведена.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід вірно кваліфікувати за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням в інше приміщення вчинена повторно.

При обранні виду та строку покарання обвинуваченому суд виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до статті 65 КК України, бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи наслідки та обставини вчиненого ним злочину.

Відповідно до ст.65 КК України, особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші особливості справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості скоєного злочину.

У відповідності до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 міру покарання, у відповідності до ст. 65 КК України, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, його наслідки, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, обставиною, яка пом`якшує покарання є щире каяття обвинуваченого, обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено та приходить до висновку, що йому слід призначити покарання в межах санкції частини статті, за якою кваліфіковано злочини у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч. 2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З обвинуваченого слід стягнути в дохід держави 1634,50 (одна тисяча шістсот тридцять чотири гривні п`ятдесят копійок) грн. витрат за проведення товарознавчої експертизи №16/1/1116 від 30.11.2020.

Питання про речові докази слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Речові докази по справі, а саме: два металеві контейнери, слід повернути ОСОБА_5 .

Керуючись ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ч.1 п.п. 1, 2 ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки, а саме:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до ч.3 п. 2 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 1634,50 (одна тисяча шістсот тридцять чотири гривні п`ятдесят копійок)грн. витрат за проведення товарознавчої експертизи №16/1/1116 від 30.11.2020.

Речові докази по справі, а саме: два металеві контейнери - повернути ОСОБА_5 .

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги встановленого ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 статті 349 КПК України.

Вирок виготовлено в одному примірнику в нарадчій кімнаті.

Суддя ОСОБА_6 ОСОБА_7