Справа № 132/4164/17
Провадження №11-кп/801/86/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000689 від 11.11.2017, за апеляційними скаргами прокурора Хмільницької окружної прокуратури ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 01.11.2022, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , освіта середня, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

Зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 11.11.2017 по 06.02.2019 та з 22.03.2022 до дня набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До вступу вироку в законну силу залишено засудженому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Вирішено питання з речовими доказами.

Судом встановлено, що 10.11.2017, близько 22 год 00 хв, ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , після вживання спиртних напоїв із своїм співмешканцем ОСОБА_10 , вступив із ним в суперечку, яка супроводжувалася брутальними висловлюваннями в адресу один одного. Дана суперечка між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 переросла у конфлікт, під час якого у ОСОБА_7 виник умисел на вчинення кримінального правопорушення, а саме на нанесення тілесних ушкоджень.

Розуміючи протиправність своїх дій, направлених на нанесення тяжких тілесних ушкоджень, не передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків направлених на позбавлення життя ОСОБА_10 , однак маючи можливість передбачити наслідки заподіяння тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на підвищенні сходів будинку, діючи умисно, наблизився до ОСОБА_10 , який стояв нижче на землі біля сходів, наніс два удари правою взутою ногою в область голови зліва, в результаті чого ОСОБА_10 від отриманих ударів відступився назад та впав.

Не зупиняючись на учиненому, ОСОБА_7 , помітивши, що ОСОБА_10 намагався піднятись, щоб відповісти на заподіянні удари, збіг зі сходів до низу та наблизившись до ОСОБА_10 , почав наносити останньому удари взутою правою ногою в область голови зліва та обома руками в область грудної клітини, від чого ОСОБА_10 не міг піднятись та продовжував перебувати в лежачому положенні. Після чого, ОСОБА_7 його залишив та пішов в кімнату будинку, де ліг відпочивати.

О 22:35 год ОСОБА_10 , від отриманих тілесних ушкоджень помер у кімнаті будинку за місцем власного проживання.

Згідно до висновку експерта № 2085 від 20.12.2017, смерть ОСОБА_10 настала від сполучної травми тіла, яка ускладнилась травматичним шоком. Сполучна травма тіла у ОСОБА_10 мала ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент заподіяння і стоїть в причинному зв`язку зі смертю. Сполучна травма тіла: закрита черепно-мозкова травма - забита рана волосяної частини голови в потиличній ділянці справа, садна обличчя, синці в обох очних ділянках, крововиливи в м`які покрови голови зі сторони їх внутрішньої поверхні в лобно-тім`яно-скроневій зліва та в потиличній ділянках, переломи кісток носа, забій головного мозку, суцільний поширений субарахноїдальний крововилив на конвекститальних поверхнях головного мозку, субдуральна гематома зліва, крововилив в шлуночки головного мозку, закрита тупа травма шиї - повний вертикальний перелом правої пластинки щитовидного хряща, закрита тупа травма грудної клітки - синці передньої грудної стінки, крововиливи в м`які тканини грудей, крововилив в переднє середостіння, забій серця, забій легень, численні переломи ребер з обох боків по декільком анатомічним лініям, поперечний перелом грудини, закрита тупа травма живота - синці живота, крововиливи в м`які тканини живота, гемоперитонеум, розрив великої долі печінки, синець передпліччя. Ушкодження у ОСОБА_10 спричиненні від численних ударів твердими, тупими предметами по різних поверхнях тіла. Всі ушкодження трупа ОСОБА_10 прижиттєві та утворились незадовго до настання смерті.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі з доповненнями просить скасувати вирок в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч. 2 с. 121 КК України до покарання у вигляді 9 років позбавлення волі та доповнити вказівкою, що зарахування ОСОБА_7 строку перебування під вартою у строк покарання здійснюється на підставі ч. 5 ст. 72 КК України.

На переконання прокурора суд не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його ставлення до скоєного та наслідки злочину. Також суд, приймаючи рішення про зарахування строку попереднього ув`язнення, не послався на відповідну норму закону.

Адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд. Вважає вирок незаконним та необґрунтованим. Захисник переконана, що суд, при наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, в судовому рішенні не зазначив чому взяв до уваги докази сторони обвинувачення та відкинув доводи сторони захисту.

Захисник вважає, що пояснення свідків не підтверджують причетність обвинуваченого ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення. Більшість з них про подію знають зі слів обвинуваченого. Судом не спростовано пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 про причетність свідка ОСОБА_11 до даного злочину. Також захисник зазначає, що судом взято до уваги докази, які не були досліджені під час розгляду кримінального провадження.

Заслухавши доповідача, виступ обвинуваченого та його захисника на підтримку своєї апеляційної скарги та заперечення проти апеляційної скарги прокурора, виступ прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з доповненнями сторони обвинувачення та вказав на безпідставність вимог, заявлених стороною захисту, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, ґрунтуються на об`єктивно досліджених доказах, які всебічно і повно перевірені судом з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, яким суд дав належну оцінку.

Посилання захисника в апеляційній скарзі, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, є непереконливими і спростовуються сукупністю наявних доказів.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 вказував, що коли повернувся з роботи до дому, то побачив, що його вітчим ОСОБА_10 лежав на дивані в кухні і подумав, що той п`яний спить. Хвилин через тридцять він підійшов до нього і зрозумів, що той мертвий. Після чого він повідомив про це сусідам. ОСОБА_12 дав йому телефон, щоб він дзвонив в поліцію, що він і зробив. Своєї вини у скоєному не визнає, так як не наносив тілесних ушкоджень ОСОБА_10 . На досудовому слідстві давав покази, що це він побив ОСОБА_10 , під тиском працівників поліції.

При цьому обвинувачений ОСОБА_7 не звертався зі скаргами на дії працівників поліції з приводу тиску на нього ні під час досудового розслідування кримінального провадження ні під час судового розгляду справи.

Суд першої інстанції розцінив пояснення обвинуваченого як спосіб захисту та повністю спростував їх сукупністю решти доказів, зібраними у кримінальному провадженні та безпосередньо дослідженими під час судового розгляду.

З пояснень потерпілого ОСОБА_13 вбачається, що його рідний брат ОСОБА_10 проживав в АДРЕСА_1 , разом з пасинком ОСОБА_7 та ОСОБА_11 . Він ходив по людях і допомагав по господарству. Про те, що сталося з братом дізнався від працівників поліції.

Свідок ОСОБА_11 пояснював, що він проживав в АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_10 . Ввечері 10.11.2017 він з ОСОБА_10 розпивали горілку. Згодом додому повернувся ОСОБА_7 , який вже перебував в стані сп`яніння, та приєднався до них. Вони випили по декілька чарок горілки та вирішили приготувати закуску. ОСОБА_7 , не знайшовши каструлю, почав кричати на ОСОБА_10 з приводу відсутності речей, був розлючений та вдарив ОСОБА_10 декілька разів рукою в область грудей і обличчя. свідок намагався їх заспокоїти. Вони всі сіли за стіл і випили ще по чарці горілки. Після цього ОСОБА_10 вийшов на вулицю, стояв на сходах і курив. Коли ОСОБА_7 виходив з будинку, то зі спини наніс ОСОБА_10 удар ногою в спину так, що останній злетів зі сходів і впав на землю. ОСОБА_7 продовжував бити ОСОБА_10 по різних частинах тіла. Він намагався їх розборонити, але ОСОБА_7 на це не реагував і вдарив його декілька разів за те, що хотів розборонити. Після цього він побіг до будинку і взяв відро води, щоб ОСОБА_10 вмився. Коли заходив до будинку, то не бачив скільки разів ОСОБА_7 бив ОСОБА_10 . Після того, як ОСОБА_10 вмився, між останнім і ОСОБА_7 знову виникла суперечка і ОСОБА_7 повалив ОСОБА_10 на землю і почав знову бити ногами по різних частинах тіла. Коли ОСОБА_10 почав хрипіти, ОСОБА_7 припинив його бити.

Після цього він допоміг ОСОБА_7 занести ОСОБА_10 до хати і положити на диван. ОСОБА_10 лежав на животі. Він сказав ОСОБА_7 , що потрібно викликати швидку, на що ОСОБА_7 сказав йому, щоб він дівся з хати, а він подзвонить в швидку і поліцію та скаже, що ОСОБА_10 побили в селі, а він застав його вдома з тілесними ушкодженнями. Так як йому нікуди було йти, він пішов в сарай і ліг спати. Коли приїхала міліція, то знайшла його там. Він їм розказав, як все було. Між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 сутички були неодноразово. Інцидент між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 стався біля 22 го 10.11.2017.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні показав, що в будинку АДРЕСА_1 , який належить його сестрі, з його дозволу проживали ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Приблизно після 22 год 10.11.2017 до нього додому прибіг ОСОБА_7 і сказав, що ОСОБА_10 мертвий. Коли він зайшов в будинок, то побачив, що ОСОБА_10 лежав на дивані. Він запитав ОСОБА_7 чи він не бив ОСОБА_10 , на що той відповів, що не бив. ОСОБА_7 пішов до ОСОБА_12 , а він залишився в будинку з мертвим ОСОБА_10 . Коли ОСОБА_7 повернувся то сказав, що викликав поліцію. Через деякий час приїхали працівники поліції. ОСОБА_7 розповів їм, що застав ОСОБА_10 в будинку мертвим. Працівники поліції в сараї біля будинку знайшли ОСОБА_11 , який розповів, що це ОСОБА_7 побив ОСОБА_10 від чого останній і помер.

На другий день 11.11.2017 працівники поліції приїхали в село, привезли ОСОБА_7 і проводили слідчий експеримент. ОСОБА_7 в присутності понятих розповів, що 10.11.2017 після 20 год повернувся додому, де були ОСОБА_10 і ОСОБА_11 . З ними він випивав спиртні напої. Після цього між ОСОБА_7 і ОСОБА_10 виникла сварка через відсутність каструль, велосипеда, та за те, що ОСОБА_10 постійно щось виносить з хати і пропиває. Він вдарив ОСОБА_10 рукою в груди. А потім ОСОБА_10 вийшов на вулицю, де ОСОБА_7 продовжував його бити ногами по тулубу та обличчю. Після чого ОСОБА_11 приніс відро води і помив ОСОБА_10 . ОСОБА_7 і ОСОБА_11 зайшли в хату, а ОСОБА_10 залишився на вулиці. Через деякий час вони вийшли до ОСОБА_10 , який важко дихав і занесли в будинок, поклали на диван. Через хвилин 15 ОСОБА_7 побачив, що ОСОБА_10 мертвий. Всі ці обставини ОСОБА_7 розказував самостійно. Ніякого фізичного і психологічного тиску з боку працівників поліції не було. Він визнавав свою вину. Ніяких заяв, що його били працівники поліції від нього не надходило. Сварки між ними виникали із-за горілки.

Свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_12 розповіли, що про смерть ОСОБА_10 дізнались від ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні пояснював, що він з ОСОБА_7 10.11.2017 приїхали з роботи додому в с. П. Лисіївка біля 19 год 30 хв та зайшли в магазин в центрі села і випили пива. О 20 год продавчиня закрила магазин. Вони ще побули хвилин 10-15 і розійшлися по домах. Після 22 години до нього подзвонив ОСОБА_12 і сказав, що до нього прийшов ОСОБА_7 , взяв телефон і сказав, що помер ОСОБА_10 .

З пояснень свідка ОСОБА_17 слідує, що вона є сестрою обвинуваченого. На її думку ОСОБА_7 не міг наносити удари ОСОБА_10 , оскільки вони не конфліктували між собою. Повідомила, що ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння буває рідко, веде себе спокійно, конфліктів не створює та відмовляється від тих показів, що давала на досудовому слідстві. Свідком події не була, дізналась про смерть вітчима ОСОБА_10 по телефону.

Окрім пояснень свідків, суд першої інстанції дослідив письмові докази, які доводять винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, зокрема: протокол огляду місця події від 11.11.2017, яким зафіксовано огляд домоволодіння, розташоване за адресою АДРЕСА_1 , місце вчинення злочину, речовину бурого кольору та ілюстративну таблицю до нього (т. 1 а.с. 129-144); протоколи огляду трупа від 11.11.2017 (т. 1 а.с. 145, 146, 148-150); протокол проведення слідчого експерименту від 11.11.2017, згідно якого ОСОБА_7 добровільно розповів та показав на місці відомі йому обставини вчиненого злочину, зокрема як саме та за яких обставин він наносив тілесні ушкодження ОСОБА_10 , з відеозаписом (т. 1 а.с. 153-157); протокол проведення слідчого експерименту від 12.12.2017 зі свідком ОСОБА_11 , під час якого ОСОБА_11 добровільно розповів та показав на місці відомі йому обставини вчиненого злочину, зокрема як ОСОБА_7 наносив тілесні ушкодження ОСОБА_10 , з відеозаписом (т. 1 а.с. 167-169), тощо.

Зі змісту протоколу проведення слідчого експерименту від 11.11.2017, під час якого ОСОБА_7 добровільно розповів та показав на місці відомі йому обставини вчиненого злочину, вбачається, що свідок ОСОБА_14 був присутній під час проведення даної слідчої дії.

Посилання захисника про те, що свідок ОСОБА_14 не був учасником слідчого експерименту і невідомо звідки дізнався обставини події в деталях є безпідставними, адже ОСОБА_14 брав участь в проведенні слідчого експерименту та підписував протокол.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показав, що під час слідчого експеременту 11.11.2017 ОСОБА_7 показував, як він наносив удари руками і ногами по різних частинах тіла ОСОБА_10 , визнавав вину у скоєному, ніякого фізичного чи психологічного тиску на нього працівники поліції не здійснювали. ОСОБА_7 скарг про тиск з боку поліції не висловлював.

Також інші наведені захисником в апеляційній скарзі доводи щодо надання судом переваги одним доказам над іншими без зазначення мотивів та посилання на не дослідженні докази не знайшли свого підтвердження, є надуманими, а тому не заслуговують на увагу.

Докази, якими суд обґрунтував свій висновок про винність ОСОБА_7 у вчиненні злочину, є належними, достатніми та достовірними.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що судовий розгляд в кримінальному провадженні проведено з дотриманням кримінального процесуального закону, пояснення потерпілого та свідків узгоджуються між собою та з рештою доказів здобутих у справі.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які могли б перешкодити суду повно й всебічно розглянути кримінальне провадження і постановити законне й обґрунтоване рішення, колегією суддів не встановлено.

З наведених підстав апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Також колегія суддів вважає непереконливими доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для її виправлення і попередження нових злочинів та відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів не знаходить даних, які б вказували на порушення судом вимог ст. 65 КК України при врахуванні обставин при призначенні покарання, тому посилання прокурора на м`якість призначеного покарання не можна визнати обґрунтованими.

Прокурором не доведено, що покарання призначене судом є недостатнім та не досягне мети кримінального покарання.

При цьому є слушними доводи, наведені в доповненнях до апеляційної скарги прокурора, про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.

У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» та п. 29 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання акцентовано увагу судів на необхідності точного виконання вимог закону про зміст резолютивної частини обвинувального вироку, яка повинна бути викладена чітко та ясно, щоб при виконанні вироку не виникало сумнівів щодо виду та розміру покарання, призначеного судом, та змісту інших рішень, викладених у цій частині вироку.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовуються щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Згідно ч. 5 ст. 72 КК України, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частин перші цієї статті.

Суд першої інстанції правильно зарахувавши строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 у строк покарання, не послався на норму закону, яка підлягає застосуванню в цій частині судового рішення.

Відповідно до ст. 413 КПК України, незастосування закону, який підлягає застосуванню, є підставою для скасування або зміни судового рішення.

Апеляційний суд вважає за необхідне змінити вирок, доповнивши його вказівкою, що зарахування ОСОБА_7 строку перебування під вартою у строк покарання здійснюється на підставі ч. 5 ст. 72 КК України.

З оглядну на викладене, апеляційний суд вважає за необхідне змінити вирок, вказавши на застосування ч. 5 ст. 72 КК України при зарахуванні строку попереднього ув`язнення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 - 409 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 01.11.2022 щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, змінити.

Доповнити вирок вказівкою, що зарахування ОСОБА_7 строку перебування під вартою у строк покарання здійснюється на підставі ч. 5 ст. 72 КК України.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців із дня її проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, з моменту отримання її копії. Ухвала набуває законної сили з моменту оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4