печерський районний суд міста києва
Справа № 757/9258/23-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

за участю адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за клопотанням ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19.01.2023 у справі №757/2481/23-к, в межах кримінального провадження №0001265 від 20.10.2021,

ВСТАНОВИВ:

08.03.2023 до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19.01.2023 у справі №757/2481/23-к, в межах кримінального провадження №0001265 від 20.10.2021.

В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що в ході проведення обшуку було вилучено транспортний засіб Nissan Qashqai, д.н.з. НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_5 . В подальшому на даний транспортний засіб було накладено арешт у частині позбавлення права відчуження, розпорядження та користування.

В клопотанні заявник також зазначає, що даний автомобіль було придбано у 2021 році за грошові кошти, які отримані ОСОБА_4 особисто, тобто за рік до подій, які інкримінуються її чоловікові громадянину ОСОБА_6 .

Крім того, з клопотання вбачається, що ОСОБА_4 перебуває в шлюбі з ОСОБА_5 , від якого в них є діти, а накладення арешту на транспортний засіб є обтяжливим, оскільки збільшує витрати на пересування містом для придбання харчів, відвезення дітей до школи, гуртків, лікарні тощо.

Відтак, остання вважає, що потреба в арешті з забороною користування відпала зі спливом часу, а повернення транспортного засобу у користування ОСОБА_4 не зашкодить кримінальному провадженню.

Таким чином, ОСОБА_4 просить слідчого суддю скасувати арешт в частині заборони користування транспортним засобом Nissan Qashqai, із д.н.з. НОМЕР_1 та дозволити ним користуватись і передати їй на відповідальне зберігання.

Представник заявника - адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про причини неявки до суду не повідомив. Старший слідчий в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_7 подав до суду письмові заперечення на клопотання, в яких, серед іншого, зазначив, що ОСОБА_4 немає статусу, передбаченого ч. 1 ст. 174 КПК України. Відтак, просив відмовити в задоволенні клопотання.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність слідчого, на підставі наданих доказів.

Вивчивши клопотання, заслухавши позицію учасників розгляду, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом за наданими матеріалами встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00001265 від 20.10.2021.

У межах даного кримінального провадження 19.01.2023 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва №757/2481/23-к накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема і на транспортний засіб Nissan Qashqai, із д.н.з. НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 у частині позбавлення права відчуження, розпорядження та користування.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Так, як вбачається з мотивувальної частини ухвали Печерського районного суду м. Києва від 19.01.2023, слідчий суддя дійшов висновку, що на вказане майно необхідно накласти арешт з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Слідчий суддя при вирішенні клопотання про скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, також враховує приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 5 статті 9 КПК України, передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Аналізуючи доводи клопотання про скасування арешту на майно в частині користування, слідчий суддя приходить до висновку, що означені доводи не вказують на необґрунтованість накладення арешту та не доводять, що в подальшому в застосуванні арешту відпала потреба.

Окрім цього, слід зазначити, що майно, на яке накладено арешт, належить підозрюваному ОСОБА_5 , а тому вимоги його дружини ОСОБА_4 є безпідставними та необґрунтованими, оскільки остання не має права на звернення до слідчого судді з таким клопотанням та таке скасування може призвести до порушення цілей та мети кримінального провадження.

За вказаних обставин, під час судового розгляду даного клопотання за наданими матеріалами, встановлено, що втручання органу досудового розслідування у право власності підозрюваного ОСОБА_5 обумовлене законними критеріями, тобто з дотриманням відповідних положень національного законодавства та відповідності верховенства права.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що заявником на даній стадії кримінального провадження, в силу принципу змагальності сторін не доведено необґрунтованості накладення арешту на майно та не доведено відсутність потреби в продовженні дії такого заходу, а відтак слідчий суддя приходить до висновку, про наявність підстав для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності та вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту.

Одночасно слідчий суддя звертає увагу на те, що під час складання короткого тексту ухвали у вступній частині було допущено описку в номері кримінального провадження, а саме, №00001265, замість №0001265, тому слід вважати написаним у вступній частині ухвали номер кримінального провадження №0001265.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 379, 392, 532 КПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1