КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження стосовно -

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України за апеляційною скаргою прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 листопада 2022 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк на 1 (один) рік.

Також цим вироком зобов`язано ОСОБА_6 у період іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчан

Згідно вироку суд визнав доведеним, що за рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.09.2011 року зОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 згідно виконавчого листа №2-3143/11 від 09.12.2020 року стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку але не менше 30% прожиткового мінімуму залежно від віку дитини, на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 13.07.2011 року.

Будучи ознайомленим з рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області, ОСОБА_6 , маючи умисел на злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), діючи протиправно, незаконно та цілеспрямовано, злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням суду аліментів в період з липня 2011 року по жовтень 2022 року та жодного разу не сплачував грошові кошти на утримання дітей.

Порушуючи обов`язки, покладені на батьків сімейним законодавством України, посягаючи на нормальний розвиток, виховання і здоров`я своїх дітей, будучи фізично здоровою і працездатною особою, ОСОБА_6 не робив ніяких активних заходів для свого працевлаштування, не ставав на облік до Державного центру зайнятості населення, займався тимчасовими підробітками, тобто маючи обов"язок виконання рішення суду про виплату аліментів, заходів спрямованих на погашення заборгованості не вживав, добровільну матеріальну допомогу та допомогу на утримання дітей не надавав. На повідомлення державних виконавців про погашення заборгованості щодо сплати аліментів ОСОБА_6 не реагував, тим самим злісно ухилявся від сплати аліментів на утримання дітей, внаслідок чого, утворилась заборгованість, яка відповідно до розрахунку державного виконавця станом на 31.10.2022 року складає 347 415,50 (триста сорок сім тисяч) грн. 50 (п`ятдесят) копійок, що сукупно є більше суми виплат за три місяці відповідних платежів на користь ОСОБА_8 , встановлених судовим рішенням.

На вказаний вирок прокурор Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, просить змінити вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.11.2022 року стосовно ОСОБА_6 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме в частині покладених на обвинуваченого обов`язків та на підставі п.3 ч.3 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_6 додатковий обов`язок, а саме: працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу). В решті вирок суду залишити без зміни.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилаючись на вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, зазначає, що метою виправлення засудженого є усунення суспільної небезпечності особи, тобто такий вплив покарання, внаслідок якого у винного з`являється схильність до правомірної поведінки і щоб засуджений під час і після відбування покарання не вчиняв нових злочинів.

Також вказує, що згідно матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 на момент вчинення кримінального проступку офіційно не працевлаштований, на обліку в центрі зайнятості не перебував, що підтверджується довідкою, виданою Києво-Святошинським районним центром зайнятості від 19.10.2022 року №805/02/01-14, а тому, з метою досягнення цілей кримінального покарання, апелянт вважає, що на ОСОБА_11 необхідно покласти додатковий обов`язок, передбачений п.3 ч.3 ст. 76 КК України та зобов`язати його працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу), оскільки після офіційного працевлаштування ОСОБА_6 отримував би кошти, а державна виконавча служба змогла б стягувати аліменти на утримання дитини, тобто реально виконувати рішення суду. Проте, при ухваленні вироку та призначенні покарання на обвинуваченого ОСОБА_6 не покладено обов`язок, передбачений п.3 ч.3 ст. 76 КК України, тобто суд не застосував закон, який підлягав застосуванню, а отже неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури; пояснення обвинуваченого, який покладався на розсуд суду, вказуючи, що працює, але неофіційно, заборгованість по аліментам виплачує; провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, до Києво-Святошинськогорайонного суду Київської області надійшов обвинувальний акт стосовно ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, відомості про яке внесені до ЄРДР 30.09.2022 року за № 0001501, до якого долучена письмова заява обвинуваченого ОСОБА_6 в якій він беззаперечно визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження та погоджується на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників кримінального провадження. Аналогічну заяву подала потерпіла ОСОБА_12 .

Суд першої інстанції, у відповідності з вимогами ст. 381, 382 КПК України розглянув обвинувальний акт стосовно ОСОБА_6 щодо вчинення ним кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України у спрощеному провадженні та 24.11.2022 року ухвалив обвинувальній вирок, яким визнав ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального проступку, призначив покарання за ч. 1 ст. 164 КК України у виді 1 року обмеження волі та на підставі ст. 75 КК України звільнив останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік, поклавши на нього обов"язок у період іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Переглядаючи в порядку ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги прокурора щодо незаконності судового рішення, яка полягає у неправильному застосуванні закону України про кримінальність, що на переконання прокурора є підставою для зміни вироку в порядку п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування чи зміну судового рішення (ст. 413 КПК України), є :

1) застосування судом закону, який підлягає застосуванню;

2) застосування закону, який не підлягає застосуванню;

3) неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту;

4) призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею( частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

За приписами ч. 1 ст. 76 КПК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого певні обов"язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

За приписами ч. 3 ст. 76 КК України на осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, суд також може покласти додаткові обов"язки, зокрема працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що при ухваленні вироку та призначенні обвинуваченому покарання судом не покладено на ОСОБА_6 додаткового обов`язку, передбаченого п.3 ч.3 ст. 76 КК України, тобто судом не був застосований закон, який підлягає застосуванню, що є підставою для зміни вироку, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки покладення на осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, додаткових обов"язків зазначених у ч. 3 ст. 76 КК України є правом, а не обов"язком суду, а тому твердження прокурора, що суд не застосував закон, який підлягає застосуванню, не грунтується на вимогах закону.

Отже, з огляду на вимоги скарги та їх обгрунтування, підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни вироку колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 листопада 2022 року стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України - без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: __________________ __________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3