Справа № 202/4298/14-к
Провадження № 1-кс/206/50/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2023року Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_4 у кримінальній справі за її клопотанням про проведення судового розгляду за первинним обвинувальним актом від 13.12.2013 року та зміненим обвинувальним актом від 02.10.2015 року у кримінальному провадженні №0000148 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 301 КК України та ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 301 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_4 перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 301 КК України та ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 301 КК України

07.02.2023 обвинуваченою ОСОБА_3 подано письмову заяву про відвід судді ОСОБА_4 . Заява обґрунтована тим, що суддя ОСОБА_4 відмовив в задоволенні її клопотання про проведення судового розгляду за первинним обвинувальним актом від 13.12.2013 року та зміненим обвинувальним актом від 02.10.2015 року у кримінальному провадженні № 0000148 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 301 КК України та ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 301 КК України, посилаючись на рішення Верховного суду у справі №463/4137/13-к за аналогічними обставинами. Також ОСОБА_3 зазначає, що у справі за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_3 незалежно від позиції потерпілої сторони і діях обвинувачених немає складу злочину, передбаченого ст. 203-1 КК України, в якому суб`єкт правопорушення є спеціальним і обвинувачені не є суб`єктами даного складу злочину, тому суддя повинен прийняти законне рішення відносно превинного обвинувачення, незважаючи на відмову прокурора від цього обвинувачення, як вказав Верховний Суд у справі №463/4137/13-к за аналогічними обставинами. Таким чином, суддя ОСОБА_4 порушує право обвинувачених на захист від обвинувачення за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 203-1 та ч. 3 ст. 301 КК України, тим більше, що 09 червня 2010 року обвинуваченим була обрана міра запобіжного заходу тримання під вартою за цим обвинуваченням і більше двох років обвинувачені знаходилися в СІЗО Дніпропетровської області. А суддя свідомо ігнорує проведення судового слідства за цим обвинуваченням і постановленням виправдувального вироку. ОСОБА_3 в своїй заяві зазначає, що суддя ОСОБА_4 не гарантує обвинуваченим, а всіляко порушує їх право на справедливий судовий розгляд кримінального провадження неупередженим судом, ігноруючи Конвенцію і засади кримінально-процесуального законодавства та Конституції України. Враховуючи викладене, просила суд задовольнити заяву та відвести суддю ОСОБА_4 від розгляду справи.

У судове засідання ОСОБА_3 , що була повідомленою належним чином, не з`явилася за невідомими суду причинами.

В судове засідання інші учасники кримінального провадження з невідомих суду причин не з`явились, про час та місце слухання повідомлялись належним чином.

Суд, дослідивши заяву про відвід судді, приходить до наступного.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 80 КПК України, відвід судді може бути заявлений на підставах, передбачених статтями 75, 76 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 80 КПК України, заяви про відвід під час досудового розслідування подаються одразу після встановлення підстав для такого відводу. Заяви про відвід під час судового провадження подаються до початку судового розгляду. Подання заяви про відвід після початку судового розгляду допускається лише у випадках, якщо підстава для відводу стала відома після початку судового розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 81 КПК України, у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу.

Згідно з ч. 5 ст. 80 КПК України, відвід повинен бути вмотивованим.

Статтею 75 КПК України передбачений вичерпний перелік обставин, що виключають участь слідчого судді у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого ч.3 ст.35 КПК України визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачається, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), заява № 9186/80, рішення від 26.10.1984 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що «навіть видимість може бути важливою» … «правосуддя повинне не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться» (п. 26). Тому будь-який суддя, щодо якого є обґрунтовані підстави побоюватися браку безсторонності, має бути відведений.

У справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» Європейський суд з прав людини вказує на те, що у кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім.

Також Європейський суд у своїх рішеннях у справах «Мироненко і Мартенко проти України» (рішення від 10 грудня 2009 року), «Білуха проти України» (рішення від 09 листопада 2006 року), «Рудніченко проти України» (рішення від 11 липня 2013 року) вказав на те, що наявність безсторонності має визначатися, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв.

За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Згідно зі ст. 15 Кодексу суддівської етики, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Відповідно до п. 1.1 Бангалорських принципів поведінки судді, суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від будь-якого стороннього впливу, спонукань, тисків, погроз або втручання, прямого чи опосередкованого, здійснюваного з будь-якої сторони та маючого на меті будь-які цілі.

Водночас слід враховувати те, що особа, яка подала заяву про відвід судді, повинна довести на підставі доказів факт упередженості судді у розгляді справи, адже відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом (п.10). Відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, розгляд суддею клопотань сторін по справі, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_3 , зверталася до головуючого по справі із клопотанням, в якому просила провести судовий розгляд за первинним обвинувальним актом від 12.12.2013 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , і ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 203-1 та ч. 3 ст. 301 КК України і прийняти законне рішення, а також за зміненим обвинувальним актом від 02 жовтня 2015 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 301 КК України і ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 301 та ч. 1 ст. 358 КК України.

23 січня 2023 року суддею ОСОБА_4 вирішено дане клопотання шляхом винесення ухвали із наведенням мотивів та нормативно правового регулювання даного питання.

Суд зазначає, що обставини викладені в заяві ОСОБА_3 , щодо відводу судді ОСОБА_4 , які можуть виключати участь судді в кримінальному провадженні викладені у ст. 75 КПК, не підпадають під дію вказаної статті, оскільки перелік підстав для відводу судді є вичерпним.

Так, заявлений відвід не містить належних та підтверджених даних, які б свідчили про наявність таких підстав відводу, що передбачені нормами КПК України, заявником не доведено даних, що вказують на упередженість та необ`єктивність судді при розгляді кримінального провадження. Аналіз доводів заяви про відвід судді ґрунтується на суб`єктивних переконаннях заявниці.

Аналіз доводів, викладених в заяві про відвід судді призводить суд до висновку про те, що фактично обвинувачена у своїй заяві про відвід не погоджується з процесуальними рішеннями, прийнятими суддею ОСОБА_4 , які можуть бути оскаржені у відповідному процесуальному порядку, а не в формі заяви про відвід.

Будь-які інші підстави для відводу судді, передбачені ст.ст. 75, 76 КПК України не встановлено.

Враховуючи викладене, суд вважає, що заява ОСОБА_3 про відвід головуючому судді ОСОБА_4 по кримінальному провадженню під №0000148 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 301 КК України та ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст.301 КК України, задоволенню не підлягає, оскільки обставин, передбачених ст.75 КПК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 75, 76, 80, 81, 344, 372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід судді Самарського районного суду м.Дніпропетровська ОСОБА_4 по кримінальному провадженню під №0000148 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 301 КК України та ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст.301 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1