Номер провадження: 11-сс/813/542/23
Справа № 522/5019/23, 1-кс/522/1716/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 17 березня 2023 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000125 від 07 березня 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 17 березня 2023 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП ОСОБА_8 та до ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КПК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на 60 днів до 13 травня 2023 року включно.

В якості альтернативного запобіжного заходу визначений розмір застави - 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 107 360 гривень та у разі внесення застави на підозрюваного покладені обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту за місцем його проживання.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що стороною обвинувачення під час судового засідання не було доведено, що ОСОБА_7 може переховуватись від органу досудового розслідування та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Крім того слідчий суддя дійшов хибного висновку про те, що ОСОБА_7 не має місця постійного проживання. В анкетних даних ОСОБА_7 вказано, що він проживає разом зі своєю матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

Прокурор Приморської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_9 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, проте надіслав заяву, в якій просив розглянути апеляційну скаргу без його участі в зв`язку з зайнятістю в інших процесах, а за результатами апеляційного розгляду просив відмовити в її задоволенні.

Згідно з ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

З огляду на положення ч.4 ст.405 КПК України апеляційний суд вважав за можливе розглянути апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без участі прокурора.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КПК України, а саме в тому, що він наприкінці лютого 2023 року в денний час, більш точної дати та часу не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи біля сміттєвого контейнера, який розташований в парку «Дюківський» за адресою: м.Одеса, вул. Розкидайлівська, буд. 68, придбав шляхом знахідки корпус ручної осколкової гранати Ф-1 із маркуванням «107123-79Т» та запал типу УЗРГМ із маркуванням на спусковому важелі ззовні «УЗРГМ-299-79УЗРП» та всередині «УЗРГМ -2386-158-79, які без передбаченого законом дозволу став зберігати за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 .

В подальшому, на початку березня 2023 року, більш точної дати та часу не встановлено, у ОСОБА_7 з корисливих мотивів виник злочинний намір, спрямований на незаконний збут вказаної гранати, про що він повідомив свого малознайомого - ОСОБА_10 . Після чого, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на незаконний збут боєприпасів, 07 березня 2023 року в денний час, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_7 в ході телефонної розмови з ОСОБА_10 домовився про збут останньому вказаної бойової гранати а саме корпусу ручної осколкової гранати Ф-1 та запалу типу УЗРГМ за грошові кошти у розмірі 1000 гривень.

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на незаконний збут гранати, 15 березня 2023 року приблизно о 14 годині 30 хвилин, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи в паркі «Дюковський» за адресою: м.Одеса, вул. Розкидайлівська, буд. 68, умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, незаконно, без передбаченого законом дозволу, збув ОСОБА_10 корпус ручної осколкової гранати Ф-1 із маркуванням «107123-79Т» та запал типу УЗРГМ із маркуванням на спусковому важелі «УЗРГМ-299-79УЗРП», отримавши від останнього за реалізовану гранату обумовлені грошові кошти у розмірі 1000 гривень.

15 березня 2023 року ОСОБА_7 затримано органом досудового розслідування в порядку ст.208 КПК України та цього ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, за кваліфікуючими ознаками - носіння, зберігання, придбання та збут боєприпасів без передбаченого законом дозволу.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 підтверджується комплексом зібраних у кримінальному провадженні доказів, а саме: протоколами допиту свідків; протоколом проведення огляду; актом перевірки об`єкта на наявність вибухових матеріалів та довідками про категорію небезпечності виявлених вибухових матеріалів.

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування додані до клопотання слідчого докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено та стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено.

Зі змісту статей 3 та 27 Конституції України випливає, що кожна людина має невід`ємне право на життя, яке визнається в Україні найвищою соціальною цінністю.

Апеляційний суд враховує позицію Європейського суду з прав людини викладену у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року, в якій суд зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263КК України, за який, у разі доведеності вини підозрюваного, йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років.

Беручи до уваги тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі доведеності його вини, апеляційний суд переконаний, що на теперішній час існує ризик того, що підозрюваний може здійснити спроби переховуватись від органу досудового розслідування з метою уникнення кримінального переслідування.

Існування вказаного ризику підтверджується і тим, що у ОСОБА_7 відсутні міцні соціальні зв`язки, він не одружений, не має утриманців, перебуваючи у працездатному віці він не працевлаштований, а отже має законного джерела доходу.

Крім того апеляційний суд переконаний, що у даному кримінальному провадженні існує ризик того, що перебуваючи на свободі ОСОБА_7 може продовжувати вчиняти нові злочини.

Існування вказаного ризику підтверджується тим, що раніше ОСОБА_7 вже притягався до кримінальної відповідальності.

Після звільнення з місць позбавлення волі останній на шлях виправлення він не став та на теперішній час притягається до кримінальної відповідальності Суворовським районним судом м. Одеси за ч.1 ст.309 КК України та Приморським районним судом м. Одеси за ч.2 ст.185; ч.3 ст.185; ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України. Крім того, Приморським районним судом 10 березня 2023 року ОСОБА_7 був оголошений у розшук.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим слідчим ризикам та не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_7 , який у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу матиме реальну можливість вдатись до спроб зникнути з поля зору правоохоронного органу та уникнути кримінального переслідування.

При цьому, обставин передбачених ч.2 ст.183 КПК України, що виключають можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційним судом не встановлено.

Крім того апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, відповідно до вимог п.2) ч.5 ст.182 КПК України, вірно визначив розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу в розмірі, достатньому для забезпечення належної поведінки підозрюваного та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Відповідно до п.1) ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді - без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 17 березня 2023 року, якою до ОСОБА_7 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на 60 днів до 13 травня 2023 року з визначенням застави - 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 107 360 гривень - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3