Справа № 573/321/23
Номер провадження 1-кп/573/68/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопіллі кримінальне провадження, що зареєстроване в ЄРДР 01.01.2023 за №0000001, по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Білопілля Сумської області, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 23.04.2021 Білопільським районним судом Сумської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, судимість не знята і не погашена,

- за ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

31.12.2023, приблизно з 13:00 год, ОСОБА_5 , його брат ОСОБА_11 та інші особи перебували в домогосподарстві за адресою: АДРЕСА_1 , у якому проживав ОСОБА_5 .

Цього ж дня, біля 16:00 год, між ОСОБА_5 та ОСОБА_11 виникла словесна сварка, в результаті якої ОСОБА_5 покинув домоволодіння, а ОСОБА_11 ліг спати.

Близько 16:30 год ОСОБА_5 вирішив продовжити з`ясування стосунків зі своїм братом ОСОБА_11 . Переконавшись, що останній перебуває в будинку сам, ОСОБА_5 зайшов до кімнати будинку, де ОСОБА_11 сидів на дивані.

У цей час між ОСОБА_5 та ОСОБА_11 виникла сварка, в ході якої останній схопив ОСОБА_5 за одяг та вимагав покинути домогосподарство, що розлютило останнього і в цей момент у нього виник умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 .

Маючи реальну можливість уникнути подальшої сварки та бійки, ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння смерті ОСОБА_11 та бажаючи настання смерті останнього, схопив ніж, що знаходився на столі в кімнаті, розраховуючи на миттєву смерть потерпілого, усвідомлюючи, що голова є життєво важливим органом для функціонування усього організму в цілому, а завдання множинних ударів в область тулуба спрямована на порушення функцій чи анатомічної цілісності життєво важливих органів, ОСОБА_5 наніс один удар ножом в область голови та два удари в область тулуба. Після чого, досягнувши своєї мети, припинив протиправні дії, залишив ніж та покинув домогосподарство.

Факт нанесення множинних ударів ножом по життєво важливим органам свідчить про наявність умислу та мети, спрямованих саме на вбивство потерпілого.

ОСОБА_11 було госпіталізовано до хірургічного відділення ЦМКЛ, де він о 14:11 год ІНФОРМАЦІЯ_2 помер від отриманих тілесних ушкоджень.

Смерть ОСОБА_11 настала в результаті множинних колото-різаних поранень: в правій підщелепній ділянці, в правій навколовушно-жувальній ділянці, в лівій у надлопатковій ділянці, черевній стінці ліворуч з ушкодженням органів черевної порожнини, що супроводжувалися масивною зовнішньою та внутрішньою кровотечею й ускладнилися розвитком недокрів`я внутрішніх органів.

ОСОБА_5 завдав потерпілому ОСОБА_11 такі тілесні пошкодження: в правій підщелепній ділянці лінійну рану зліва праворуч та дещо знизу вгору довжиною 12,3 см; в правій навколовушно-жувальній ділянці рану довжиною 5,2 см; на задній поверхні грудної клітки ліворуч в надлопатковій ділянці горизонтальну лінійну рану, раневий канал якої проходить зліва праворуч та дещо ззаду вперед під шкірою до навколохребтової лінії на рівні VI шийного хребця, довжиною раневого каналу близько 15 см; на передній поверхні черевної стінки по серединній лінії від проекції мечоподібного виростка та на 6 см нижче пупка лінійну рану довжиною 21 см; на черевній стінці праворуч, орієнтовно по середній пахвинній лінії, нижче рівня проекції краю реберної дуги горизонтальну лінійну рану довжиною 3 см; на черевній стінці ліворуч, орієнтовно по середній ключичній лінії, дещо вище рівня пупка, горизонтальну лінійну рану довжиною 3 см; на черевній стінці праворуч в клубовій ділянці лінійну рану довжиною 3 см; в ділянці проекції горбистості лівої стегнової кістки садно невизначеної форми; ушкодження лівого поперекового м`язу, чепця, тонкої кишки, сигмоподібної кишки.

Ушкодження у вигляді рани в правій навколовушно-жувальній ділянці, горизонтальної лінійної рани на задній поверхні грудної клітки ліворуч у надлопатковій ділянці виникли в результаті дії ріжучої дії знаряддя, що має ріжучі властивості, за час в межах 1 доби до моменту настання смерті і по ступеню тяжкості кваліфікуються як такі, що мають ознаки легких.

Ушкодження у вигляді садна в ділянці проекції горбистості лівої стегнової кістки виникли в результаті дії тупих предметів, не виключено що під час падіння «на коліно», за час в межах 1 доби до моменту настання смерті і по ступеню тяжкості кваліфікуються як такі, що мають ознаки легких.

Ушкодження у вигляді лінійної рани в правій підщелепній ділянці зліва праворуч та дещо знизу вгору, горизонтальної лінійної рани на черевній стінці ліворуч, орієнтовно по середній ключичній лінії, дещо вище рівня пупка, ушкодження лівого поперекового м`язу, чепця, тонкої кишки, сигмоподібної кишки виникли в результаті колюче-ріжучої дії плаского клинкового знаряддя, що має колюче-ріжучі властивості, має П-подібний в перетині обух з добре виразними ребрами та порівняно гострим лезом, шириною клинка на глибині занурення близько 2,2 см, ширина обуха близько 0,1 см, за час в межах 1 доби до моменту настання смерті і по тяжкості кваліфікуються як такі, що мають ознаки тяжких, які викликали небезпечний для життя стан і знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_11 .

Потерпілому ОСОБА_11 було нанесено 3 ушкодження гострим предметом та 1 ушкодження тупим предметом.

Отже, ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на позбавлення життя людини, виконуючи вказані дії, а саме наносячи удари ножом в область тулуба та шиї ОСОБА_11 , усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння - протиправного посягання на здоров`я іншої людини, передбачав настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті потерпілого, припускав і бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 зазначив, що свою винуватість визнає частково. Пояснив, що проживає спільно з матір`ю ОСОБА_4 в с. Цимбали. ОСОБА_12 був його рідним братом по матері. 31.12.2022 до них приїхав ОСОБА_13 із співмешканкою ОСОБА_14 , також приїхали ОСОБА_15 та його дружина ОСОБА_16 . Разом поїли. ОСОБА_5 випив десь 150 г горілки. Вийшов з хати, потім повернувся, бо хотів забрати протигаз, щоб його продати. Мати не дала йому взяти протигаз і дала 20 грн. У цей час ОСОБА_13 став його обзивати, тому між ними виник конфлікт і ОСОБА_13 викинув його з хати як собаку. ОСОБА_5 пішов по знайомим. Повернувся додому десь о 17 год. Підійшовши до свого будинку, побачив, що світло у ньому не горіло, тому вирішив, що там нікого немає. Коли зайшов у будинок, там було темно і тут він почув голос ОСОБА_13 : «Це ти?». ОСОБА_5 відповів, що це він. Тоді ОСОБА_13 встав з дивана, підійшов до нього впритул та схопив його за одяг. Потім він почав його душити рукою за шию, давити пальцями на очі. ОСОБА_5 просив його відпустити, а ОСОБА_13 , навпаки, продовжив свої дії та став бити його по обличчю, тому у нього не було ніякого виходу як захищатися. Для цього намагався на столі намацати будь-який предмет, щоб ним захищатися. Він щось взяв, став цим предметом розмахувати в бік ОСОБА_13 . Спочатку він навіть не зрозумів, що це ніж. Тричі цим ножом він ударив ОСОБА_13 по шиї, лопатці та в живіт. Тоді ОСОБА_13 у нього відібрав ніж, а він вибіг з хати. Вбивати ОСОБА_13 він не хотів, він лише захищався від його протиправних дій. Також вважає, що його дії необхідно перекваліфікувати на ч. 2 ст. 121 КК України.

Хоча обвинувачений частково визнав свою винуватість в умисному вбивстві ОСОБА_11 , але вона повністю підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_17 , свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які суду пояснили таке.

Потерпіла ОСОБА_17 зазначила, що загиблий ОСОБА_11 був її сином від першого шлюбу, а обвинувачений ОСОБА_5 є сином від другого шлюбу. Сини між собою частенько сварилися по причині зловживання спиртними напоями ОСОБА_5 , який у нетверезому стані знущався над нею і не допомагав по господарству. ОСОБА_13 за це неодноразово його бив. 31.12.2022 вона була вдома, також тут був і ОСОБА_18 . Близько 12-13 год в гості приїхав ОСОБА_13 із співмешканкою ОСОБА_14 . Пізніше до них приїхали ОСОБА_19 та ОСОБА_16 . Вони усі разом пообідали. ОСОБА_18 випив чарку горілку, ОСОБА_13 теж. Тоді ОСОБА_13 ще по чарці налив собі і ОСОБА_20 , а ОСОБА_18 йому і каже: « А мені?», на що ОСОБА_13 відповів: « Тобі вже досить, бо п`яний - ти дурний». Тоді ОСОБА_18 хотів забрати протигаз, щоб його пропити. Вона сказала, щоб не брав його, бо зараз війна і він може їм знадобитися. І дала ОСОБА_18 20 грн на випивку. Після цього він кудись пішов. Дурноп`яни поїхали додому, а вона, ОСОБА_13 та ОСОБА_23 залишилися у хаті. Тоді повернувся ОСОБА_18 , був вже добре напідпитку. Став говорити ОСОБА_13 , що якийсь «зек» повернувся додому і сказав, що вб`є ОСОБА_13 , бо той посадив його у в`язницю. Також ОСОБА_18 говорив, що ОСОБА_17 жити залишилося 72 год. Тому вона та ОСОБА_13 почали на нього гримати і ОСОБА_13 виштовхав ОСОБА_18 з хати. Тоді ОСОБА_17 з ОСОБА_14 прибрали зі столу, брудний посуд винесли у літню кухню щоб його помити, а ОСОБА_13 ліг відпочити у будинку. Пройшов невеликий проміжок часу і з хати вони почули крики ОСОБА_13 : «Мамочка, ОСОБА_24 , ріже, ріже!». Вони вискочили з кухні і у хаті побачили ОСОБА_13 всього у крові і в лівій руці у нього був ніж. Цей ніж чи вона, чи ОСОБА_14 , зараз вже не пам`ятає, забрали у нього з рук і кудись поклали його. Іра викликала швидку, яка забрала ОСОБА_13 у лікарню, де він наступного дня помер. Коли ОСОБА_13 кликав на допомогу, то у дворі вона побачила ОСОБА_18 , у якого на обличчі був дуже задоволений вираз, бо він зловтішався тим, що зробив. Ніж, яким ОСОБА_18 вдарив ОСОБА_13 , завжди знаходився у літній кухні. У хату його приніс, скоріш за все, саме ОСОБА_18 .

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що ОСОБА_25 був її співмешканцем. 31.12.2022, десь о 13-14 год, вони з ОСОБА_13 приїхали до його матері ОСОБА_17 в с. Цимбали. ОСОБА_26 , брат ОСОБА_13 по матері, був вдома. В гості прийшли ОСОБА_27 та ОСОБА_20 . Вони з матір`ю накрили стіл у будинку і сіли усі обідати. Також тут був і ОСОБА_26 . Потім ОСОБА_18 підвипив і став чіплятися до неї та матері. Хапав протигаз і бігав з ним по хаті. ОСОБА_13 та матір сказали йому щоб йшов звідси. ОСОБА_18 вийшов з будинку. Десь о 17 год подружжя ОСОБА_28 поїхали додому, вони з матір`ю стали прибирати зі столу і переносити посуд до літньої кухні. ОСОБА_13 ліг відпочивати у будинку. Матір ще накрила його своїм пледом. Де в цей час був ОСОБА_26 не знає. У літній кухні вони з матір`ю стали підігрівати воду щоб помити брудний посуд. Тоді почули крик ОСОБА_13 : «ОСОБА_24, мама, ріже!» і побачили, що з будинку вийшов ОСОБА_13 , він був весь у крові і тримався за шию. Вона та матір стали бігти до нього, завели його до хати. ОСОБА_8 викликала швидку. По телефону медики їй розказали що потрібно робити. Тому вони з матір`ю дістали простирадла та стали ними затуляти рану на шиї, яка виглядала як горизонтальний поріз. Тоді ОСОБА_8 навіть не помітила у ОСОБА_13 рану на тілі. Вона думала тільки про його порізану шию. В хаті світла не було, чому - вона не знає. Ніж, яким ОСОБА_18 завдав ОСОБА_13 тілесні ушкодження, знаходився в літній кухні. Скоріш за все, ОСОБА_18 взяв його тоді, коли ОСОБА_13 з матір`ю прогнали його з хати, бо при них він ножа не брав. Коли до приїзду швидкої вона затуляла простирадлами рану на шиї у ОСОБА_13 , то в кімнату зайшов ОСОБА_18 . Свідок стала на нього кричати матами за те, що він зробив. А у нього на обличчі в цей час був дуже задоволений вираз. Він радів тому, що скоїв. На обличчі тілесних ушкоджень в цей час вона у ОСОБА_18 не бачила, лише біля ока, здається, була звезена шкіра. З приводу пияцтва ОСОБА_29 між ним та ОСОБА_30 частенько виникали сварки. ОСОБА_13 постійно говорив ОСОБА_18 , щоб той не пив і допомагав матері. При цьому ОСОБА_13 дуже любив ОСОБА_18 , допомагав йому вирішувати усі проблеми.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що 31.12.2022 до них до додому заїхав ОСОБА_12 із співмешканкою ОСОБА_14 і запросив в гості до матері ОСОБА_4 . Десь о 12 чи 13 год вони з дружиною ОСОБА_31 приїхали додому до ОСОБА_17 . Сіли разом пообідати. За столом були ОСОБА_17 , ОСОБА_26 , ОСОБА_25 , ОСОБА_14 і вони з дружиною. Він пив, також спиртне пили ОСОБА_18 із ОСОБА_13 . Сварок між ними не бачив. ОСОБА_18 то виходив з хати, то заходив. Тоді він як підвипив, то став говорити ОСОБА_32 , що їй залишилося жити 72 години. Вони всі на нього стали казати, що він «меле». ОСОБА_25 теж робив йому зауваження з цього приводу. Тоді ОСОБА_18 вийшов з хати, а вони з дружиною десь о 16 год поїхали додому. Також домовилися, що увечері компанія збиреться у них вдома зустрічати Новий рік. А тоді десь о 20 год йому зателефонував зять і сказав, що ОСОБА_18 зарізав ОСОБА_13 . Він спочатку навіть не повірив цьому. З дружною пішли додому до ОСОБА_17 , де і дізналися, що у них трапилося.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що 31.12.2022, десь в обідню пору, вони з чоловіком ОСОБА_9 були в гостях вдома у ОСОБА_4 . Там також були ОСОБА_26 , ОСОБА_25 та ОСОБА_33 . Разом пообідали, поговорили. Сварок між ОСОБА_18 та ОСОБА_13 не бачила, чи пили вони також сказати не може, бо не спостерігала за ними. Потім ОСОБА_18 вийшов з будинку. Через декілька хвилин після цього вони з чоловіком поїхали додому. О котрій годині це було не пам`ятає. Також домовилися, що о 20 год уся компанія збереться вдома у них і будуть разом зустрічати Новий рік. Але потім вони з чоловіком дізналися, що після їх уходу ОСОБА_11 та ОСОБА_5 посварилися, внаслідок чого ОСОБА_18 порізав ОСОБА_13 .

Свідок ОСОБА_34 суду пояснив, що товаришує з ОСОБА_35 . Також він знав, що у ОСОБА_18 є старший брат ОСОБА_25 . 31.12.2022, десь о 19:15 год, до нього додому прийшов ОСОБА_26 і сказав, що його бив ОСОБА_13 і він ударив його ножем.

Незважаючи на часткове визнання своєї винуватості обвинуваченим ОСОБА_5 , який наполягав на тому, що не хотів вбивати ОСОБА_11 , а лише намагався від нього захиститися, його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, повністю підверджується такими письмовими доказами:

-рапортами помічника ЧЧ ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП від 31.12.2022 про надходження повідомлень з медичного закладу про заподіяння потерпілому ОСОБА_11 колото-різаних ран (том 1 а. п. 90, 91);

-протоколом від 31.12.2022 прийняття заяви ОСОБА_17 про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 , який 31.12.2022, близько 17:00 год, наніс численні ножові пораненя її сину ОСОБА_11 (том 1 а. п. 91);

-протоколом огляду місця події від 31.12.2022 з фототаблицею, що проводився за письмовою згодою потерпілої ОСОБА_17 , з якого вбачається, що під час огляду домоволодіння АДРЕСА_1 , у якому ОСОБА_5 завдав ножем тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , від який останній помер, виявлені та вилучені змиви речовини бурого кольору та контрольний змив до неї; наволочка білого та чорного кольорів, просякнута речовиною бурого кольору; ніж з дерев`яним руків`ям загальною довжиною 29 см. На вказані предмети ухвалою слідчого судді від 03 січня 2023 року накладений арешт (том 1 а. п. 99-110, 116-117);

-протоколом огляду трупа від 01.01.2023, згідно з яким слідчий з участю понятих, лікаря оглянув труп ОСОБА_11 і на ньому виявив тілесні ушкодження (том 1 а. п. 139-143);

-протоколом огляду предметів від 05.01.2023 з фототаблицею до нього, протоколом затримання ОСОБА_5 від 01.01.2023, з яких вбачається, що слідчий ОСОБА_36 оглянув речові докази, а саме ніж з нашаруванням речовини бурого кольору та наволочку з плямами бурого кольору, що вилучені під час огляду місця події по АДРЕСА_1 . Саме вказаним ножом ОСОБА_5 завдав тілесні ушкодження ОСОБА_11 . Також був оглянутий одяг ОСОБА_5 , що вилучений у нього під час затримання 01.01.2023. На куртці та кофті виявлені плями бурого кольору (том 1 а. п. 157-160, том 2 а. п. 35-38);

-протоколом слідчого експерименту від 06.01.2023 та флеш-картою з відеозаписом до нього, що була переглянута в судовому засіданні, під час якого свідок ОСОБА_8 розповіла та показала, як і при яких обставинах 31.12.2022 ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження. Також свідок зазначила, що ніж, яким ОСОБА_5 завдав тілесні ушкодження ОСОБА_11 , знаходився в літній кухні, а не в будинку. І приніс його туди, скоріш за все, саме ОСОБА_5 (том 1 а. п. 161-168);

-протоколом слідчого експерименту від 06.01.2023 та флеш-картою з відеозаписом до нього, що була переглянута в судовому засіданні, під час якого потерпіла ОСОБА_17 розповіла та показала, як і при яких обставинах 31.12.2022 ОСОБА_5 завдав ОСОБА_11 тілесні ушкодження. Також вона вказала, що планового чи аварійного відключення світла у той час, коли сталася ця подія, не було. У будинку був вимкнутий рубильник, який вона включила, коли поліція приїхала. Ніж, яким ОСОБА_5 завдав тілесні ушкодження ОСОБА_11 , знаходився в літній кухні, а не в будинку. Його туди міг принести ОСОБА_5 (том 1 а. п. 169-179);

-протоколами слідчих експериментів від 03.01.2023 та 08.02.2023 та флеш-картою з відеозаписом до нього, що була переглянута в судовому засіданні, під час яких ОСОБА_5 розповів та показав, як і при яких обставинах 31.12.2022 завдав тілесні ушкодження ОСОБА_11 , він яких останній помер. ОСОБА_5 зазначив, що ніж, яким він вдарив ОСОБА_11 , знаходився у будинку і він взяв його щоб захистись від ОСОБА_11 , коли той на нього перший напав, навіть спочатку не зрозумівши, що то ніж. Розмахував ним, не дивлячись. Але вказане спростовується показаннями потерпілої ОСОБА_17 , свідка ОСОБА_8 , надані ними у судовому засіданні. Хаотичність нанесення тілесних ушкоджень потерпілому спростовується висновком судово-медичної експертизи №3/3 від 20.02.2023 (том 1 а. п. 180-188, 190-200);

-висновками судово-медичних експертиз №44 від 24.02.2023, №45 від 24.02.2023, відповідно до яких механізм утворення тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_11 , може відповідати механізму утворення тілесних ушкоджень, продемонстрованому підозрюваним ОСОБА_5 під час проведення слідчих експериментів з його участю 03.01.2023 та 08.02.2023. Так, підозрюваний правильно демонструє кількість ударів, які він наносив ножом ОСОБА_11 , проте неточно демонструє локалізацію даних ударів (том 2 а. п. 28, 30).

-висновком судово-медичної експертизи №7 від 12.01.2023, з якого вбачається, що у крові від трупа ОСОБА_11 етиловий спирт не виявлений (том 1 а. п. 207);

-висновком судово-медичної експертизи №28 від 15.02.2023, з якого вбачається, що на підставі проведеної судово-медичної експертизи шматочків внутрішніх органів від трупа ОСОБА_11 наводяться такі висновки: гостре порушення кровообігу, нерівномірне кровонаповнення судин внутрішніх органів, порушення проникності судинних стінок; набряк головного мозку; дистрофічні зміни нейронів; набряк строми внутрішніх органів; жирова дистрофія гепатоцитів; дистрофічні зміни внутрішніх органів (том 1 а. п. 210-212);

-висновком судово-медичної експертизи №41 від 09.02.2023 з якого вбачається, що на клапті шкіри з передньої черевної стінки ліворуч від трупа ОСОБА_11 виявлена колото-різана рана, яка була заподіяна від колюче-ріжучої дії плаского клинкового знаряддя, що володіє колюче-ріжучими властивостями, має П-подібний в перетині обух з добре виразними ребрами та порівняно гостре лезо. Ширина клинка на глибині занурення близько 2,2 см, ширина обуха близько 0,1 см. В області пошкодження на представленому клапті шкіри виявлені сліди заліза. Ушкодження на клаптику шкіри придатне для ідентифікації клинкової зброї за груповими ознаками, відображеними в ушкодженні (том 1 а. п. 210-212);

-висновком судово-медичної експертизи №3/3 від 20.02.2023, з якого вбачається, що причиною смерті ОСОБА_11 є множинні колото-різані поранення - в правій підщелепній ділянці, в правій навколовушно-жувальній ділянці, в лівій в надлопатковій ділянці, черевній стінці ліворуч з ушкодженням органів черевної порожнини, що супроводжувалися масивною зовнішньою та внутрішньою кровотечею й ускладнилося розвитком недокрів`я внутрішніх органів. Вказані ушкодження виникли в результаті колюче-ріжучої дії плаского клинкового знаряддя, що має колюче-ріжучі властивості. Потерпілому було нанесено гострим предметом 3 ушкодження. Тілесні ушкодження, які знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті, не могли виникнути внаслідок падіння, навіть, неодноразового. Отже, ОСОБА_5 наніс ОСОБА_11 3 удари ножом в життєво-важливі органи, від яких він помер, що свідчить про умисел обвинуваченого на спричинення йому смерті. Як встановив суд, то до нападу ОСОБА_5 тілесних ушкоджень у ОСОБА_11 не було. Окрім того, як вбачається з висновку експертизи, то на шиї у ОСОБА_11 мається горизонтальний поріз від ножа, також один удар був нанесений зі спини. Потерпілий у цей час стояв обличчям до ОСОБА_5 , що свідчить про те, що хаотично такі ушкодження при захисті обвинувачений нанести не міг (том 1 а. п. 213-217);

-висновком судово-медичної експертизи №4 від 03.02.2023, з якого вбачається, що при огляді судмедекспертом 03.01.2023 у ОСОБА_5 виявлені садна: у ділянці носо-губного трикутника дещо зліва, у ротовій ділянці зліва від губ, у правій щічній ділянці; в ділянці проксимальної фаланги вказівного пальця правої кисті та тильно-медіальній поверхні визначається поверхнева рана дугоподібної форми. Ушкодження фаланги вказівного пальця могло утворитися внаслідок дії гострого предмета. Інші - внаслідок дії кулаків людини, їх кількість становить не менше чотирьох. Усі тілесні ушкодження оцінюються як легкі і ніякої загрози для життя ОСОБА_5 не представляють. Також суду не доведено, що саме ОСОБА_11 спричинив ОСОБА_5 ці тілесні ушкодження, бо після нанесення ножових поранень ОСОБА_11 31.12.2022 десь о 16:30 год, ОСОБА_5 був затриманий 01.01.2022 о 06:17 год. А тому отримати тілесні ушкодження міг у цей період часу. Отже, суд зазначає, що підстав захищатися ножом від ОСОБА_11 у нього не було. (том 1 а. п. 222-223);

-висновком судово-медичної (цитологічної) експертизи №49 від 19.01.2023, згідно з яким на клинку ножа, що вилучений під час огляду місця події 31.12.2022, виявлена кров людини, походження якої можливе від ОСОБА_11 і неможливе від ОСОБА_5 . Саме цим ножом обвинувачений наніс тілесні ушкодження загиблому ОСОБА_11 (том 2 а. п. 16-18);

-висновком судово-психіатричної експертизи №21 від 30.02.08.2021, з якого вбачається, що під час вчинення злочину ОСОБА_5 не перебував у стані фізіологічного афекту або у будь-якому іншому вираженому емоційному стані, який міг суттєво вплинути на його свідомість та поведінку, відчував негативно забарвлене емоційне переживання обурення та страху, яке не досягло афективної глибини та суттєво не вплинуло на його свідомість та поведінку (том 2 а. п. 22-26).

Отже, вказаними доказами повністю підтверджується винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Жоден із зазначених вище доказів сторона захисту не просила визнати неналежними чи недопустимими.

Окрім того, суд зазначає, що на підтвердження винуватості ОСОБА_5 прокурор надала протокол огляду кімнати в КНП «ЦМКЛ» СМР від 31.12.2022 з фототаблицею до нього (том 1 а. п. 136, 144-156).

Захисник ОСОБА_6 заявив, що вказаний протокол огляду від 31.12.202 проведений до внесення відомостей про кримінальне правопорушенні в ЄРДР, а тому є недопустимим доказом.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 214 КПК України здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Огляд місця події у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після завершення огляду.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що місцем події є домоволодіння АДРЕСА_1 , де ОСОБА_5 завдав ударів ножом ОСОБА_11 (том 1 а. п. 100-110).

Як вбачається з протоколу огляду від 31.12.2022, то місцем огляду є кімната чергової сестри медичної КНП «ЦМКЛ» СМР по вул. 20 років Перемоги в м. Суми.

У період часу з 21:40 год по 22:10 год 31.12.2022 старший слідчий Сумського РУП ГУ НП в Сумській області ОСОБА_37 провела огляд вказаної кімнати, де виявила та вилучила одяг потерпілого ОСОБА_11 , а саме: одну шкарпетку, спортивні штани з пошкодженням, чоловічі плавки з пошкодженням, футболку з пошкодженням.

Як вбачається з витягу з ЄРДР, відомості про кримінальне правопорушення до нього внесені 01.01.2023 о 00:37 год (том 1 а. п. 88).

Отже, вилучення одягу потерпілого ОСОБА_11 було здійснено шляхом огляду, який не є оглядом місця події, до внесення відомостей в ЄРДР, що є порушенням вимог ст. 214 КПК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

На підставі викладеного вказаний протокол огляду від 31.12.2022 суд визнає недопустимим доказом.

Також прокурор надала висновок судово-медичної (імунологічної) експертизи №47 від 18.01.2023, згідно з якою на об`єкті №2 куртки підозрюваного ОСОБА_5 знайдено кров людини. Але висновок про її походження зробити неможливо (том 1 а. п. 251-254).

Отже, вказаний доказ є неналежним, оскільки він як не підтверджує винуватість ОСОБА_5 , так і не спростовує її.

При цьому суд зазначає, що визнання протоколу огляду від 31.12.2022 недопустимим доказом та висновку експертизи №47 від 18.01.2023 неналежним доказом не впливає на встановлення під час судового розгляду винуватості ОСОБА_5 в умисному позбавленні життя ОСОБА_11 .

На підтвердження винуватості прокурор надала розписку потерпілої ОСОБА_17 про те, що вона 06.01.2023 отримала від працівників поліції одяг ОСОБА_11 , а саме: футболку, спортивні штани, труси, шкарпетку; заяву потерпілої ОСОБА_17 від 06.01.2023 про те, що вона добровільно видала слідчому ОСОБА_38 одяг сина ОСОБА_11 , а саме: футболку, спортивні штани, труси, шкарпетку, який був одягнутий на ньому в момент заподіяння йому тілесних ушкоджень ОСОБА_5 ; протокол огляду вказаного одягу з фототаблицею, під час якого на футболці виявлені порізи та плями бурого кольору, схожі на кров, на штанах та трусах також виявлені пошкодження; постанову слідчого від 06.01.2023 про визнання вказаних предметів речовими доказами; клопотання слідчого про арешт майна від 09.01.2023; ухвалу слідчого судді від 10.01.2023 про накладення арешту на одяг ОСОБА_11 .

Захисник ОСОБА_6 просив визнати вказані докази недопустимими, бо вони є похідними від протоколу огляду від 31.12.2022 кімнати чергової сестри медичної КНП «ЦМКЛ» СМР, який є недопустимим доказом.

Суд зазначає, що протокол від 31.12.2022 огляду кімнати чергової сестри медичної КНП «ЦМКЛ» СМР дійсно визнаний недопустимим доказом.

Але вказаний факт ніяким чином не вплинув на допустимість зазначених доказів.

Після незаконного вилучення одягу ОСОБА_11 у лікарні 31.12.2022 з ним будь-яких слідчих дій не проводилося і вони були повернуті потерпілій ОСОБА_17 , що підтверджується її розпискою про отримання речей.

У відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 56, ч. 3 ст. 93 КПК України потерпіла ОСОБА_17 , яка є учасником кримінального провадження, 06.01.2023 добровільна надала слідчому ОСОБА_38 одяг ОСОБА_11 , що підтверджується її заявою.

У подальшому виданий потерпілою одяг постановою слідчого визнаний речовими доказами і слідчим суддею 10.01.2023 накладено на нього арешт.

Отже, аргументи сторони захисту щодо недопустимості цих доказів суд не приймає і зазначає, що вони підтверджують винуватість ОСОБА_5 у вчиненні вбивства ОСОБА_11 .

Також винуватість ОСОБА_5 підтверджується висновками судово-медичних (імунологічних) експертиз №22 від 20.01.2023, №23 від 09.01.2023, №46 від 18.01.2023, №48 від 25.01.2023, №50 від 25.01.2023, №51 від 26.01.2023, згідно з якими кров потерпілого ОСОБА_11 належить до групи 0 з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В ізосерологічної системи крові АВ0, кров ОСОБА_5 належить до групи В з ізогемаглютиніном анти-А та супутнім антигеном Н ізосерологічної системи крові АВ0. На футболці ОСОБА_11 , у якій він був доставлений у лікарню, на джемпері з капюшом ОСОБА_5 , у який він був одягнутий під час вчинення злочину, на наволочці та марлевому тампоні зі змивом, що вилучені з місця вчинення злочину, знайдено кров людини, походження якої можливе від ОСОБА_11 і неможливе від ОСОБА_5 (том 1 а. п. 227-229, 233-234, 239-241, 245-247, том 2 а. п. 4-6, 10-12).

Захисник ОСОБА_6 заявив, що висновок експертизи №46 від 18.01.2023 (том 1 а. п. 239-241) є недопустимим доказом, бо він є похідним доказом від протоколу огляду від 31.12.2022, що проведений у лікарні, коли незаконно був вилучений одяг потерпілого ОСОБА_11 .

Суд вказані аргументи сторони захисту не приймає, бо як зазначалося вже вище, одяг ОСОБА_11 слідчому видала потерпіла ОСОБА_17 .

Заслухавши обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілу, свідків, всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

Обвинувачений ОСОБА_5 зазначив, що не хотів вбивати ОСОБА_11 і наносив удари останньому хаотично лише для того, щоб захиститися від протиправних дій потерпілого.

Але вказана версія обвинуваченого не знайшла свого об`єктивного підтвердження, враховуючи таке.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно зі ст. 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод право кожного на життя охороняється законом. Нікого не може бути умисно позбавлено життя інакше ніж на виконання смертного вироку суду, винесеного після визнання його винним у вчиненні злочину, за який закон передбачає таке покарання.

Позбавлення життя не розглядається як таке, що вчинене на порушення цієї статті, якщо воно є наслідком виключно необхідного застосування сили:

a) для захисту будь-якої особи від незаконного насильства;

b) для здійснення законного арешту або для запобігання втечі особи, яку законно тримають під вартою;

c) при вчиненні правомірних дій для придушення заворушення або повстання.

За нормативним визначенням умисне вбивство (стаття 115 КК) з об`єктивної сторони характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між вказаними діянням та наслідком, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає або свідомо припускає її настання.

Питання про наявність умислу необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень. Причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передували події, їх стосунки.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 3 статті 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Відповідно до вимог п. п. 1, 2, 3 постанови Пленуму Верховного суду України №1 від 26.04.2002 «Про судову практику у справах про необхідну оборону» при розгляді справ даної категорії судам необхідно беззастережно додержуватись вимог ч. 3 ст. 27 Конституції України і ст. 36 КК, враховуючи те, що відповідно до закону кожна особа має право на необхідну оборону від суспільно небезпечного посягання незалежно від можливості уникнути його або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади.

Суд наголошує на тому, що право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність у заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання. Стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Для вирішення питання про кваліфікацію складу кримінального правопорушення, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

Особливістю кримінального правопорушення, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, наприклад наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, що перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів. У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Перевищенням меж необхідної оборони закон визнає умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Відповідальність за перевищення меж необхідної оборони настає лише при заподіянні шкоди двох видів, а саме: тяжкого тілесного ушкодження; умисного вбивства. Відповідальність за таке перевищення меж необхідної оборони передбачена статтями 118 і 124. В інших випадках перевищення меж необхідної оборони не є злочином.

Аналізуючи обставини вчинення злочину ОСОБА_5 , суд дійшов висновку про те, що він не зазнав суспільно небезпечного посягання з боку ОСОБА_11 , яке створювало б реальну загрозу заподіянню шкоди його здоров`ю чи життю.

Судом встановлено, що ОСОБА_11 знаходився у будинку своєї матері ОСОБА_17 з її згоди. Сварка між ним та ОСОБА_5 , що сталася за обідом, була вичерпана. Але ОСОБА_5 , затаївши злість на потерпілого, сам прийшов сюди для продовження з`ясування з ним стосунків. Тому незаконного вторгнення чи проникнення в житло обвинуваченого та членів його сім`ї з боку ОСОБА_11 не було.

Крім того, у ОСОБА_5 був вибір та достатньо часу для уникнення будь-яких сутичок із ОСОБА_11 , що в судовому засіданні підтвердили як сам ОСОБА_5 , так і потерпіла ОСОБА_17 та свідок ОСОБА_8 .

Обвинувачений свої дії назвав необхідною обороною, вказавши, що ОСОБА_11 напав на нього, бив, давив йому на очі, тому він був змушений захищати своє здоров`я та життя. Окрім того, він не вбив його на місці, тому його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 121 КК України.

Також ОСОБА_5 зазначив, що спочатку навіть не зрозумів, що у нього в руках опинився ніж, поки не порізався ним, і розмахував ним хаотично щоб захиститись від ОСОБА_11 .

Як вже зазначалося вище, то судом не встановлено, що саме ОСОБА_11 спричинив ОСОБА_5 вказані тілесні ушкодження.

Тому показання ОСОБА_5 в частині того, що всі тілесні ушкодження він отримав від ОСОБА_11 , суд не приймає і трактує їх як намір обвинуваченого уникнути відповідальності за вчинений злочин.

Тілесні ушкодження, що виявлені у ОСОБА_11 і від яких він помер, спростовують показання обвинуваченого, бо нанесені вони умисно і з прикладенням сили у життєво-важливі органи.

Окрім того, виявлені легкі тілесні ушкодження у ОСОБА_5 за умови, що їх можливо і спричинив ОСОБА_11 , не свідчать про наявність у нього стану необхідної оборони.

Наявність порізу на пальці у обвинуваченого теж не свідчить про необхідність оборони.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 мав реальну можливість уникнути будь-якого конфлікту з ОСОБА_11 . У той же час, цей конфлікт він сам спровокував як в будинку, за що його прогнали звідки потерпіла та ОСОБА_11 , так і в подальшому сам прийшов до ОСОБА_11 для подальшого з`ясування стосунків.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у ОСОБА_5 не було законних та обґрунтованих підстав для позбавлення життя потерпілого і він вчинив злочин з прямим умислом.

Визначальним у поведінці ОСОБА_5 було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (саме розправитися з ним). Тому такі його дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, оскільки вони мають протиправний характер.

Крім того, суд звертає увагу і на ставлення обвинуваченого до наслідків вчиненого ним. Після здійснення своїх дій ОСОБА_5 не прийняв заходів щодо виклику карети швидкої допомоги та поліції, не дочекався на місці події приїзду поліції, а, навпаки, після вчинення злочину цинічно та із задоволенням спостерігав за пораненим ОСОБА_11 , про що суду вказали потерпіла ОСОБА_17 та свідок ОСОБА_8 .

Отже, винуватість ОСОБА_5 в умисному позбавленні життя ОСОБА_11 у судовому засіданні підтвердилась повністю.

Суд вважає, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України, а саме: вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Призначаючи покарання обвинуваченому у відповідності із ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, його особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За місцем проживання ОСОБА_5 характеризується негативно, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, не інвалід, будучи молодою та здоровою людиною тривалий час не працює і не займається будь-якою суспільно-корисливою працею. З 2009 року перебуває на обліку у лікаря нарколога з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

У обвинувальному акті пом`якшуючою обставиною зазначено щире каяття обвинуваченого.

Але суд не може вказану обставину визнати пом`якшуючою, оскільки щирого каяття ОСОБА_5 суду не продемонстрував, бо вчинений ним злочин критично не оцінив, свою винуватісь повністю не визнав, хвилювався лише за свою подальшу долю.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_5 згідно із ст. 67 КК України, суд визнає рецидив злочинів.

При обранні виду та міри покарання для обвинуваченого суд враховує, що загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Враховуючи обставини скоєння злочину, ставлення обвинуваченого до вчиненого ним, відсутність з його боку каяття, враховуючи вказану вище обтяжуючу покарання обставину, а також суспільну небезпечність вчиненого ним злочину та тяжкість суспільно небезпечних наслідків, що настали у вигляді смерті ОСОБА_11 , реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції і що воно повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд вважає, що виправлення ОСОБА_5 можливе лише в разі застосування відносно нього покарання у виді позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою необхідно залишити до набрання вироком законної сили.

Процесуальні витрати у провадженні відсутні.

Ухвалами слідчого судді Білопільського районного суду від 03 та 10 січня 2023 накладений арешт на речові докази, який підлягає скасуванню, оскільки відпала потреба в ньому (том 1 а. п. 116, 156, том 2 а. п. 44).

Питання про речові докази необхідно вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України (том 1 а. п. 11, 130 том 2 а. п. 31-43, 40).

На підставі викладеного, керуючись статтями 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Білопільського районного суду Сумської області від 23.04.2021 у виді позбавлення волі у відповідності до вимог ст. 72 КК України, і за сукупністю вироків призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою залишити до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання відраховувати з 01.01.2023.

Скасувати арешт, що накладений на змив речовини бурого кольору та контрольний змив до неї, синтетичну наволочку, ніж, футболку, спортивні штани, труси, шкарпетку, куртку та кофту синтетичні.

Речові докази:

-змив речовини бурого кольору та контрольний змив до нього, синтетичну наволочку, ніж, одяг загиблого ОСОБА_11 - футболку, спортивні штани, труси, шкарпетку, одяг обвинуваченого ОСОБА_5 - куртку синтетичну та кофту синтетичну, що зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУПН в Сумській області, знищити.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя