Справа № 953/6665/22
н/п 1-кс/953/4877/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" листопада 2022 р. м. Харків

Слідчий суддя Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1
за участю прокурора ОСОБА_2

підозрюваного ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

секретар судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001921 від 18 червня 2022 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сургута Тюменської області Російської Федерації, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, не одруженого, такого, що має статус учасника бойових дій, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочинів, передбаченого ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 146 КК України,

у с т а н о в и в:
До Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання, погоджене прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Харківської обласної прокуратури ОСОБА_2 , у якому старший слідчий СУ ГУНП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_6 просить обрати стосовно підозрюваного ОСОБА_3 в межах строку досудового розслідування запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

I. Зміст поданого клопотання
Клопотання обґрунтовано тим, що відділом розслідування особливо важливих справ та злочинів, учинених організованими групами, злочинними організаціями СУ ГУНП в Харківській області здійснюються досудове розслідування у кримінальному провадженні

№ 0001921 від 18.06.2022 за підозрою ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_10 за ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 146 КК України, а також ОСОБА_13 та ОСОБА_14 за ч. 1 ст. 263 КК України.

Так, досудовим розслідуванням установлено, що 16.08.2022 близько 02.00, ОСОБА_3 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , попередньо розподіливши між собою ролі, з метою вчинення розбійного нападу, поєднаного з проникненням у житло, прибули за адресою: АДРЕСА_2 .

У подальшому ОСОБА_3 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , будучи одягненими у військову та камуфляжну форму, маючи при собі вогнепальну зброю, продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу направленого на здійснення розбійного нападу, з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з проникненням до житла, за попередньо узгодженим спільним планом та керуючись єдиним умислом, діючи умисно з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, розуміючи протиправність своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи діяти саме таким чином, маючи на меті незаконне збагачення, вчинили розбійний напад на потерпілого ОСОБА_15 за наступних обставин.

Так, згідно узгодженого розподілу ролей, ОСОБА_3 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , використовуючи свідка ОСОБА_16 , який не був обізнаним про злочинні наміри ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , та будучи знайомим із потерпілим ОСОБА_15 , 16.08.2022 близько 02.00 постукав у двері квартири АДРЕСА_3 , в якій мешкає потерпілий. У подальшому, коли ОСОБА_15 відчинив двері вищевказаної квартири, ОСОБА_3 та ОСОБА_8 проникли до приміщення квартири та почали наносити удари руками та ногами ОСОБА_15 , при цьому, погрожуючи пістолетом та застосовуючи його шляхом здійснення пострілів, який ОСОБА_15 сприймав, як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, дані дії ОСОБА_3 та ОСОБА_8 супроводжувалися їх вимогами щодо передачі грошових коштів та інших матеріальних цінностей ОСОБА_15 . Після відповіді потерпілого ОСОБА_15 про відсутність у останнього грошових коштів та інших матеріальних цінностей, ОСОБА_3 та ОСОБА_8 обшукали квартиру та продовжили наносити останньому тілесні ушкодження рукояткою пістолета та відрізком металевої труби, яку вони знайшли у квартирі, а також здійснювати постріли з пістолета, з метою залякування останнього.

Після чого, ОСОБА_3 та ОСОБА_8 продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, направленого на здійснення розбійного нападу та реалізуючи умисел направлений на викрадення ОСОБА_15 та позбавлення його волі з корисних мотивів, із застосуванням зброї, діючи за попередньою змовою між собою, протиправно, відкрито, без згоди та дозволу ОСОБА_15 , проти волі останнього, нехтуючи вимогами статей 3, 10, 29, 33 Конституції України, згідно яких людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством; кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність; кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, статті 5 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, якою визначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність, нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, та статті 1 Міжнародної конвенції про захист усіх осіб від насильницьких зникнень, якою визначено, що ніхто не може піддаватися насильницькому зникненню, ОСОБА_3 та ОСОБА_8 висловлюючи погрози на адресу ОСОБА_15 , постійно демонструючи та погрожуючи пістолетом, вивели останнього з квартири за місцем його мешкання на вулицю і застосовуючи фізичну силу зв`язали його руки ліпкою стрічкою, та заштовхали в салон автомобіля Volkswagen Transporter, зеленого кольору, номерні знаки якого, в ході досудового розслідування, на теперішній час не встановлено, чим остаточно позбавили потерпілого ОСОБА_15 можливості вільно пересуватися і вибирати місце свого перебування, крім того при цьому продовжили наносити останньому тілесні ушкодження.

Після цього ОСОБА_3 сів за кермо транспортного засобу, ОСОБА_17 сів у салон автомобіля поруч з потерпілим ОСОБА_15 та свідком ОСОБА_16 , після чого ОСОБА_3 на даному автомобілі розпочав рух в напрямку кільцевої дороги, де поблизу лісосмуги, в районі вул. Сіверська, м. Харкова, зупинив автомобіль.

Надалі, ОСОБА_3 та ОСОБА_8 витягнули ОСОБА_15 з вказаного транспортного засобу та продовжили, по черзі й періодично, наносити йому тілесні ушкодження, при цьому поступово віддаляючись від транспортного засобу, оскільки потерпілий ОСОБА_15 шукав засоби відійти та втекти від них.

Продовжуючи свої злочинні дії, побачивши, що ОСОБА_15 не виконує протиправні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_8 щодо передачі їм грошових коштів та інших цінностей, ОСОБА_8 дістав пістолет та почав здійснювати постріли, коли в ньому закінчилися набої, він взяв інший пістолет у ОСОБА_3 та здійснив декілька пострілів у бік потерпілого ОСОБА_15 , при цьому влучивши у нього у ліву та праву гомілки, після чого останній закричав від болю, впав та скотився в кювет у кущі.

У результаті злочинних дій ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , ОСОБА_15 згідно висновку судово-медичної експертизи № 12-14/302-А/22 від 17.10.2022 спричинені наступні тілесні ушкодження: множинні садна волосистої частини голови та обличчя, по забитій рані в потиличній, правій і лівій скроневій ділянках, а також кульове наскрізне поранення правої гомілки та кульове наскрізне поранення лівої гомілки із уламковим переломом верхньої третини лівої малогомілкової кістки. За ступенем тяжкості: множинні садна волосистої частини голови та обличчя викликали незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів, і за цією ознакою, як у сукупності так і поодинці, належать до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, відповідно до п.2.3.2 «б» п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995; забитій рані в потиличній, правій і лівій скроневій ділянках, а також кульове наскрізне поранення правої гомілки, як у сукупності та і поодинці, належать до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що СПРИЧИНИЛИ за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня), відповідно до п.2.3.2 «а», п.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995; кульове наскрізне поранення лівої гомілки із уламковим переломом верхньої третини лівої малогомілкової кістки спричинив за собою тривалий розлад здоров`я понад 3-х тижнів (21 дня) і за цією ознакою відповідно до п.2.2.1. «а,б,в», п.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 належить до категорії ушкоджень СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості (для загоєння перелому необхідний термін не менш 3-х тижнів).

Після вказаних подій ОСОБА_3 та ОСОБА_8 сіли до зазначеного вище автомобілю, у якому знаходився свідок ОСОБА_16 , та залишили місце вчинення злочину.

29.11.2022 старший слідчий СУ ГУНП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_6 склав, а прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Харківської обласної прокуратури ОСОБА_2 , погодив повідомлення про підозру ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 146 КК України.

29.11.2022 о 10:50 годині повідомлення про підозру вручено ОСОБА_3 . Отже, 29.11.2022 останній набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні в порядку, визначеному ч. 1 ст. 42 КПК України.

Слідчий зазначає, що обґрунтованість повідомленої ОСОБА_3 підозри у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень повністю підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами.

Досудовим розслідуванням також встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_3 може здійснити спроби: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших підозрюваних; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_3 інкримінованих йому кримінальних правопорушень та фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, їх тяжкості, а також ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, виправдовують обрання щодо останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

II. Позиція учасників у судовому засіданні
У судовому засіданні прокурор вимоги клопотання підтримав, просив задовольнити. Під час розгляду клопотання надавав додаткові пояснення щодо змісту та значення долучених до клопотання документів.

Підозрюваний ОСОБА_3 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання слідчого, та застосувати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки він не має наміру переховуватися від слідства та суду.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення клопотання слідчого заперечувала, та просила застосувати відносно підозрюваного запобіжних захід у вигляді домашнього арешту, періодичність якого визначити на розсуд слідчого судді. Пояснила, що додані до клопотання матеріали на обґрунтування повідомлення про підозру ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не встановлюють факти учинення ним злочинних дій, тобто прокурор не довів обґрунтованість висунутої останньому підозри. Ризик переховування підозрюваного від органів досудового слідства не обґрунтовується фактичними обставинами. Інші зазначені у клопотанні ризики є безпідставними та надуманими. Більше того, під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_3 , будь-яких речей чи зброї, що дають підставі уважати, що вони отримані злочинним шляхом, органом досудового розслідування не знайдено. ОСОБА_3 має постійне місце проживання та стійкі соціальні зв`язки, раніше проходив військову службу у НГУ, має статус учасника бойових дій. За таких обставин, наведені прокурором ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження.

III. Мотиви та оцінка слідчого судді
1. Щодо підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою
Розділ ІІ КПК України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення. До них, згідно з п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, віднесені також запобіжні заходи.

Порядок застосування до особи запобіжних заходів визначений главою 18 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою.

Частина третя ст. 176 КПК України встановлює, що слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: (1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; (2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; (3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; (4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; (5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності інші обставини, перелік яких визначено ч. 1 ст. 178 КПК України.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

При цьому, ч. 3 ст. 183 КПК України визначає, що слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави, у розмірі достатньому для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, крім випадків, передбачених ч. 4 вказаної статті. В ухвалі слідчого судді зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому ч. 4 вказаної статті..

Згідно з положеннями ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать (1) про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, (3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З аналізу зазначених вище норм законодавства можна підсумувати, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу слідчому судді необхідно перевірити: (1) чи набула особа статусу підозрюваної; (2) чи наявна обґрунтована підозра у вчиненні такою особою кримінального правопорушення; (3) чи наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України; (4) чи наявні інші обставини, які враховуються при застосуванні запобіжного заходу, передбачені ст. 178 КПК України; (5) чи наявні відомості на переконання того, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам кримінального провадження; (6) який розмір застави необхідно визначити як альтернативний триманню під вартою запобіжний захід та які обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, необхідно покласти на підозрювану, у випадку внесення застави.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, слідчий суддя приходить до таких висновків.

1.1. Щодо набуття статусу підозрюваного
Запобіжні заходи на стадії досудового розслідування можуть застосовуватися лише до підозрюваного.

За змістом ч. 1 ст. 42 КПК України, статус підозрюваної має, зокрема, особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру.

Частиною 1 статті 276 КПК України визначено, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: (1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; (2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; (3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 278 КПК України).

Як встановлено слідчим суддею, письмове повідомлення про підозру ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 146 КК України, складено і підписано 29.11.2022 та вручено останньому 29.11.2022 о 10:50 годині.

Отже, у відповідності до вимог ст. 42 КПК України, ОСОБА_3 набув статус підозрюваного у цьому кримінальному провадженні і щодо нього може вирішуватися питання про застосування запобіжного заходу.

1.2. Щодо наявності обґрунтованої підозри
Відповідно до положень ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є, зокрема, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Разом з тим, кримінальне процесуальне законодавство України не містить визначення поняття «обґрунтована підозра», а тому, керуючись приписами ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя при встановленні змісту вказаного поняття враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, з усталеної практики ЄСПЛ вбачається, що існування обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які змогли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. При цьому, факти, які дають підставу для підозри, не мають бути такого ж рівня, як і ті, що обґрунтовують засудження особи, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення ЄСПЛ у справах «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», «Лабіта проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Ільгар Маммадов проти Азейбарджану», «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Отже, обґрунтована підозра не передбачає наявності переконання «поза розумним сумнівом» щодо вчинення особою кримінального правопорушення. Однак, вона повинна ґрунтуватись на об`єктивних фактах, встановлених на підставі наданих стороною обвинувачення доказів.

Таким чином, слідчому судді необхідно з`ясувати, чи є підстави обґрунтовано вважати, що ОСОБА_3 міг вчинити інкриміновані йому злочини. При цьому, важливо, що остаточна оцінка та кваліфікація конкретних діянь здійснюється судом під час розгляду справи по суті.

Як вбачається з клопотання та доданих до нього матеріалів, відділом розслідування особливо важливих справ та злочинів, учинених організованими групами, злочинними організаціями СУ ГУНП в Харківській області здійснюються досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001921 від 18.06.2022 за підозрою ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_10 за ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 146 КК України, а також ОСОБА_13 та ОСОБА_14 за ч. 1 ст. 263 КК України.

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні, та документами, наданими на підтвердження цих доводів, обґрунтованість підозри щодо вчинення ОСОБА_3 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, підтверджується сукупністю зібраних доказів, зокрема, копіями наступних документів: протоколом огляду місця події від 16.09.2022; протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 17.08.2022; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.08.2022; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.08.2022; протоколом допиту свідка ОСОБА_18 від 17.08.2022; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.08.2022; протоколом допиту свідка ОСОБА_19 від 17.08.2022; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.08.2022; протоколом огляду місця події від 18.08.2022; протоколом огляду місця події від 17.08.2022; висновком судово-медичної експертизи № 12-14/302-А/22; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_15 від 11.10.2022; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.10.2022; протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_16 , від 13.10.2022; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.10.2022; протоколом огляду місця події від 13.10.2022.

Оцінивши вказані докази в їх сукупності з доводами клопотання та учасників судового засідання, не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації дій ОСОБА_3 , виходячи з наданих матеріалів клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень за викладених у клопотанні обставин.

Слідчий суддя відхиляє доводи сторони захисту щодо відсутності доказів винуватості ОСОБА_3 , оскільки вказане питання має вирішуватися під час судового розгляду в ході оцінки всієї сукупності матеріалів кримінального провадження, яке наразі перебуває лише на стадії досудового розслідування.

Слідчий суддя також враховує, що на цьому етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, зокрема, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину. Слідчий суддя на підставі оцінки сукупності встановлених фактів та обставин визначає лише ймовірну причетність ОСОБА_3 до інкримінованого йому кримінального правопорушення.

За таких обставин, доводи сторони захисту не спростовують висновку слідчого судді про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_3 підозри.

1.3. Щодо наявності ризиків
Ризики вчинення підозрюваним дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення слідчим суддею обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він схильний і має реальну можливість їх здійснити у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

У клопотанні слідчий вказує на ризики того, що підозрюваний ОСОБА_3 може (1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, (2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, (3) незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших підозрюваних, (4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, (5) вчинити інше кримінальне правопорушення.

1.3.1. Щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та суду
Ризик переховування від органу досудового розслідування/суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Тяжкість ймовірного покарання особливо сильно підвищують ризик переховування від органу досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Співставлення можливих негативних наслідків для підозрюваного у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим безвідносно стадії кримінального провадження та характеру слідчих та процесуальних дій, які належить провести органу досудового розслідування.

Водночас, окрім врахування ступеня тяжкості кримінальних правопорушень, які інкриміновані ОСОБА_3 , не залишається поза увагою слідчого судді те, що Указом Президента України № 64/2022 на території України з 24.02.2022 введено воєнний стан. Також вимоги ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та роз`яснення, надані Верховним Судом у листі від 03.03.2022 р. N 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», де у п. 8 зазначено, що як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні.

Враховуючи встановлені обставини у сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження дають слідчому судді підстави дійти висновку про існування ризику переховування від органу досудового розслідування та/або суду.

1.3.2. Щодо ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення
На думку слідчого судді, підозрюваний не позбавлений можливості знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, що підтверджується тим, що у його володінні можуть знаходитися речі та документи, що підтверджують його злочинну діяльність та ще не вилучені органом досудового розслідування, оскільки досудове розслідування ще триває.

1.3.3. Щодо ризику незаконного впливу на учасників у цьому кримінальному провадженні
На думку слідчого судді, при встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

В свою чергу, частиною 11 ст. 615 КПК України визначено, що показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації. Показання, отримані під час допиту підозрюваного, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо у такому допиті брав участь захисник, а хід і результати проведення допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.

За таких обставин ризик впливу на свідків, інших підозрюваних існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України.

Покази потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження та можуть суттєво вплинути на становище ОСОБА_3 , як підозрюваного, а тому наявні обґрунтовані підстави вважати, що останній наділений потенційною можливістю, в тому числі і дистанційно, через інших осіб, впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою схилити їх не давати правдиві, послідовні показання у ході досудового розслідування та/або змінити свої показання у подальшому в суді, для уникнення або мінімізації кримінальної відповідальності.

Наведені обставини формують у слідчого судді переконання щодо наявності ризику впливу на учасників цього кримінального провадження.

1.3.4. Щодо наявності ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином
Слідчий суддя вважає, що підозрюваний ОСОБА_3 , не перебуваючи під вартою, з метою уникнення кримінальної відповідальності матиме можливість домовлятись із іншими ймовірними співучасниками злочину про спільну позицію та процесуальну поведінку, консультуватись з приводу можливих способів ухилення від передбаченої законом відповідальності, а також необґрунтовано затягувати строк досудового розслідування.

Вказане свідчить про можливість перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

1.3.5. Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення
Слідчий суддя погоджується із доводами сторони обвинувачення про те, що підозрюваний ОСОБА_3 може вчинити інші кримінальні правопорушення оскільки, останній підозрюється, окрім іншого, у вчиненні умисного особливо тяжкого корисливого злочину із погрозою та застосуванням фізичного насильства стосовно потерпілого, що може свідчити про реальну можливість продовжити злочинну діяльність та вчинення нових кримінальних правопорушень.

1.4. Щодо наявності інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України
При вирішенні питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу, крім встановлених ризиків кримінального провадження, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами матеріалів, оцінює в сукупності існування інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України, а саме:

- вагомість наданих стороною обвинувачення доказів про ймовірне вчинення підозрюваним злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 187 КК України, у разі визнання винуватим у вчиненні яких, йому може загрожувати покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк та позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна, відповідно. При цьому, таке покарання може бути призначено без можливості застосування пільгових інститутів кримінального права;

- відсутність відомостей про стійкі соціальні зв`язки підозрюваного на території України не одружений, не має малолітніх чи неповнолітніх дітей та інших осіб на утриманні.

1.5. Щодо можливості застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою або більш м`якого запобіжного заходу
На переконання слідчого судді, досліджені під час судового засідання та описані у цій ухвалі ризики свідчать, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією підозрюваного, може негативно відобразитися на здійсненні швидкого та ефективного досудового розслідування, якого можливо досягнути лише за умов нівелювання ризиків кримінального провадження. За встановлених слідчим суддею обставин, необхідним є саме тримання під вартою, оскільки з урахуванням індивідуальних обставин підозрюваного, застосування домашнього арешту, як основного запобіжного заходу, буде недостатнім стримуючим фактором від реалізації встановлених ризиків і створить можливості для вчинення ним позапроцесуальних дій з метою перешкоджання кримінальному провадженню. Домашній арешт, у тому числі цілодобовий, пов`язаний з доступом підозрюваного до технічних засобів комунікації та інших ймовірних співучасників, що також може завадити виконанню завдань кримінального провадження на даному його етапі.

Застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання чи особистої поруки для запобігання встановленим ризикам, буде недостатнім, оскільки виконання покладених на підозрюваного обов`язків буде залежати виключно від волі самого ОСОБА_3 та їх порушення не матиме для нього очевидних і достатньо суттєвих негативних наслідків.

Таким чином, зважаючи на високу інтенсивність встановлених при розгляді клопотання ризиків, з урахуванням її особистих характеристик, слідчий суддя приходить висновку про відмову у задоволенні клопотання підозрюваного ОСОБА_3 та його захисника про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, та вважає, що до підозрюваного слід застосувати винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При цьому, слідчим суддею не встановлено законодавчих обмежень щодо застосування до підозрюваного вказаного запобіжного заходу, оскільки п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При цьому, вирішуючи питання про строк дії такого запобіжного заходу, слідчий суддя враховує інтенсивність встановлених ризиків, обсяг обставин, що підлягають доказуванню, з огляду на правову кваліфікацію та кількість ймовірних співучасників, а також введений на всій території України воєнний стан, який поза залежністю від волі сторони обвинувачення може ускладнити проведення слідчих та процесуальних дій, а тому вважає за доцільне визначити строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування та з урахуванням часу фактичного затримання, а саме - до 17 грудня 2022 року.

1.6. Щодо альтернативного запобіжного заходу
Згідно із ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Слідчий суддя, відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , враховуючи фактичні обставини кримінального провадження, суспільну небезпечність інкримінованих діянь, не визначає розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

III. Висновки за результатами розгляду клопотання
З урахуванням встановлених вище обставин кримінального правопорушення та наданих стороною обвинувачення доказів на підтвердження викладених у клопотанні доводів, що свідчать про набуття ОСОБА_3 статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення останнім інкримінованих кримінальних правопорушень, про наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики вчинення ним дій, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов до висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення клопотання слідчого та обрання відносно підозрюваного ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси підозрюваного з метою забезпечення кримінального провадження.

При цьому, слідчий суддя вважає за необхідне відзначити, що відповідно до положень статті 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 197 КПК України,

п о с т а н о в и в:
Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001921 від 18 червня 2022 року, - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» у межах строку досудового розслідування на дев`ятнадцять днів, тобто до 17 грудня 2022 року включно, без визначення розміру застави.

У задоволенні клопотання підозрюваного ОСОБА_3 та його захисника - відмовити.

Зобов`язати старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_6 негайно повідомити близького родича підозрюваного ОСОБА_3 про застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Встановити строк дії ухвали до 17 грудня 2022 року включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали оголошений учасникам кримінального провадження 02 грудня 2022 року о 12 годині 00 хвилин.

Слідчий суддя - ОСОБА_1