Код суду 233 Справа № 233/1964/22
Вирок
Іменем України
22 листопада 2022 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполь, Донецької області, українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, не одруженого, який не працює та не навчається, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий;
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, -
05 серпня 2022 року приблизно о 14 годині 00 хвилин ОСОБА_4 знаходячись на території дачного будинку АДРЕСА_2 у приміщенні дачного будинку в мішку виявив предмети зовні схожі на гранати: а саме корпус гранати типу Ф-1 з запалом типу УЗГРМ та корпус гранати типу М-67 з запалом типу М213.
В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на незаконне придбання вибухових речовин та вибухових пристроїв. Негайно реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 достовірно знаючи, що виявлені ним предмети є вибуховими речовинами та вибуховими пристроями, придбання, зберігання і носіння якого без відповідного дозволу є незаконним, діючи умисно, без передбаченого законом дозволу, в порушення «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 вiд 12.10.1992 року та Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС № 622 від 21 серпня 1998 року дістав з мішку корпус гранати типу Ф-1 з запалом типу УЗРГМ та корпус гранати типу М-67 з запалом типу М 213, щоб перенести до місця свого проживання, тим самим здійснив незаконне придбання вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.
У зазначений час та у зазначеному місці, ОСОБА_4 діючи незаконно, умисно, вищевказані корпус гранати типу Ф-1 з запалом типу УЗРГМ та корпус гранати типу М-67 з запалом типу М 213 поклав до належного йому автомобілю «ВАЗ 217030», державний номерний знак НОМЕР_1 на якому перевіз до свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , тим самим здійснив незаконне носіння вибухових речовин та вибухових пристроїв, без передбаченого законом дозволу. Після чого поклав зазначені предмети у цегляне спорудження, розташоване на території домоволодіння за вищевказаною адресою та став незаконно, умисно зберігати вибухові речовини та вибухові пристрої, без передбаченого законом дозволу.
23 вересня 2022 року в період часу з 14 години 30 хвилин по 15 годину 15 хвилин під час проведення у встановленому законом порядку огляду місця події, а саме території домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 слідчим СВ ВП № 2 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області у ОСОБА_4 виявлено та вилучено у цегляному спорудженні: споряджений корпус ручної гранати осколкової, оборонної гранати типу Ф-1, який відноситься до категорії вибухових речовин та придатний для здійснення вибуху; споряджений корпус ручної, осколкової, оборонної гранати типу М-67, промислового виготовлення, який відноситься до категорії вибухових речовин та придатний для здійснення вибуху; модернізований тип УЗРГМ промислового виробництва, який відноситься до категорії вибухових пристроїв та придатний для здійснення вибуху; запал типу М 213, промислового виготовлення, який відноситься до категорії вибухових пристроїв та придатний для здійснення вибуху.
Тим самим придбання, носіння та зберігання ОСОБА_4 вибухових речовин та вибухових пристроїв здійснено без передбачуваного законом дозволу та в порушення вимог «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 вiд 12.10.1992 року; Додатку № 1 затвердженого пунктом 1 Постанови Верховної Ради України від 07.06.1992 № 2471-12 «Про право власності на окремі види майна»; п. 2.1 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної холодної зброї, пристроїв вітчизняного та виготовлення для відстрілу набоїв з гумовими, або аналогiчними якостями, метальними снарядами несмертельної дії, та указаних набоїв, а також боєприпасів до зброї або вибухових матерiалiв, затвердженої наказом МВС № 622 від 21 серпня 1998 року відповідно до положень яких вказані вище вибухові речовини та вибухові пристрої відносяться до видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадянських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України та не є предметами, щодо яких може бути надано дозвіл МВС України, а тому доступ до цих предметів сторонніх осіб є значною загрозою інтересам держави та безпеки громадян.
Між прокурором Костянтинівської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 01 листопада 2022 року укладена угода про визнання винуватості.
Відповідно п. 2 угоди ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю визнав свою вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні.
Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди про визнання винуватості обвинуваченому ОСОБА_4 буде призначено покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. На підставі ч. 2 ст. 75 КК України слід звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю. Зазначив, що він цілком розуміє характер обвинувачення, яке йому пред`явлено. Визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України в повному обсязі, визнав фактичні обставини справи, встановлені під час досудового розслідування. Крім того зазначив, що він розуміє надані йому законом права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України. Пояснив, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання. Просив затвердити угоду про визнання винуватості, яку уклав добровільно в присутності захисника та призначити узгоджене покарання.
Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні вважав, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги закону, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити ОСОБА_4 узгоджене в угоді покарання.
Прокурор в судовому засіданні вважав, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КПК України та КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.
Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, після роз`яснення сторонам наслідків укладення угоди, які передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України та виконання вимоги п. п. 6, 7 вказаної статті, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинувачуваного про повне розуміння ним його процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які примусили його погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого ОСОБА_4 обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості з наступних підстав.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.
Відповідно до ч. 1 ст. 263 КК України носіння, зберігання, придбання, передача чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу караються позбавленням волі на строк від трьох до семи років.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, яке згідно з ч. 5 ст.12 КК України є тяжким злочином, а тому відповідно до положень п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участі захисника може бути укладено угоду про визнання винуватості.
Після виконання вимог ст. 474 КПК України, перевіривши угоду на її відповідність нормам КПК, КК України та інших законів, суд встановив, що угода відповідає вимогам закону та не суперечить нічим інтересам, сторони правильно розуміють наслідки укладеної угоди.
Відповідно до п. 1 ст. 475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Таким чином, судом встановлено, що укладена між прокурором та обвинуваченим, за участю захисника, 01 листопада 2022 року угода відповідає вимогам КПК України, дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 263 Кримінального Кодексу України кваліфіковано правильно, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, угода укладена добровільно та не є наслідком застосування насильства, примусу або погроз. Сторони кримінального провадження розуміють наслідки затвердження даної угоди, щодо обмежень в частині оскарження вироку. Обвинувачений свою провину визнає повністю, зазначив, що може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, отже суд дійшов висновку, що укладену угоду про визнання винуватості від 01 листопада 2022 року слід затвердити та призначити обвинуваченому покарання передбачене угодою.
Так, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, відомості про особу обвинуваченого.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом не встановлено.
При дослідженні особи обвинуваченого встановлено, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не знаходиться, за місцем проживання характеризується посередньо.
Таким чином, узгоджена міра покарання для обвинуваченого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, є достатньою для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, відповідає загальним засадам призначення покарання.
За таких обставин, судом враховано, що ОСОБА_4 , вчинив інкриміноване йому правопорушення вперше, критично ставиться до скоєного, має постійне місце проживання, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не знаходиться, за місцем проживання характеризується посередньо, наявність обставини, що пом`якшує покарання щире каятті, та обставини, відсутність обставин які обтяжують покарання, суд вважає за необхідне визначити йому міру покарання в мінімальній межі санкції ч. 1 ст. 263 КК України. Крім того, беручи до уваги вищенаведені обставини і особу винного, доцільно застосувати до обвинуваченого ст. 75 КК України та звільнити його від відбування остаточного покарання з випробуванням, оскільки його виправлення можливе без реального відбування покарання. При цьому, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
На підставі наведеного, суд вважає, що укладена угода між прокурором та обвинуваченим за участю захисника відповідає вимогам закону і не порушує законних прав та інтересів сторін та інших осіб.
Цивільний позов не заявлений.
Запобіжний захід не обирався і на теперішній час відсутні підстави для його обрання.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 118, 124, 373, 374, 394, 424, 468, 469, 472-476 КПК України, суд, -
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 01 листопада 2022 року між прокурором Костянтинівської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 .
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбуття призначеного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.
Відповідно до ст. 76 КК України в період іспитового строку покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:
- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а особою яка утримується під вартою з дня отримання нею копії вироку.

Суддя: