Справа № 639/129/23
Провадження № 1-кп/639/224/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2023 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000594 від 17.08.2022, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шахти РФ, громадянина України, з неповною вищою освітою, розлученого, який має на утриманні малолітню дитину, який проходить військову службу за мобілізацією на посаді старшого cолдата номер обслуги першого протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 08.04.2015 Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки, ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області від 30.07.2015 вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 08.04.2015 змінено та пом`якшено покарання за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, в решті вирок залишений без змін;

- 21.03.2017 Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 407 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

-24.04.2019 Чугуївським міським судом Харківської області за ч. 4 ст. 407 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015) зараховано строк попереднього ув`язнення з 19.04.2017 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, 29.07.2019 ОСОБА_3 звільнений з під варти, у зв`язку з повним відбуттям призначеного покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним

15.03.2022 ОСОБА_3 зараховано наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 7 (по особовому складу) за мобілізацією та призначено на посаду номер обслуги першого протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 у званні «старший солдат».

Відповідно до вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ОСОБА_3 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших, про все, що сталося з ним і стосується виконання службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження зобов`язаний доповідати безпосередньому начальникові. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової слeжби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно з вимогами ст. 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України виїзд військовослужбовців, що проходять військову службу за контрактом, за межі гарнізону здійснюється з дозволу командира військової частини.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким внесено часткову зміну до статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ), строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України № 341/2022 від 17 травня 2022 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години ЗО хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год 30 хв 23.08.2022 року строком на 90 діб.

У частині 2 статті 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» зазначено, що Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.

Частиною 1 статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

Однак, ОСОБА_3 , який проходив військову службу за мобілізацією на посаді номер обслуги першого протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 у званні «старший солдат» вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, без дозволу командування та поважних причин тимчасово, незаконно вирішив ухилитися від проходження військової служби та провести час на власний розсуд.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, діючи з прямим умислом, а саме: усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів та начальників, за відсутності законних підстав та поважних причин 28.07.2022 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка на той момент знаходилась в АДРЕСА_2 .

Доводячи свій злочинний умисел до кінця ОСОБА_3 в період з 28.07.2022 по 12.12.2022, в умовах воєнного стану, незаконно перебував поза межами розташування особового складу військової частини НОМЕР_1 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та без поважних причин.

За час відсутності на службі ОСОБА_3 обов`язки з військової служби за посадою не виконував, в медичні установи не звертався, правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та про його причини не повідомляв, вільний час проводить на власний розсуд з 28.07.2022 до 12.12.2022.

ІІ. Позиція обвинуваченого ОСОБА_3 щодо пред`явленого обвинувачення та висновки суду

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 вину визнав у повному обсязі, фактичні обставини вчинення злочину (дата, час, місце, спосіб, інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та його правову кваліфікацію не оспорює.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 надав показання, що з 15.03.2022 він проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 . В подальшому 28.07.2022 він самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка на той момент знаходилась в АДРЕСА_2 , та до 12.12.2022 обов`язки з військової служби за посадою не виконував, тобто самовільно залишив військову частину без поважних причин.

Обвинувачений ОСОБА_3 зазначає, що у вчиненому злочині він щиро розкаюється, підставою для вчинення злочину був його пригнічений морально-психологічний стан, внаслідок подій, які він пережив під час активних бойових дій та його проходження військової служби.

Показання ОСОБА_3 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою вину у повному обсязі та не оспорює фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, як вони встановлені в обвинувальному акті, вислухавши думку прокурора, обвинуваченого та захисника, які надали згоду на розгляд кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст цих фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.

З огляду на те, що кримінальне провадження розглянуто судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду не досліджувались.

ІІІ. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

ІV. Мотиви суду при призначенні покарання

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до вимог, передбачених ч. 1 ст. 66 КК України, є повне визнання своєї вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до вимог ч. 1 ст. 67 КК України, під час досудового розслідування та судового розгляду не встановлено.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він раніше судимий, розлучений, має на утриманні малолітню дитину доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, тяжких захворювань чи інвалідності не має, за місцем несення служби характеризується посередньо, при цьому, отримував подяку командира військової частини НОМЕР_1 «за виконану бойову задату та за проявлений героїзм».

Крім цього встановлено, що в період 18.05.2022 по 19.05.2022 ОСОБА_3 перебував на лікування з діагнозом: «Вибухова травма, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку з вестибуло-атактичним та цефалгічним синдромом», що підтверджується випискою з медичної карти № 4966 від 19.05.2022.

Висновком судово-психіатричного експерта № 310 від 19.12.2022 підтверджується, що ОСОБА_3 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі синдрому залежності внаслідок вживання опіоїдів. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_3 виявляв ознаки вищевказаного хронічного психіатричного захворювання, поза тимчасового розладу психічної діяльності. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

ОСОБА_3 на теперішній час, відповідно до свого психічного стану, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд виходить із положень ст. ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно з ст. 12 КК України є тяжким умисним злочином, наявність обставин, які пом`якшують покарання повне визнання своєї вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також відомості про особу обвинуваченого.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Кримінальне правопорушення обвинуваченим ОСОБА_3 було вчинено в період часу з 28.07.2022 по 12.12.2022.

Враховуючи вищевикладене, положення Закону України № 2839-ІХ від 13.12.2022, який набрав чинності 27.01.2023 та яким внесено зміни до ст. 69 КК України щодо неможливості застосування цієї статті до осіб, засуджених за кримінальне правопорушення, передбачене ст. 407 КК України, не підлягають застосуванню, відповідно до вимог ч. 2 ст. 5 КК України, оскільки цей Закон посилює кримінальну відповідальність та іншим чином погіршує становище особи.

Прокурор у судовому засіданні вважав за можливе застосувати при призначенні покарання положення ст. 69 КК України та призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 5 ст. 407 КК України.

З огляду на наявність по справі декількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, з урахуванням конкретних обставин злочину, враховуючи відомості про особу обвинуваченого, думку прокурора, суд вважає за можливе при призначенні покарання ОСОБА_3 застосувати положення ст. 69 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 5 ст. 407 КК України, яке є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який вчинив умисний тяжкий злочин проти встановленого порядку несення військової служби, в умовах воєнного стану, суд приходить до висновку, що його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень неможливо без його ізоляції від суспільства та без реального відбування покарання в місцях позбавлення волі

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що немає правових підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 положень статті 75 КК України та для його звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням.

На переконання суду, саме таке покарання відповідає загальним засадам його призначення, визначеним у ст. ст. 50, 65 КК України, є справедливим та співмірним протиправному діянню, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

V. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати та речові доказиу кримінальному провадженні відсутні.

Оскільки у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_3 призначено покарання у виді позбавлення волі, яке підлягає реальному відбуванню, до набрання вироком законної сили стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 необхідно продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 370, 371, 373, 374, 376, 392 395 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

До набрання вироком законної сили стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з дня ухвалення вироку суду, тобто з 21 березня 2023 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 2046-VIII від 18.05.2017)зарахувати ОСОБА_3 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 12.12.2022 по 20.03.2023 включно із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою протягом того ж строку з моменту вручення йому копії вироку.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, а також право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1