Справа № 204/4711/23
Провадження № 1-кс/204/1221/23
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю захисника ОСОБА_4

за участю підозрюваного ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Костянтинівка Донецької області, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, інваліда 3 групи, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

30 березня 2023 року старший слідчий відділу СУ ГУНП в Донецькій області ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором Донецької обласної прокуратури ОСОБА_7 звернулася до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що досудовим розслідуванням за вказаним кримінальним провадженням встановлено, що до відділу СУ ГУНП в Донецькій області з Маріупольського міжрайвідділу 2 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях та УКР ГУНП в Донецькій області надійшли матеріали, з яких вбачається, що громадянин ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на території Донецької області займається незаконним збутом вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин, без передбаченого законом дозволу. Відомості про вказане кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000095 від 14.02.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. Допитаний в якості свідка ОСОБА_8 показав, що на початку січня 2023 року у місті Дружківка Донецької області, він познайомився з ОСОБА_9 , якому 32 роки, який мешкає у АДРЕСА_1 , та користується мобільним телефоном НОМЕР_1 . В ході спільного вживання спиртних напоїв, ОСОБА_10 скаржився на скрутне матеріальне становище, та дістав з карману предмет схожий на гранату, який запропонував продати, або дізнатися хто зможе її купити, на що він йому відповів, що подумає, та в разі чого повідомить. Допитана в якості свідка ОСОБА_11 показала, що в кінці травня 2022 року вона через інтернет познайомилася з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким декілька разів зустрічалася у місті Дружківка. В ході бесіди з ОСОБА_5 , при особистій зустрічі, останній повідомив їй, що в нього є боєприпаси, а саме гранати в кількості 5 одиниць, при цьому показав одну з них, а також повідомив, що хоче продати за ціною 2500 гривень з штуку, так як не має постійного заробітку. Також ОСОБА_10 сказав, що в нього є патрони до різної зброї та нарізний пістолет, який він також хоче продати за 30000-35000 гривень. Також їй відомо, що ОСОБА_5 мешкає на сьогоднішній день за адресою: АДРЕСА_1 та користується мобільним телефоном НОМЕР_2 . Допитаний в якості свідка ОСОБА_12 показав, що він знайомий з ОСОБА_13 , 1990 р.н., який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , користується мобільним телефоном НОМЕР_2 . В ході бесіди, в січні 2023 року, ОСОБА_10 сказав йому, що в нього є гранати, які він зберігає за місцем свого мешкання, та питав його, чи не знає він, кому їх можна продати або обміняти, на що він відповів, що не знає, і більше вони з ним на цю тему не спілкувались. В ході пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 впізнали ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Додатково допитана в якості свідка ОСОБА_11 показала, що вона погодилася бути оперативним покупцем боєприпасів, які ОСОБА_14 збуває на території міста Дружківка Донецької області. 13 березня 2023 року вона зателефонувала останньому, домовилася про зустріч та придбання гранат. Після чого їй були вручені оглянуті грошові кошти у сумі 5000 гривен. Далі через деякий час їй зателефонував ОСОБА_14 та повідомив, що знаходиться біля її будинку. Після чого вона направилася до місця, де очікував ОСОБА_10 . Далі зустрівшись з ОСОБА_15 , останній дістав з куртки гранати з запалом та передав їй особисто у руки. Оглянувши їх вона погодилася їх придбати. Далі вона дістала гроші у сумі 5000 гривень та почала їх перераховувати, на що ОСОБА_10 назвав цифру 4, що означало 4000 гривень, та передала останньому. Отримавши гранати вона залишила їх собі, та направилася до автовокзалу міста Дружківка, де знаходилися учасники слідчої дії. Повернувшись до співробітників поліції та понятих, вона розповіла про те, що відбувалося та добровільно видала придбані гранати з запалами, які було вилучено, та 1000 гривен, які залишились. Також у ході діалогу з ОСОБА_16 , останній їй повідомив, що має ще гранати. 13.03.2023 в ході проведення огляду ОСОБА_11 було встановлено, що останньою у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було придбано 2 предмети зовні схожі на гранати, які було вилучено. Згідно з висновком судової вибухотехнічної експертизи, наданий на дослідження корпус ручної осколкової гранати М67 в сукупності з наданим на дослідження підривачем М213 являються вибуховим пристроєм військового призначення, а саме бойовою ручною осколковою гранатою М67 промислового виготовлення, яка відноситься до бойових припасів. Наданий на дослідження корпус гранти ручної наступальної GHO-1 в сукупності з наданим на дослідження підривачем AF11 являються вибуховим пристроєм військового призначення, а саме бойовою гранатою ручною наступальною GHO-1 промислового виготовлення, яка відноситься до бойових припасів. 28.03.2023 в ході проведення огляду ОСОБА_11 було встановлено, що останньою у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було придбано 3 предмети зовні схожі на гранати, які вилучено. Відповідно до акту перевірки об`єктів на наявність вибухових речовин, складеного відділом вибухотехнічної служби ГУНП в Донецькій області, встановлено, що 2 гранати, вилучені 28.03.2023 у ОСОБА_11 , є ручними осколковими гранати оборонної дії типу Ф-1 та 1 граната вилучена 28.03.2023 у ОСОБА_11 , є наступальною ручною осколковою гранатою типу РГ-42. 28.03.2023 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 затримано в порядку ст. 208 КПК України, в ході якого проведено його обшук та вилучено: грошові кошти у сумі 8790 гривень (в тому числі грошові кошти, які використовувались оперативним покупцем ОСОБА_11 ) та мобільний телефон «Sigma» в корпусі чорного кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 з номером мобільного телефону НОМЕР_1 . 29.03.2023 відповідно до вимог ст.ст. 276, 277, 278 КПК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України. Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме протоколами слідчих (розшукових) та процесуальних дій, зокрема протоколами допитів свідків, протоколами огляду речей, висновком експертизи та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності. Так, підозрюваний ОСОБА_5 вчинив тяжкі злочини, які відповідно до санкції ч. 1 ст. 263 КК України караються позбавленням волі на строк від 3 до 7 років. Так, підозрюваний ОСОБА_5 будучи особою, яка зокрема підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, перебуваючи на свободі, з метою уникнення кримінального покарання, може шляхом підкупу, вмовляння або погроз незаконно впливати на свідків та інших осіб, пов`язаних з досудовим слідством у справі, в тому числі загрожуючи їхньому життю. Крім цього, останній офіційно не працює, що свідчить про відсутність в нього постійного джерела доходів, у зв`язку з чим останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також продовжити свою злочинну діяльність. Таким чином, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування обрання запобіжного заходу стосовно ОСОБА_5 є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Крім того, згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтю 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 КПК України. Вважаємо, що у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, запобігання вказаним ризикам неможливе, у тому числі із визначенням розміру застави, підозрюваному ОСОБА_5 . Тому, слідчий звертається до суду з даним клопотанням.

У судовому засіданні прокурор підтримав дане клопотання та просив його задовольнити.

Підозрюваний та його захисник заперечували проти задоволення клопотання, оскільки підозрюваний проживає постійно за однією адресою разом з матір`ю, раніше не судимий, не має наміру переховуватись від слідства, до того ж, має 3 групу інвалідності, у зв`язку з чим, потребує постійного медичного догляду та лікування.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя враховує положення ст. 178 КПК України, зокрема вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, репутацію підозрюваного, його вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання, роботи.

У ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України і подане слідчим клопотання відповідає вимогам ст. ст. 183, 184 КПК України.

Відповідно до приписів ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

Так, слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні зазначено, що існують ризики, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_5 з метою уникнення відповідальності за скоєне може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити нове кримінальне правопорушення.

Проте, у судовому засіданні було встановлено наявність лише двох ризиків, що підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду, та незаконно впливати на свідків.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, зазначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК. Слідчий суддя, суд має зважати, що слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу за відсутності для цього підстав, передбачених ст. 177 КПК. Тому, в разі розгляду відповідного клопотання, не підкріпленого визначеними у КПК метою та підставами, останнє має бути відхилено.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мамедов проти Росії» від 01 червня 2006 року, зазначено, що «суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявник переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Відповідно до конвенції та практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії» та «Ігнатов проти України», обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, враховую вимоги п. 3, 4, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Однак, в обґрунтування того, що застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, підтвердженим у судовому засіданні, прокурором не наведено переконливих мотивів та не надано суду жодних належних доказів.

Відповідно до ст. 181 КК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт застосовується до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , вагомість наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, враховуючи його вік, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання та реєстрації, а також враховуючи, що існують ризики, що підозрюваний з метою уникнення відповідальності за вчинення кримінального правопорушення в якому він підозрюється може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також незаконно впливати на свідків, слідчий суддя дійшов до висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні підозрюваного, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 131, 132, 176-178, 182-186, 193-197, 205 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України - залишити без задоволення.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту без застосування електронного засобу контролю, в межах строку досудового розслідування, тобто до 29 травня 2023 року.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки:

-цілодобово не залишати без дозволу слідчого, прокурора або суду місце постійного проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , за винятком випадків переміщення до найближчого укриття на час дії сигналу «Повітряна тривога», надання невідкладної медичної допомоги підозрюваному та подальшого невідкладного повернення до житла;

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

- утримуватись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Контроль за виконанням ухвали покласти на працівників СУ ГУНП в Донецькій області за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_5 .

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту оголошення.

Суддя ОСОБА_1