ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/97/23 Справа № 710/368/20 Категорія: ч. 2 ст. 125 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів секретаря судового засідання за участі: прокурора обвинуваченого захисника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження №0000399 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 з доповненнями на вирок Шполянського районного суду Черкаської області від 03 жовтня 2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шпола Черкаської області, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 грн.

Звільнено ОСОБА_7 від покарання, призначеного за ч.2 ст.125 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Прийнято рішення про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 : 126 грн. 98 коп. матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди; 3 000 грн. витрат на правову допомогу.

В порядку ст.100 КПК України вирішено долю речового доказу,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 22.09.2019 близько 15 год. 20 хв., перебуваючи біля домоволодіння по АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих відносин, діючи умисно, наніс лопатою три удари в область спини, по одному удару по лівій руці та носу ОСОБА_9 , чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді рани 4-го пальця лівої кисті, садна правого скату носа з переходом на його праве крило, синця лівої поперекової області з саднами на своїй поверхні, садна області заднє-пахової лінії (спини) зліва, синців лівого передпліччя та лівої сідниці, які, згідно висновку експерта №05-6-01/073 від 17.02.2020, відносяться до категорії легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 порушує питання про скасування вироку Шполянського районного суду Черкаської області від 03.10.2022 через порушення норм матеріального і процесуального законодавства та просить визнати його невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Зазначає, що суд першої інстанції визнав доведеним пред`явлене йому органом досудового розслідування обвинувачення, поклавши в основу обвинувального вироку лише показання потерпілого ОСОБА_9 та його цивільної дружини ОСОБА_10 та не звернув увагу на вирок Ватутінського міського суду у справі № 710/1450/19, зміст якого ставить під сумнів правдивість свідчень останньої.

Вказує, що з наданої інформації ГУНП в Черкаській області, 22.09.2019 по лінії «102», повідомлень щодо ОСОБА_7 не зареєстровано, разом з цим судом безпідставно зазначено про те, що наведене не можна трактувати як відсутність виклику поліції потерпілим ОСОБА_9 . При цьому не врахована і відсутність рапорту поліцейських за 22.09.2022, пояснень свідків, обвинуваченого, фото і відео фіксації подій, що ставить під сумнів сам факт приїзду працівників поліції на виклик щодо заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Звертає увагу на те, що в матеріалах справи наявний витяг з ЄРДР, зі змісту якого вбачається, що кримінальне провадження зареєстроване 23.09.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, де заявником є ОСОБА_9 . На 2 аркуші матеріалів справи наявний протокол заяви про злочин, який у всіх необхідних графах містить підписи від імені ОСОБА_9 . Разом з цим, при виконанні вимог ст. 290 КПК України, йому надано копію відповідної заяви ОСОБА_9 , в якій підписи заявника відсутні. Відповідні документи були надані ним у розпорядження суду, як доказ наявних порушень.

Наведене, на думку обвинуваченого, вказує на те, що кримінальне провадження приватного обвинувачення зареєстроване без заяви потерпілого, що є порушенням ст.ст. 26, 477 КПК України, або про підроблення протоколу заяви про вчинення кримінального правопорушення після його відкриття стороні захисту.

Також зазначає, що в самому протоколі про прийняття заяви про злочин під текстом безпосередньо самого повідомлення відсутній підпис заявника, що може вказувати на не ознайомлення останнього із його змістом, що унеможливлює ідентифікацію тексту останнього у протоколі.

Вказує, що судом обґрунтовано огляд місця події визнано таким, що проведено з порушенням вимог ст. 233 КПК України, а докази, пов`язані з вилученням предмету кримінального правопорушення лопати, недопустимим доказом. Разом з цим лопата фігурує в якості знаряддя нанесення потерпілому тілесного ушкодження в обставинах, які судом визнані доведеними.

Крім того зазначає, що сам протокол огляду місця події містить інформацію про проведення фотофіксації, однак без конкретних характеристик засобу фіксування, а до самого протоколу не долучено жодних додатків.

Стверджує, що матеріали кримінального провадження містять постанову про призначення групи прокурорів від 03.10.2019, що вказує на те, що у період з 22.09.2019 по 03.10.2019 прокурор у кримінальному провадженні не визначався. До того ж сам спосіб призначення прокурору у обвинуваченого викликає сумнів щодо достовірності факту вчинення даної процесуальної дії та прийняття процесуального рішення.

Також зазначає про те, що сторона обвинувачення використовує його персональні дані без відома, порушуючи ст. 5 ЗУ «Про захист персональних даних», зокрема його батьків пенсіонерів залучають в якості свідків, а суд, у подальшому, використовує їх показання в якості доказів його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 порушує питання про скасування вироку Шполянського районного суду Черкаської області від 03.10.2022 через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам провадження, оскільки такі висновки не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, а докази, якими суд обґрунтовує прийняте рішення у своїй більшості є недопустимими. Просить закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284, ст. 417 КПК України, через не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості останнього в суді і вичерпання можливості їх отримати.

Вказує, що у вироку суд послався як на доказ вини ОСОБА_7 протокол огляду місця події від 22.09.2019, в ході проведення якого описано факт вилучення лопати з причіпу автомобіля. При цьому прийняв до уваги твердження сторони захисту, визнавши лопату, вилучену слідчим без належних процесуальних повноважень під час огляду місця події, без зазначення її характеристик та належного упакування, недопустимим речовим доказом.

Разом з цим, визнавши вилучене знаряддя кримінального правопорушення недопустимим доказом, суд першої інстанції не прийняв до уваги та не спростував доводи сторони захисту про порушення вимог ст. 233 КПК України, допущених під час вилучення лопати, що свідчить про істотне порушення вимог КПК України при отриманні доказів.

Вказує, що протокол огляду місця події містить інформацію про проведення фотофіксації, хоча жодних додатків до протоколу не додано, а також не зазначено конкретних характеристик засобу, за допомогою якого здійснювалася фотофіксація.

Щодо висновку спеціаліста у галузі судової медицини № 484 від 25.09.2022, на думку сторони захисту, він також є недопустимим доказом, оскільки долучений до кримінального провадження у невідомий спосіб. Зокрема всупереч неперевіреного твердження, на яке послався суд, про самостійне надання його слідчому потерпілим, у матеріалах кримінального провадження такі відомості не відображені. Вони відсутні в заяві про кримінальне правопорушення, у протоколі допиту, заяві про визнання потерпілим. До кримінального провадження не долучено будь-якого іншого документа, який би підтвердив процесуальне походження даного висновку спеціаліста, а перша згадка про нього з`явилась у процесуальних рішеннях про призначення судово-медичної експертизи.

Таким чином лопата та висновок спеціаліста є недопустимими доказами і їх використання для здобуття інших доказів призводить до їх недопустимості в силу принципу «плодів отруєного дерева». Разом з цим і лопата і висновок спеціаліста використовувались при проведенні слідчого експерименту, який у подальшому використаний для проведення судово-медичних експертиз, на які суд послався в оскаржуваному вироку.

Вказує, що навіть якщо припустити, що висновок спеціаліста № 484 долучено до кримінального провадження у законний спосіб, то при його оцінці суд не надав уваги доводам захисту про те, що відповідно до досліджуваної частини висновку спеціаліста в галузі судової медицини № 484 від 25.09.2019, який складено ОСОБА_11 , ОСОБА_9 пояснив, що 22.09.2019 на вулиці двоє осіб били його металевою частиною лопати та кулаками по різним частинам тіла, від чого він падав. За даним висновком тілесні ушкодження, які виявлені спеціалістом могли бути отримані за механізмом, який повідомив потерпілий та у вказаний ним час, тобто від дії двох осіб. В основу висновку експерта № 05-6-01/073 від 17.02.2020, покладено дані щодо обстеження, проведені під час судово-медичного дослідження. При цьому при проведенні указаної експертизи, потерпілий не обстежувався. Разом з цим, покладаючи вказаний висновок в основу обвинувального вироку, суд не звернув увагу на те, що в ньому зазначено про малоймовірність отримання тілесних ушкоджень за механізмом, який указано в постанові про призначення експертизи, зокрема про нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

Звертає увагу на те, що 17.02.2020 слідчим призначено додаткову експертизу та в розпорядження експерта надано копію протоколу слідчого експерименту, який по суті повторює показання ОСОБА_9 , не містить детального опису механізму спричинення тілесних ушкоджень та не відображає хід проведення слідчого експерименту. Незважаючи на наведене, експертом складено висновок № 05-6-01/074 від 18.02.2020, в якому зазначено про те, що тілесні ушкодження могли бути спричинені за механізмом, який ОСОБА_9 указав під час слідчого експерименту. На думку захисту, вказаний висновок явно не відповідає обставинам справи, адже наданий протокол слідчого експерименту не містить додаткових даних, які б експерт міг використати, з причин відсутності описання механізму отримання ушкоджень. Крім того експерту для проведення експертного дослідження надавалась лопата, яка є неналежним доказом.

Щодо проведеного 13.02.2020 слідчого експерименту вказує, що фактично він містить показання потерпілого, без відображення механізму нанесення тілесних ушкоджень. Під час його проведення не здійснено моделювання умов, максимально наближених до тих, що існували на момент події і є важливим для мети експертизи. Крім того фототаблиця, яка додана до даної слідчої дії, не відображає змісту протоколу його проведення, а саме на фотознімках відображено дії, які не описані в протоколі. З огляду на наведене для захисту є сумнівним висновок експерта 05-6-01/074 про можливість завдання тілесних ушкоджень за умов, що вказані під час слідчого експерименту. Також у висновку експерта не описано механізм нанесення тілесних ушкоджень, що наявний у попередньому висновку експерта, про нанесення тілесного ушкодження в ділянку носа потерпілого та про перебування на місці події іншого нападника.

Звертає увагу на те, що за даними описаними у висновку № 05-6-01/074, не зрозуміло, у який спосіб у ОСОБА_9 з`явилися тілесні ушкодження, які відмічені у висновку № 05-6-01/073, а саме ушкодження скату носа, адже показання, які прийняв до уваги експерт, не містять даних про нанесення ушкодження в цю ділянку ні ОСОБА_7 , ні ОСОБА_12 .

Ще раз наголошує на тому, що під час слідчого експерименту використовувалась лопата без описання її характеристик, що повинно тлумачитись на користь обвинуваченого, так як характеристика предмету прямо впливає на результати проведення слідчої дії і залежить від розташування нападника і потерпілого, характеристики можливих ударів, які наносились предметом.

Зазначає, що під час досудового та судового розслідування зі слів потерпілого встановлено, що тілесні ушкодження наносилися двома особами, дії яких не розмежовано, що, на думку захисту, ставить під сумнів обгрунтованість висунутого ОСОБА_7 обвинувачення,

Також вказує, що в матеріалах справи наявний витяг з ЄРДР, зі змісту якого вбачається, що кримінальне провадження зареєстроване 23.09.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, де заявником є ОСОБА_9 . У провадженні наявний протокол заяви про злочин, який у всіх необхідних графах містить підписи від імені ОСОБА_9 . Разом з цим, при виконанні вимог ст. 290 КПК України, йому надано копію відповідної заяви ОСОБА_9 , в якій підписи заявника відсутні. Відповідні документи були надані у розпорядження суду, як доказ наявних порушень.

В доповненнях до апеляційної скарги які були подані до Черкаського апеляційного суду 27.12.2022 захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 зазначає, що оскаржуване рішення прийнято незаконним складом суду. Свої доводи аргументує тим, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст.125 КК України було складено 25.03.2020 та 30.03.2020 затверджено і направлено для розгляду до Шполянського районного суду Черкаської області, однак у зв`язку з неможливістю сформувати склад суду у Шполянському суді, Черкаським апеляційним судом 08.04.2020 підсудність вказаного кримінального провадження визначено за Смілянським міськрайонним судом.

Однак, ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02.07.2020 обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 було повернуто прокурору для приведення його у відповідність до чинного КПК України.

В подальшому, після складання 21.07.2020 прокурором Шполянського відділу Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_13 обвинувального акта відносно ОСОБА_7 його було направлено до Шполянського районного суду. Проте, через неможливість сформувати склад суду керівник апарату Шполянського суду звернулася із поданням до Черкаського апеляційного суду про зміну підсудності у справі. І ухвалою Черкаського апеляційного суду від 30.07.2020 відмовлено в задоволенні даного клопотання та справу повернуто до Шполянського районного суду Черкаської області, і в цей же день місцевим судом здійснено авторозподіл.

Апелянт вважає, що оскаржуваний вирок прийнятий незаконним складом суду, оскільки на момент повторного авторозподілу справи 30.07.2020 мала законну силу ухвала Черкаського апеляційного суду від 08.04.2020 якою було визначено підсудність у кримінальному провадженні за Смілянським міськрайонним судом Черкаської області, і підсудність у подальшому судом не змінювалася.

Апеляційним судом вживались всі заходи для виклику в судове засідання потерпілого ОСОБА_9 , однак, як вбачається з матеріалів кримінального провадження останній перебуває за межами України.

З урахуванням думки прокурора про можливість слухання справи в апеляційному порядку без участі потерпілого ОСОБА_9 , колегія суддів, дотримуючись процесуальних строків, визнала за можливе розглянути, подані апеляційні скарги з доповненнями в цьому судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, думки обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 в підтримку апеляційних вимог в повному обсязі, прокурора яка заперечила проти задоволення апеляційних скарг з доповненнями сторони захисту в повному обсязі, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши та обміркувавши над доводами апеляційних скарг з доповненнями, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 з доповненнями задоволення не підлягають з наступних підстав.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

З матеріалів провадження вбачається, що місцевий суд провів розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 відповідно до положень ч. 1 ст. 337 КПК України , у межах висунутого обвинувачення.

При цьому, суд дотримався приписів, установлених статтями 10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в наданні доказів, дослідженні й доведенні їх переконливості перед судом.

За змістом ст.91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення). Згідно з вимогами ч. 2 ст. 91 КПК доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Ретельно перевіривши надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд першої інстанції у вироку навів детальний аналіз усіх досліджених доказів, дав їм у відповідності з вимогами ст. 94 КПК належну оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як встановлено перевіркою матеріалів провадження, досудове та судове слідство проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Таких порушень цього закону, які були б істотними та потягли за собою скасування судового рішення, у справі не допущено, а висновок суду про доведеність винності ОСОБА_7 у заподіянні потерпілому ОСОБА_9 умисного легкої тяжкості тілесного ушкодження суд зробив на підставі ретельно досліджених в судовому засіданні і детально викладених у вироку доказів.

Обґрунтовуючи свої висновки щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 , суд у вироку належним чином проаналізував показання допитаних в судовому засіданні потерпілого, свідків, а також протоколи слідчих процесуальних дій і висновки судово-медичних експертиз, які, у своїй сукупності, доводять винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.125 КК України, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння.

Так, винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 , незважаючи на те, що він свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав у повному обсязі, а також не визнав цивільний позов, та відмовився надавати покази, як в суді першої інстанції, так і в апеляційній інстанції, вина останнього у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю доведена зібраними у справі доказами, яким суд дав належну оцінку і навів у вироку, зокрема:

-даними показань допитаної в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_9 про те, що подія відбулась 22 вересня 2019 року близько 15:00 год., це була неділя. Був звичайний день, приїхали з церкви, він поїхав до магазину. Йому відомо, що в будинку проживала ОСОБА_10 зі своїм сином ОСОБА_14 , зі слів власником був ОСОБА_15 . Повернувшись, зайшов на подвір`я по вул. Старицького. Потім, коли виходив з подвір`я побачив як приїздить автомобіль «Мазда» білого чи сірого кольору. З автомобіля вийшли ОСОБА_7 з батьками і співмешканкою. ОСОБА_7 почав вести себе агресивно, батько ОСОБА_15 погрожував, потім телефонував знайомим, щоб приїхали з ним розібрались. Кошовий з матір`ю і ОСОБА_10 пішли до подвір`я, що там робили не він не знає. Потім вони вийшли. Кошовий вимагав в нього кошти, в розмірі 1 тис доларів, на що він повідомив, що всі борги які в нього є він віддав. Кошовому він нічого не винен. Потім ОСОБА_10 викликала поліцію на їх агресивну поведінку. Вони зібрались їхати та як сідали в авто, батько ОСОБА_15 зачепив його автомобіль. Він сказав, щоб чекали поки викличе поліцію. Він почав телефонувати в поліцію. ОСОБА_7 з пасажирами почали їхати, на що він з ОСОБА_10 перегородили їм дорогу. Відбулось з`єднання з поліцією і він відійшов, щоб поговорити, бо заважав шум. Поки він розмовляв, побачив, що батько ОСОБА_15 , намагався вдарити ОСОБА_10 . Він відштовхнув його, а як підняв голову побачив, як біжить на нього з лопатою ОСОБА_7 . Він намагався втекти, але не встиг, ОСОБА_7 наніс три удари по спині. Під наступний удар підставив руку. ОСОБА_7 вдарив його. Він намагався схопити лопату, але ОСОБА_15 вдарив кінцем лопати йому по обличчю. Поліція приїхала швидко, розмову він не закінчив як телефонував, бо батько ОСОБА_15 напав на ОСОБА_16 . Ще до того викликала поліцію ОСОБА_17 . Він не бачив звідки ОСОБА_7 взяв лопату, а вже побачив як він біг на нього з піднятою над головою. Вважає, що лопата була в причепі ОСОБА_7 , так як його автомобіль був з причепом, а там були буряки. Він пам`ятає три удари лопатою по спині та сідниці. Удари були нанесені металевою частиною. Схопивши лопату та відчувши удари в спину від ОСОБА_18 , він відштовхнув ОСОБА_7 на його батька і відбіг до автомобіля. Потім побачив що їде поліція. Були синці на спині, на сідниці, поріз, на обличчі синець. Удари по спині ОСОБА_12 були не значні. Лопатою бив ОСОБА_7 . Отримав по носі самою гострою частиною лопати. Спочатку викликала поліцію ОСОБА_10 . Він викликав також, але перервалась розмова, бо батько ОСОБА_15 напав на ОСОБА_16 . Як викликав поліцію повідомляв, що йому пошкодили автомобіль. Звертався із заявою до поліції про тілесні ушкодження. Писав слідчий, він підписував, відразу на місці події. Підписував заяву на місці події, 22 вересня. ОСОБА_19 приймав заяву. Він повідомив працівникам поліції, що їздив на обстеження. Він особисто передавав висновок суд мед експерта, коли саме це було не пам`ятає, мабуть після отримання. Ті ушкодження, які вказані в висновку, наніс ОСОБА_7 . Цивільний позов підтримує та просить задовольнити його повністю. В послідуючому потерпілим було подано до суду заяву про розгляд справи без його участі;

-даними показань свідка ОСОБА_10 про те, що 22.09.2019 близько 15:00 з ОСОБА_9 були на вулиці, по АДРЕСА_2 , розмовляли. ОСОБА_20 стояла біля двору. ОСОБА_7 під`їхав та загородив виїзд машини ОСОБА_9 . З машини ОСОБА_7 , вискочили чотири особи та почали кричати. Вона побігла в двір та викликала поліцію так як її почали виганяти з дому, викидати її речі. Вийшовши з двору, особи що під`їхали сказали ОСОБА_9 , щоб він забрав її. Як сідали в машину Кошовий ОСОБА_21 вдарив ОСОБА_22 машину, ОСОБА_22 викликав поліцію. Вона стала, щоб вони не їхали, стояла біля капоту. Кошовий ОСОБА_21 почав бити її ногами. Побачивши це, підбіг ОСОБА_22 та почав її захищати. В цей час ОСОБА_23 вискочив, схопив лопату та почав нападати на ОСОБА_9 . Кошова ОСОБА_24 і ОСОБА_25 підбігли до неї, а ОСОБА_7 бив лопатою ОСОБА_9 по спині. Там був ще ОСОБА_26 , який почав бити кулаками в спину ОСОБА_22 . Вона вже кричала на вулиці щоб допомогли, і потім приїхала поліція. Ззаду три удари були, і спереду, бо телефон був розбитий. До цього тілесних ушкоджень в ОСОБА_9 не було. Після події, вони поїхали в лікарню. ОСОБА_7 їхав з городу з причепом, а лопата була в причепі. Куди після події ОСОБА_7 подів лопату вона не пам`ятає. Подію вона спостерігала на відстані декількох метрів. Біля неї також була ОСОБА_27 та ОСОБА_28 . Удари наносились металевою стороною лопати. ОСОБА_22 приїздив до неї в гості. Він не був її співмешканцем, і на даний час не є;

-даними показань свідка ОСОБА_29 про те, що він був понятим під час проведення слідчого експерименту. ОСОБА_9 показував на собі куди та як йому були нанесені удари. В слідчому експерименті використовувалась лопата. Кількість нанесених ударів він точно не пам`ятає, пам`ятає про удари по спині. Під час слідчого експерименту відтворювалась картина як одна людина наносила тілесні ушкодження.

Крім того, винуватість ОСОБА_7 підтверджується іншими, письмовими доказами, які суд поклав в основу вироку:

- даними протоколу огляду місця події від 22.09.2022, початок огляду 16 год. 20 хв., огляд закінчено 16 год. 45 хв. Місцем огляду являється проїжджа частина навпроти будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_2 , під`їзд до території асфальтований та переходить на грунтову дорогу. З лівої сторони від дороги наявні земельні ділянки, засаджені сільськогосподарськими рослинами, з правого боку наявне вищевказане домоволодіння з залізним парканом кованою хвірткою та ворітьми. Між ворітьми, парканом та дорогою наявна площадка грунтова з пророслими рослинами. Навпроти воріт наявний ТЗ «Шкода» чорного кольору д.н.з. НОМЕР_1 та сіра «Мазда» з причепом д.н.з. НОМЕР_2 . В причепі наявні рослини буряка, залізний возик та лопата. Зліва від воріт вздовж паркану наявна клумба з квітами, біля якої зі слів заявника сталося нанесення тілесних ушкоджень. Сторонній предметів не виявлено, обстановка не порушена. Під час огляду вилучено лопату (т. 2 а.с. 59-60);

- даними висновку експерта №05-6-01/074 від 18.02.2020. «обставини справи: із постанови відомо, що 22.09.2019 близько 15 год. 20 хв. на проїжджій частині м. Шпола ОСОБА_7 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_9 13.02.2020 з потерпілим ОСОБА_9 , проведено слідчий експеримент». Підсумкова частина: не виключено, що тілесні ушкодження, які малися у гр. ОСОБА_9 , могли бути спричинені за механізмом утворення, який він вказав під час проведення за його участю слідчого експерименту від 13.02.2020 (т. 2 а.с. 68);

- даними висновку експерта №05-6-01/073 від 17.02.2020 згідно даних висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи №484 від 25.09.2019 у гр. ОСОБА_9 , мають місце ушкодження: А) рана 4-го пальця лівої кисті; В) садно правого скату носа з переходом на його праве крило, синець лівої поперекової області з саднами на своїй поверхні, садно області заднє-пахової лінії (спини) зліва, синці лівого передпліччя та лівої сідниці. Дані ушкодження виникли від неодноразової дії твердого предмета, могли бути спричинені за механізмом, який потерпілий повідомив в обставинах під час огляду, за давністю спричинення можуть відповідати часу, вказаному оглянутим, і за ознакою: ушкодження пункту «А» - короткочасного розладу здоров`я відносяться до категорії легких, що спричинило короткочасний розлад здоров`я; ушкодження пункту «В» - відсутність короткочасного розладу здоров`я відносяться до категорії легких. Маловірогідне виникнення вказаних тілесних ушкоджень у гр.. ОСОБА_9 за механізмом спричинення, який вказаний в даній постанові. Тілесні ушкодження, які малися у гр. ОСОБА_9 , не могли бути спричинені за механізмом падіння з висоти власного зросту. Обставини справи: «із постанови відомо, що 22.09.2019, близько 15 год. 20 хв. на проїжджій частині м. Шпола ОСОБА_7 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_9 . Під час допиту потерпілого ОСОБА_9 було встановлено, що 22.09.2019 близько 15 год. 20 хв. … на дорозі… м. Шпола... ОСОБА_7 наніс близько трьох ударів лопатою по спині зліва в поперекову ділянку та сідниці. Також, під час того, як ОСОБА_9 намагався лівою рукою захистись від удару лопатою, який наносив ОСОБА_7 , отримав травму. …Лабунець відчув удари в спину, які наносив руками ОСОБА_26 … 24.09.2019 року ОСОБА_9 звернувся до Смілянського міськрайонного відділення судово-медичної експертизи для фіксування у нього тілесних ушкоджень. На підставі само звернення ОСОБА_9 було надано висновок спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи №484 від 25.09.2019…» (т. 2 а.с. 64-65)

- даними відомостями протоколу проведення слідчого експерименту від 13.02.2020 з фототаблицею до нього, де потерпілий ОСОБА_9 показав на механізм нанесення йому тілесних ушкоджень (т. 2 а.с. 70-73)

- даними відомостями довідки Шполянської центральної районної лікарні від 22.09.2019 17 год. 50 хв. огляд пацієнта ОСОБА_9 , діагноз забій лівого передпліччя, забій грудної клітини, садна лівої поперекової ділянки, розсічення правого крила носа (т. 2 а.с. 76);

- даними протоколу прийняття заяви про вчинене правопорушення або таке, що готується від 22.09.2019 15:50 (т. 2 а.с. 75).

На думку колегії суддів апеляційного суду, зазначені та проаналізовані місцевим судом письмові докази у справі зібрані відповідно до вимог кримінально процесуального закону, є допустимими та належними, та такими, що безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 діяння, інкримінованого йому стороною обвинувачення, відповідають показанням потерпілого.

Суд у вироку дав детальну оцінку зазначеним доказам та навів достатнє обґрунтування для їх прийняття. Висновки суду підтверджуються матеріалами кримінального провадження, у зв`язку з чим підстав визнати їх неправильними як і доказів недопустимими не встановлено.

Суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку покази свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_29 , оскільки вони є логічними, послідовними, повністю узгоджуються між собою та відповідають обставинам кримінального провадження. Підстав сумніватися в достовірності показань свідків у апеляційного суду немає.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що письмові докази у кримінальному провадженні разом з показами потерпілого свідчать про неможливість формування штучних доказів, однобічність проведення досудового розслідування.

Тобто, сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, на думку суду апеляційної інстанції, свідчить про достатність законних підстав для прийняття відповідного процесуального рішення про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому діянні повністю доведена та він обґрунтовано засуджений за ч.2 ст.125 КК України.

Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Фактичні обставини справи встановлено повно та правильно оцінено докази. Окрім того, у судовому рішенні наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що в порушення ст.ст.26, 477 КПК України кримінальне провадження приватного обвинувачення зареєстроване без заяви потерпілого, а в даному випадку без заяви потерпілого ОСОБА_9 то вони відхиляються колегією суддів.

Так, положеннями ч.1 ст.477 КПК України, передбачено, що кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених, зокрема ч.2 ст.125 КК України (умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`ю або незначну втрату працездатності).

Як вбачається з матеріалів справи, кримінальне провадження, відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст.125 КК України було розпочате на підставі заяви потерпілого ОСОБА_9 , про що свідчить зміст протоколу про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення або таке що готується, яка була зареєстрована 22.09.2019 за №3216 (т.2 а.с.75). Дана заява була подана потерпілим ОСОБА_9 в усній формі та оформлена слідчим СВ Шполянського ВП ОСОБА_30 . Подана заява ОСОБА_9 про вчинення кримінального правопорушення була завірена його власним підписом.

Крім того, сам потерпілий ОСОБА_9 , який був допитаний в судовому засіданні підтвердив факт подання такої заяви, та не відмовлявся від пред`явлення обвинувачення відносно ОСОБА_7 .

Оригінал вказаного протоколу був досліджений судом першої інстанції та йому надана належна оцінка.

Разом з тим, слід зазначити, що в матеріалах кримінального провадження міститься заява ОСОБА_9 адресована слідчому СВ Шполянського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_31 в якій він повідомив про вчинення 22.09.2019 відносно нього кримінального правопорушення ОСОБА_7 та просив залучити його до провадження як потерпілого, що є підтвердженням звернення останнього про вчинення по відношенню нього кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України (т.2 а.с. 74).

Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на те, що в основу обвинувального вироку покладені лише показання потерпілого ОСОБА_9 та його колишньої дружини ОСОБА_10 , і те, що суд не врахував наявність вироку Ватутінського міського суду Черкаської області відносно ОСОБА_9 зміст якого ставить під сумнів правдивість свідчень останньої, колегія суддів вважає необґрунтованими, та вони спростовуються наявними матеріалами справи.

Колегія суддів зазначає, що покази, як потерпілого ОСОБА_9 , так і свідка ОСОБА_10 надані ними, як на досудовому слідстві, так і в суді першої інстанції є незмінними, логічними, послідовними, повністю узгоджуються між собою та відповідають обставинам кримінального провадження. Підстав сумніватися в достовірності показань потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 у апеляційного суду немає.

Та обставина, що допитана свідок ОСОБА_10 є колишньою дружиною обвинуваченого ОСОБА_7 не може свідчити про недопустимість її показань, крім того свідок ОСОБА_10 попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, а тому ставити їх під сумнів, колегія суддів не вбачає підстав.

А наявність обвинувального вироку Ватутіського міського суду Черкаської області від 15.10.2020 та ухвали Черкаського апеляційного суду від 01.03.2021, якою вирок суду залишено без змін у справі відносно ОСОБА_9 не спростовують винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 К України.

В апеляційній скарзі обвинувачений, зокрема, вказує на неповноту досудового розслідування, яка полягає у тому, що протокол огляду місця події містить інформацію про проведення фіксації, однак без конкретних характеристик засобу фіксування, а до самого протоколу не долучено жодних додатків.

Частинами 1 та 2 ст.223 КПК України передбачено, що слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Так, відповідно до ч.1 ст.237 КПК України, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних.

Фактичною підставою для проведення огляду є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення його мети. При наявності достатніх даних, що вказують на необхідність проведення огляду, слідчий чи прокурор приймає рішення про його проведення.

Отже, виходячи із зазначених вимог, проведення такої процесуальної дії, як огляд місця події належить до дискреційних повноважень органу досудового розслідування під час збирання доказів у кримінальному провадженні чи перевірки вже отриманих відомостей.

Колегія суддів вважає, що не зазначення слідчим в протоколі огляду місця події від 22.09.2019 виду та параметрів фіксуючого приладу, за допомогою якого фіксувалася ця слідча дія, та неприєднання до нього додатків, не є підставою визнавати протокол огляду місця події неналежним доказом, а тому доводи апелянта про неповноту судового розслідування колегія суддів відхиляє.

Більш того, колегія суддів зазначає, що протокол огляду місця події був підписаний учасниками за участю яких проводилась дана слідча дія і будь яких зауважень ними висловлено не було (т.2 а.с.59-60).

Щодо апеляційних доводів обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що в матеріалах справи наявна постанова про призначення групи прокурорів від 03.10.2019 щодо якої він має сумніви в достовірності факту вчинення даної процесуальної дії та прийняття процесуального рішення, то на думку колегії вони є безпідставними та надуманими.

Так, відповідно до частин 1, 2 ст. 37 КПК України прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів. Прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення. Здійснення повноважень прокурора в цьому самому кримінальному провадженні іншим прокурором можливе лише у випадках, передбачених частинами четвертою та п`ятою статті 36, частиною третьою статті 313, частиною другою статті 341 цього Кодексу та частиною третьою цієї статті.

Слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (частини 1, 2 ст. 214 КПК).

Отже, визначення керівником органу прокуратури прокурора (групи прокурорів), який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні є кримінально-процесуальним рішенням, яке утворює, змінює чи припиняє права і обов`язки, тобто має правові наслідки, в конкретному кримінальному провадженні з його початку до завершення та за процесуальною формою має бути передбачено (встановлено) кримінальним процесуальним законом.

Надання прав, покладення обов`язків та визначення обсягу відповідальності за своєю юридичною природою потребує письмової форми заради уникнення суб`єктивізму та забезпечення правової визначеності.

Чинний КПК України у ст.110 передбачає, що процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

Хоча ст.37 КПК України і не передбачає для керівника органу прокуратури специфічної форми рішення про визначення прокурора (групи прокурорів), який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, така процесуальна форма вбачається, із тлумачення положень ст.110 КПК України у взаємозв`язку із положеннями ч. 5 ст. 36 КПК України. Відповідно до останньої норми Генеральний прокурор, керівник обласної прокуратури, їх перші заступники та заступники своєю вмотивованою постановою мають право доручити здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування.

Виконання вимог кримінального процесуального закону забезпечуються дотриманням кримінальної процесуальної форми, тобто пов`язана із дотриманням гарантій прав і свобод учасників кримінального провадження щодо будь-яких дій та рішень владних суб`єктів кримінального провадження, зокрема: щодо гарантій оскарження та можливості перевірки законності таких рішень, перевірки безсторонності та об`єктивності владних суб`єктів.

У свою чергу постанова керівника відповідного органу прокуратури про призначення (визначення) прокурора або групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, має відповідати вимогам ст. 110 КПК України, у тому числі, постанова слідчого, дізнавача, прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження в матеріалах справи наявний оригінал постанови заступника керівника Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_32 від 03.10.2019 про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні №0000399 від 24.09.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, яка на думку колегії повністю відповідає вимогам ст.110 КПК України, і була предметом дослідження судом першої інстанції.

Щодо доводів апелянта обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що стороною обвинувачення по відношенню до нього та його батьків були порушені вимоги ст. 5 ЗУ «Про захист персональних даних», то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, та не підтверджені апелянтом, а тому їх відхиляє.

Що стосується доводів захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про те, що висновок спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи №484 від 25.09.2019 є неналежним доказом, то колегія судів вважає їх слушними, проте відхиляє, оскільки зібрані наявні докази у кримінальному провадженні, як покази потерпілого, свідків, письмові докази в своїй сукупності свідчать про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України. Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, і визнання предмету не належним речовим доказом не може бути безумовною підставою для скасування справедливого вироку.

Твердження апелянта про те, що відсутні відомості, яким чином в матеріалах кримінального провадження з`явився висновок спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи №484 від 25.09.2019 спростовуються показанням самого потерпілого, який в судовому засіданні суду першої інстанції повідомив, що він сам надав дані документи слідчому, що не протирічить вимогам п.3 ч.1 ст.56 КПК України.

Зі змісту апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 вбачається, що він під сумнів ставить обставину визнання судом належними доказами, як висновку експерта №0-6-01/074 від 18.02.2020, так і висновку експерта №05-6-01/073 від 17.02.2020.

Апелянт вважає, що висновки експерта не відповідають обставинам справи, оскільки у висновку експерта №05-6-01/074, не описано механізму нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , не зрозуміло яким способом з`явилися тілесні ушкодження у потерпілого відмічені у висновку №05-6-01/073. На його думку, висновок експерта №0-6-01/074 від 18.02.2020 не може бути визнаний належним доказом, оскільки він складений на основі проведеного слідчого експеременту від 13.02.2020, який, є неповним та проведений з порушенням кримінально-процесуального законодавства. Однак, такі доводи колегія суддів вважає необгрунтованими та безпідставними, а тому відхиляє їх з наступних підстав.

Слідчий експеримент від 13.02.2020 за участі відповідно потерпілого ОСОБА_9 був проведений з метою перевірки і уточнення відомостей, що сталися 22.09.2019 близько 15 год. 20 хв. на проїзній частині дороги за адресою м.Шпола, вул. М.Старицького, 68.

При проведенні слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_9 від 13.02.2020, відповідно до протоколу, відеозапису даної слідчої дії та фототаблиць до нього, потерпілий показав та розповів за яких обставин 22.09.2019, йому було заподіяно тілесні ушкодження. А також продемонстрував, як обвинувачений ОСОБА_7 з лопатою в руках наздогнав його - ОСОБА_9 та наніс близько трьох ударів в область попереку та сідниць зліва. Після цього ОСОБА_9 зупинився та виставивши ліву руку зігнуту в лікті зупинив, ще один удар ОСОБА_7 , що був нанесений лопатою та схопив її за держак. Показав як він тримав ОСОБА_7 рукою та відчув удари рукою в спину, які наносив ОСОБА_26 , і відштовхнувши ОСОБА_7 він відбіг в сторону.

Також на наданих фототаблицях видно куди саме були нанесені удари ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_9 , а протокол про проведення слідчого експеременту містить детальний опис механізму нанесених ударів останньому.

Слідчий експеремент від 13.02.2020 був проведений за участю понятих, яким, відповідно до вимог статей 11,13,15 та 223 КПК України було роз`яснено їхні права та обов`язки. Протокол слідчого експерименту підписаний потерпілим та понятими процесуальної дії без зауважень і доповнень (т.2 а.с.70-73).

Зазначена слідча (розшукова) дія проведена з дотриманням вимог ст.240 КПК України, а тому колегія суддів вважає протокол слідчого експерименту належним та допустимим доказом, який покладено в основу висновку експерта №05-6-01/074.

Слід зазначити, що з висновку судово-медичного експерта №05-6-01/074 від 18.02.2020 відносно потерпілого ОСОБА_9 , наданого після проведеного з ним слідчого експерименту вбачається, що механізм спричинення тілесних пошкоджень показаний ОСОБА_9 під час проведення слідчого експерименту співпадає з тілесними ушкодженнями, які малися у нього на час судово-медичного обстеження та зазначені у висновку експерта №05-6-01/073 від 17.02.2020 (т.2 а.с.64-65).

Колегія суддів вважає слушним висновок суду про те, що лопата, яка вилучена під час огляду місця події 22.09.2019 відповідно до ст.ст.86,89 КПК України не може бути визнана допустимим доказом, оскільки зовнішні характеристики вилученого предмету не були описані, та вилучений предмет не був упакований, і цей предмет (лопата), який слідчий визнав як речовий доказ, і який був досліджений судом в судовому засіданні не містив даних, які б давали можливість її ідентифікувати, як предмет, що був вилучений з місця події. Проте, колегія суддів вважає, що визнання судом першої інстанції недопустимим доказом лопати, що була вилучена під час огляду місця події 22.03.2019 не може бути безумовною підставою визнання слідчого експеременту та висновку судово-медичного експерта недопустимим доказом у даному кримінальному провадженні, а тому відхиляє доводи апелянтів в цій частині.

Що стосується доводів апелянта адвоката ОСОБА_8 про те, що вирок Шполянського районного суду Черкаської області від 03.10.2022 прийнято незаконним складом суду, оскільки, на його думку, порушена підсудність його розгляду, то колегія суддів вважає їх необгрунтованими та відхиляє.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст.32 КПК кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення.

Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити не можливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

Тобто основною юридичною ознакою для визначення територіальної підсудності є місце вчинення злочину, яке згідно з п.1 ч.1 ст. 91 КПК України належить до обставин, що підлягають доказуванню у кожному конкретному провадженні. При чому «місце вчинення злочину» в контексті ч. 1 ст. 32 КПК України розглядається лише як ознака, що дозволяє визначити підсудність кримінального провадження, - це одиниця адміністративно-територіального поділу, на підставі якої побудована судова система в цілому.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України надійшов до Шполянського районного суду Черкаської області для розгляду по суті, так як розгляд даного кримінального провадження має здіюснбватися саме цим судом, оскільки кримінальне правопорушення здійснено в межах територіальної юрисдикції цього суду, а саме м.Шпола, вул. Михайла Старицького, 68 Черкаської області.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України надійшов до Шполянського районного суду Черкаської області для розгляду по суті.

Зазначене місце вчинення кримінального правопорушення у обвинувальному акті: м.Шпола, вул. Михайла Старицького, 68 Черкаської області , відноситься до території Шполянського району Черкаської області та відповідно до територіальної юрисдикції Шполянського районного суду Черкаської області.

Відповідно до протоколу про неможливість автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.07.2020 призначення не відбулося, у зв`язку з відсутністю потрібної кількості суддів для розподілу справи. У зв`язку з чим керівник Шполянського районного суду Черкаської області звернулася з поданням до Черкаського апеляційного суду з проханням про визначення підсудності даного кримінального провадження у межах юрисдикції апеляційного суду, мотивуючи тим, що суддя ОСОБА_33 перебуває у відпустці, а судді ОСОБА_1 та ОСОБА_34 зараховані до штату Шполянського районного суду Черкаської області, але не здійснюють правосуддя, оскільки ними не складено присягу судді.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 30.07.2020 подання керівника апарату Шполянського районнго суду залишено без розгляду, а матеріали обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000399 внесеному до ЄРДР 23.09.2019 відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст.125 КК України, повернуто до Шполянського районного суду Черкаської області, у зв`язку з тим, що на момент розгляду подання було встановлено, про можливість сформування складу суду Шполянським районним судом (т.1 а.с.16-17).

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст.125 КК України подано до Шполянського районного суду Черкаської області без порушення правил підсудності, підсудне Шполянському районного суду Черкаської області і має розглядатися Шполянським районним судом Черкаської області, тобто місцевим судом за місцем вчинення кримінального правопорушення.

Колегія суддів, звертає увагу апелянта адвоката ОСОБА_8 , що відповідно до ч.5 ст.34 КПК України спори про підсудність між судами не допускаються.

Інші апеляційні доводи, як обвинуваченого ОСОБА_7 , так і його захисника адвоката ОСОБА_8 не спростовують висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинення кримінального правопорушення, а зміст їх апеляційних скарг носить виключно суб`єктивний характер, який базується на їх власній оцінці обставин події, проведення судового розслідування та судового процесу і не підтверджується доказами, наявними в матеріалах провадження.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено відповідно до вимог ст.65 КК України, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його характеру та наслідків, даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, відсутності обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин.

Тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.2 ст.125 КК України штрафу в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 грн.

Рішення місцевого суду щодо обраного обвинуаченому покарання та звільнення його від його відбування на підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України є належним чином умотивоване і відповідає вимогам кримінального закону, а під став для скасування вироку через істотні порушення вимог норм матеріального і процесуального законодавства, про що ставлять в своїх апеляційних скаргах апелянти, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

За змістом ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 , суд першої інстанції обґрунтовано виходив з положень ст.ст.23, 1167 ЦК України у відповідності до яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд, приймаючи рішення про часткове задоволення цивільного позову, зокрема, в частині відшкодування, моральної шкоди, належним чином мотивував своє рішення; обґрунтовано прийняв до уваги характер вчиненого злочинного діяння відносно потерпілого; ступінь вини особи, яка заподіяла моральну шкоду; особу потерпілого, негативні наслідки, що настали для потерпілого внаслідок заподіяння йому тілесних ушкоджень, та врахувавши вимоги розумності і справедливості, дійшов правильного висновку про задоволення моральної шкоди в розмір 500 грн.

На думку колегії суддів, визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди є адекватною компенсацію перенесених потерпілим фізичних та моральних страждань, заподіяних неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_7 .

Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції, задовольнив частково, а саме в частині відшкодування понесених потерпілим ОСОБА_9 витрат на складання висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи №484, грошових коштів в сумі 101 грн. 98 коп. та комісії банку 25 грн., належним чином мотивувавши таке рішення, з яким погоджується і колегія суддів.

Щодо витрат на правову допомогу, колегія суддів враховує, що у відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Судом першої інстанції враховані такі положення закону та з урахуванням викладених обставин, стягнуто витрати на правову допомогу, заявлену цивільним позивачем суму 3000 грн.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду є обгрунтованим і законним. Будь яких передбачених ст.408, 409 КПК України підстав до його зміни чи скасування не виявлено при перевірці справи в апеляційному порядку, а тому в задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 з доповненнями слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 з доповненнями - залишити без задоволення.

Вирок Шполянського районного суду Черкаської області від 03 жовтня 2022 року, відносно ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: