Справа № 496/3112/21
Провадження № 1-кп/496/254/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001228 від 28.10.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Біляївського районного суду Одеської області надійшов затверджений прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001228 від 28.10.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України.

Згідно обвинувального акту, у другий половині 2020 року (більш точну дату та час в ході досудового розслідування не встановлено) у ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 виник протиправний умисел, направлений на незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення вапняка-черепашника, із шахт, розташованих на земельній ділянці за межами АДРЕСА_1 ), в межах географічних координат: 46°44'15.99" НОМЕР_1 ; 46°44'16.3"N НОМЕР_2 ; 46°44'04.1"N НОМЕР_3 ; 46°44'04.3"N 30°20'46.5"Е.

Так, реалізуючи свій протиправний умисел, підшукуючи знаряддя та засоби вчинення злочину, використовуючи власні знання, уміння і навички в галузі техніки, приблизно в листопаді 2020 року (більш точну дату та час в ході досудового розслідування не встановлено), з придбаних запчастин та частин механізмів, ОСОБА_4 зібрав електричну каменерізну машину, а також придбав самохідний пристрій мотоблок з причепом, які в листопаді 2020 року перевіз в шахту гірничих розробок родовищ корисної копалини загальнодержавного значення вапняку-черепашника, розташовану на вищевказаній земельній ділянці.

У подальшому ОСОБА_4 для вчинення злочину підшукав найманих працівників, які не діяли як співвиконавці злочину, оскільки були переконані у законності проведення робіт, та запропонував їм безпосередньо здійснювати видобування корисної копалин загальнодержавного значення вапняка-черепашника у шахті, що розташована на даній ділянці, використовуючи надане обладнання за грошову винагороду.

В свою чергу, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , реалізуючи свій протиправний єдиний умисел, приблизно у листопаді 2020 року, більш точну дату та час в ході досудового розслідування не встановлено, придбали електричну каменерізну машину та самохідні пристрої мотоблоки з причепом, які в подальшому перевезли в шахту гірничих розробок родовищ корисної копалини загальнодержавного значення вапняку-черепашника, розташовану на земельній ділянці за межами АДРЕСА_1 ), в межах географічних координат: 46°44'15.9" НОМЕР_1 ; 46°44'16.3"N НОМЕР_2 ; 46°44'04.1"N НОМЕР_3 ; 46°44'04.3"N НОМЕР_4 .

Після встановлення каменерізної машини, ОСОБА_6 підшукав для вчинення злочину необхідну кількість осіб, які не діяли як співвиконавці злочину, оскільки були переконані у законності проведення робіт, та запропонував їм безпосередньо здійснювати видобування корисної копалини загальнодержавного значення вапняка-черепашника у шахті, що розташована на вказаній ділянці, використовуючи надане обладнання за грошову винагороду.

Окрім цього, в лютому 2021 року (більш точну дату та час в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_6 та ОСОБА_5 придбали ще одну каменерізна машину, яка ними була установлена до вищевказаної шахти та підшукані наймані працівники для видобування корисної копалини загальнодержавного значення вапняка-черепашника.

Отримавши згоду від найманих працівників, ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з листопада 2020 року (більш точну дату та час в ході досудового розслідування не встановлено) по 31 березня 2021 року, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою особистого збагачення, достовірно знаючи про відсутність у них передбачених законодавством України дозвільних документів на видобування корисних копалин та повноважень на проведення таких робіт, здійснювали незаконний видобуток корисної копалини загальнодержавного значення.

Таким чином, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 разом з ОСОБА_5 без отримання спеціальних дозволів на користування надрами та оформлених, у встановленому законом порядку, документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою, із залученням найманих працівників, які не були обізнані про їх умисел, з використанням каменерізної машини, шляхом випилювання з гірської породи, здійснили незаконний видобуток корисної копалини вапняку-черепашника, об`ємом 464,4 куб. м, що згідно постанови КМУ №827 від 12.12.1994 «Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення», є корисною копалиною загальнодержавного значення, спричинивши своїми неправомірними діями збитки Державі на загальну суму 1 677 412 гривень 80 копійок (один мільйон шістсот сімдесят сім тисяч чотириста дванадцять гривень 80 копійок).

Прокурор в підготовчому судовому засіданні просив призначити обвинувальний акт до розгляду.

Обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні підтримали думку прокурора.

Представник цивільного позивача Дачненської сільської ради до підготовчого судового засідання не з`явився, але подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, ознайомившись з обвинувальним актом та додатками до нього, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт слід повернути прокурору, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду. Отже повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Згідно положень ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Положеннями ст. 291 КПК України законодавець встановив процесуальний порядок складення обвинувального акту у кримінальному провадженні, ряд відомостей, що їх має містити обвинувальний акт, а також чітко визначив ті процесуальні документи, що в обов`язковому порядку додаються органом досудового розслідування до обвинувального акту.

Частина 2 ст. 291 КПК України передбачає перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт, зокрема п. 3 анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).

Одним з основних завдань кримінального провадження згідно з вимогами чинного КПК України є захист особи, суспільства та держави, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки» діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, в основі набуття фізичною чи юридичною особою статусу потерпілого у кримінальному провадженні лежить одночасна сукупність таких умов: фактична (завдання кримінальним правопорушенням відповідної шкоди) та формальна (подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого). Перевірка, розгляд та вирішення такої заяви законом не передбачаються, тому статусу потерпілого особа набуває автоматично за наявності вказаних вище умов.

Відповідно до ч. 7 ст. 55 КПК України якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок.

Таким чином права і обов`язки потерпілого можуть вникнути у особи і в разі коли в ході досудового розслідування буде встановлено, що їй завдано шкоди (і до цього моменту вона не зверталась із заявою про вчинення відносно неї кримінального правопорушення чи із заявою про залучення її до справи як потерпілого) і від неї отримано письмову згоду на визнання її потерпілим.

Участь особи у кримінальному провадженні у якості потерпілого пов`язана з реалізацією наданих йому прав і виконання покладених на нього обов`язків. Ціль участі потерпілого у кримінальному провадженні пов`язана з необхідністю відновити порушені права або компенсувати завдану злочином шкоду (або одночасно перше і друге).

Пленум Верховного Суду України в постанові від 02.07.2004 року №13 «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів» звернув увагу судів на те, що послідовне і неухильне додержання на всіх стадіях кримінального судочинства норм кримінально-процесуального законодавства України, якими передбачені права потерпілих від злочинів, є однією з важливих умов здійснення закріпленого ст. 55 Конституції України права громадян на судовий захист від протиправних посягань.

Суди зобов`язані вживати всіх можливих заходів до забезпечення участі потерпілого в судовому засіданні (п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 02.07.2004 року №13). Потерпілий бере участь у судовому засіданні як сторона обвинувачення і користується рівними з іншими учасниками судочинства правами та свободою в наданні й дослідженні доказів, доведенні їх переконливості перед судом (п. 21 вказаної Постанови).

Зі змісту обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, а саме: незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення.

Незаконне видобування корисних копалин належить до злочинів із матеріальним складом.

Відсутність в даному кримінальному провадженні потерпілої особи, на думку суду, не властиво для злочину із матеріальним складом.

В обвинувальному акті вказано, що своїми діями обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 завдали збитки Державі на загальну суму 1 677 412 гривень 80 копійок.

Згідно ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ст. 4 Кодексу України про надра надра є виключною власністю Українського народу і надаються тільки у користування. Український народ здійснює право власності на надра через Верховну Раду України, Верховну Раду Автономної Республіки Крим і місцеві ради.

Однак, у вказаному обвинувальному акті не вказано органу, уповноваженого на здійснення функцій держави, якому внаслідок незаконного видобування корисних копалин загальнодержавного значення завдано збитків, а також держава в особі певного конкретного органу, уповноваженого на здійснення функцій держави, не визнана потерпілою стороною у даному кримінальному провадженні.

Отже, стороні обвинувачення слід визначитися, який орган державної влади у даному випадку має статус потерпілого та вказати його в обвинувальному акті. Не зазначення в обвинувальному акті такого державного органу в якості потерпілого свідчить про невідповідність обвинувального акта вимогам п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Крім того, суд звертає увагу прокурора на те, що Постановою Верховної Ради України від 17 липня 2020 року №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» в Україні утворено 136 нових та ліквідовано існуючі 490 районів, зокрема створено Одеський район (з адміністративним центром у місті Одеса) у складі територій Авангардівської селищної, Біляївської міської, Великодальницької сільської, Великодолинської селищної, Вигодянської сільської, Визирської сільської, Дальницької сільської, Дачненської сільської, Доброславської селищної, Красносільської сільської, Маяківської сільської, Нерубайської сільської, Овідіопольської селищної, Одеської міської, Таїровської селищної, Теплодарської міської, Усатівської сільської, Фонтанської сільської, Чорноморської міської, Чорноморської селищної, Южненської міської, Яськівської сільської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України та ліквідовано в Одеській області: Ананьївський, Арцизький, Балтський, Березівський, Білгород-Дністровський, Біляївський, Болградський, Великомихайлівський, Захарівський, Іванівський, Ізмаїльський, Кілійський, Кодимський, Лиманський, Любашівський, Миколаївський, Овідіопольський, Окнянський, Подільський, Ренійський, Роздільнянський, Савранський, Саратський, Тарутинський, Татарбунарський, Ширяївський райони.

При цьому, в тексті обвинувального акту, затвердженому прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 , неодноразово вказано Біляївський та Роздільнянський район.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України не відповідає вимогам КПК України, зокрема п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України, а тому у відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків.

Керуючись ст. ст. 110, 291, 314, 376 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України повернути прокурору відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 для усунення недоліків, що зазначені в мотивувальній частині ухвали.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1