Справа № 474/565/22
Провадження № 1-кс/474/217/22
УХВАЛА
Іменем України

28.11.22р. смт Врадіївка

Слідчий суддя Врадіївського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

скаржника ОСОБА_3

розглянув скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчої Відділення поліції № 2 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 07.11.2022р. про відмову у визнанні потерпілим, -

встановив:

10.11.2022р. до слідчого судді Врадіївського районного суду Миколаївської області, в порядку ст. 303 КПК України, надійшла скарга ОСОБА_3 (далі - скаржник), в якій останній просить:

- скасувати постанову слідчого СВ ВП № 2 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 07 листопада 2022 року про відмову у визнанні його, ОСОБА_3 , потерпілим у кримінальному провадженні № 0000153 від 20.08.2022р., розпочате за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України (далі - оскаржувана постанова);

- зобов`язати слідчого СВ ВП № 2 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 невідкладно розглянути заяву ОСОБА_3 від 04 листопада 2022 року про залучення його до справи у якості потерпілого та прийняти по ній обґрунтоване рішення.

В своїй скарзі ОСОБА_3 просить скасувати оскаржувану постанову вказуючи на те, що:

- своє рішення слідча мотивувала тим, що в матеріалах кримінального провадження та в заяві про залучення у якості потерпілого відсутні будь-які фактичні дані, які підтверджують завдання скаржнику моральної, фізичної або майнової шкоди. Натомість оскаржувана постанова про відмову у визнанні його потерпілим є незаконною, оскільки вона не є вмотивованою та прийнята на підставі надуманих висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи виходячи із наступного.

- слідчою не наведені підстави, визначені ч. 5 ст. 55 КПК України, які виключають визнання особи потерпілою та мотиви прийняття такого рішення з посиланням на докази та обставини, встановлені в ході досудового розслідування. Оскаржувана постанова містить лише перелік статей КПК та їх зміст. Водночас, правового обґрунтування підстав щодо відмови у визнанні його потерпілим, оскаржувана постанова не має;

- посилання слідчої на ухвалу слідчого судді Врадіївського районного суду від 19.10.2022р., якою було залишено без змін її постанову від 30.06.2022р., аж ніяк не є підставою для відмови у визнанні його потерпілим. Тим більше, що ухвала суду була мотивована відсутністю доказів щодо нанесення безпосередньо скаржнику моральної шкоди неправомірними діями начальником відділу освіти. Натомість в заяві про визнання скаржника потерпілим він навів конкретні докази щодо безпосереднього нанесення саме йому моральної шкоди неправомірними діями начальником відділу освіти ОСОБА_5 і жодного із них слідча не спростувала;

- твердження слідчої щодо зазначення ним в заяві про певні моральні страждання без будь-яких об`єктивних даних, які б вказували на те, що заявнику кримінальним правопорушенням завдано моральної шкоди, аж ніяк не є підставою для відмови у визнанні його потерпілим у вищезазначеному кримінальному провадженні. Тим більше, що діючий КПК України не вимагає ніяких доказів від заявника для визнання його потерпілим. Жодного слова, жодної фрази в законі немає про те, що заявник має якось доводити слідчому, що він є потерпілим. Більш того, він і не взмозі це зробити, оскільки згідно ст. 93 КПК України, можливість збирання доказів є тільки у сторін кримінального провадження, яким не є заявник без статусу потерпілого. Таким чином, протиправне ненадання заявнику статусу потерпілого унеможливлює будь-які дії щодо збору доказів, в тому числі-завданої моральної або іншої шкоди. Твердження, що особа яка вважає себе потерпілою має довести завдану їй шкоду без надання її статусу потерпілого є хибним та не обґрунтованим, бо це не передбачено діючим КПК України. Крім того, надання особі статусу потерпілого є способом кримінально-процесуального захисту його прав. Саме тому скаржнику слідчою і не було надано можливості в статусі потерпілого звернутися до неї із клопотанням щодо з`ясування питання наявності моральної шкоди в рамках кримінального провадження згідно Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998р.;

- слідча в оскаржуваній постанові на підтвердження свого рішення не навела та не послалася, які саме матеріали досудового розслідування дають підстави прийти до такого рішення, які слідчі дії були нею проведені та в сукупності свідчать про те, що скаржнику не було завдано моральної шкоди. Тим більше, що слідча не провела фактично жодної слідчої дії, яка мала б істотне значення для розгляду справи по суті;

- слідча не навела в оскаржуваній постанові жодного доказу щодо відсутності в діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, що само по собі було б законною підставою для відмови у визнанні скаржника потерпілим. Більш того, які б слідча не проводила слідчі дії як брехня ніколи не стане істиною, так і акт перевірки законності та належності розслідування нещасного випадку ніколи не стане шкільним актом розслідування нещасного випадку.

Підсумовуючи вказане вище скаржник стверджує, що наведені ним доводи та твердження в сукупності свідчать, що оскаржувана постанова не має нічого спільного із чинним законодавством і винесена 07.11.2022р. слідчою виключно з метою позбавлення можливості заявника здійснювати контроль та впливати на хід справи в частині збору доказів.

В судовому засіданні скаржник підтримав вимоги скарги та просив їх задовольнити. При цьому, на запитання головуючого, не міг пояснити в чому саме виразилися його душевні страждання та переживання, які негативні наслідки вони для нього мали та як останні між собою взаємопов`язані, а лише вживав загальні формулювання та пояснив, що на ці питання може надати відповідь лише судовий експерт. Також скаржник зазначив, що він не оцінював в грошовому еквіваленті заподіяну йому моральну шкоду, оскільки не прагне притягнення винної особи до відповідальності та належного відшкодовування заподіяної йому шкоди, а прагне брати активну участь в досудовому розслідуванні, зокрема, з метою здійснення над ним контролю. Крім того скаржник зазначив, що він фактично прагне брати участь у кримінальному провадженні як представник суспільства, якого обурює загальна корупція, яка відбувається в правоохоронних органах та в державі.

Слідча СВ Відділення поліції № 2 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області лейтенант поліції ОСОБА_4 (далі - слідча), в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином в порядку, визначеному ст. 135 КПК України, повідомлена про час, дату та місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомила.

Згідно приписів ч. 3 ст. 306 КПК України неявка слідчої не перешкоджає розгляду скарги.

Заслухав пояснення скаржника, дослідив матеріали скарги та кримінального провадження, вважаю встановленим таке.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 20.08.2022р. до ЄРДР внесено відомості за № 0000153 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, за фактом надання відповіді начальником відділу освіти Врадіївської селищної ради ОСОБА_5 на вимогу слідчого про перевірку нещасного випадку, який стався у січні 2018 року з ученицею 5-го класу Покровської ЗОШ ОСОБА_7 внісши туди завідомо неправдиві відомості, щодо надання нею завіреного належним чином копії ату перевірки законності та належності розслідування нещасного випадку, який стався у січні 2018 року з ученицею 5-го класу Покровської ЗОШ ОСОБА_7

04.11.2022р. скаржник звернувся до слідчої із заявою про залучення його у якості потерпілого, в якій зазначив, що розглянувши неналежним чином його вимогу від імені слідчої щодо проведення службового розслідування нещасного випадку, що стався у січні 2018р. з ученицею 5-го класу Покровської ЗОШ ОСОБА_8 , начальник відділу освіти ОСОБА_9 нанесла безпосередньо йому моральної шкоди, яка полягає в наступному:

- у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з цинічним та свідомим внесенням начальником відділу освіти завідомо брехливих відомостей до офіційного документа;

- у глибоких почуттях несправедливості, які викликані безкарним внесенням до офіційного документа завідомо брехливих відомостей начальником відділу освіти, який повинен бути особою з високими моральними якостями та бездоганної поведінки. Цей факт, як ніякі інші, примушував і примушує скаржника на протязі тривалого часу хвилюватися і терпіти негативні емоції у своїй душі. Скаржник розчарувався у певних соціальних цінностях, упевнився в тому, що корупція в нашій країні безсмертна, втратив віру в ідеали, якими керувався і які були принципом його життя в повсякденній діяльності;

- у моральних стражданнях, яких скаржник зазнав у зв`язку з тим, що начальник відділу освіти нічого не зробила для попередження дитячого травматизму у Покровській ЗОШ, оскільки по цей день не встановлені причини та обставини нещасного випадку. По цей день не розроблені дійсні заходи щодо усунення наслідків нещасного випадку. По цей день вчитель фізичної культури не знає як провести інструктаж з техніки безпеки, який би унеможливлював отримання травм під час проведення занять зі спортивних ігор. Саме тому починаючи з 2018 року існувала і по цей день існує реальна загроза для життя та здоров`я дітей Покровської ЗОШ, зокрема, і для його онука ОСОБА_10 , який на час розгляду вимоги слідчого навчався у цій школі. Всі ці вищезазначені обставини в сукупності можуть вивести із стану душевної рівноваги любу нормальну людину та завдати їй моральних страждань;

- начальник відділу освіти своїми неправомірними діям спричинила безпосередньо скаржнику моральну шкоду, яка полягає в психологічних стражданнях, через усвідомлення факту порушення його законних прав та інтересів і втрати нормальних життєвих зв`язків, необхідності прикладати додаткових зусиль для організації свого життя.

07.11.2020р. слідча винесла постанову про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_3 , мотивуючи останню тим, що ... у ході досудового розслідування даного кримінального провадження встановлено, що надання відповіді начальником відділу освіти Врадіївської селищної ради ОСОБА_5 на вимогу слідчого № 3540/692021 від 23.04.2021 про перевірку нещасного випадку, який стався у січні 2018 року з ученицею 5-го класу Покровської ЗОШ ОСОБА_7 , жодним чином не стосується прав та законних інтересів ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000153 від 20.08.2022, оскільки ОСОБА_3 не є членом сім`ї, законним представником чи близьким родичем ОСОБА_7 .

Посилання ОСОБА_3 щодо існування загрози здоров`ю його онукові ОСОБА_10 , у період навчання у Покровської ЗОШ І - ІІІ ступенів у той період, коли стався нещасний випадок із ученицею тієї ж школи ОСОБА_7 , не є спроможним та таким, що можливо розцінювати, як заподіяння ОСОБА_3 моральної шкоди, оскільки загроза заподіяння шкоди здоров`ю онукові заявника - ОСОБА_10 , не є предметом розслідування даного кримінального провадження.

Також у заяві гр. ОСОБА_3 про залучення у якості потерпілого від 04.11.2022, останнім зазначено про певні моральні страждання, однак будь-яких об`єктивних фактичних даних, які б вказували на те, що йому кримінальним правопорушенням у кримінальному провадженні № 0000153 завдано моральної, фізичної або майнової школи, заявником не зазначено та до заяви не додано.

Відсутність цих об`єктивних фактичних обставин, які б підтверджували заподіяння ОСОБА_3 моральної шкоди, не дозволяють органові досудового розслідування зробиш категоричний висновок про наявність прямого причино-наслідкового зв`язку між заявленими ОСОБА_3 моральними переживаннями та кримінальним правопорушенням, яке розслідується у рамках кримінального принадження № 0000153. У зазначеній заяві ОСОБА_3 просто перерахував наявність душевних страждань та переживань, без обґрунтування їх об`єктивного існування, підтверджених належними та допустимими доказами.

Постановою слідчого від 30.06.2022, залишеною без змін ухвалою слідчого судді Врадіївського районного суду від 19.10.2022, вже відмовлялося заявнику ОСОБА_3 у визнані його потерпілим у цьому кримінальному провадженні, одночасно йому роз`яснювалося про необхідність надання доказів заподіяння моральної шкоди. Проте не надавши будь-яких доказів, ОСОБА_3 вдруге безпідставно ініціював це питання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_3 є заявником, об`єктивні дані, щодо заподіяння йому як фізичній особі моральної, фізичної або майнової шкоди розслідуваним кримінальним правопорушенням, у даному кримінальному провадженні відсутні....

Встановивши вказані обставини приходжу до такого висновку.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України під час досудового розслідування особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою, може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути: про скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частинами 1 та 2 ст. 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Частиною 4 ст. 38 КПК України визначено, що орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Згідно п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Частинами 1, 2 та 3 ст. 93 КПК України визначено, що збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Відповідно до ст. 94 КПК України, слідчий за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Водночас ч.ч. 1, 3-5 ст. 55 КПК України визначено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України Про ринки капіталу та організовані товарні ринки діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілим не може бути особа, якій моральна шкода завдана як представнику юридичної особи чи певної частини суспільства.

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

З комплексного аналізу КПК України вбачається певний алгоритм проведення досудового розслідування, порядок та послідовність вчинення процесуальних дій, з метою з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, в тому числі щодо обов`язку доказування обставин щодо виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та вирішення питання про необхідність залучення до кримінального провадження потерпілих.

В свою чергу, ч. 5 ст. 110 КПК України визначено, що постанова слідчого, прокурора складається з:

1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову;

2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу;

3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

З огляду на приписи чинного законодавства обґрунтованим слід визнавати рішення слідчого, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин підтверджених доказами, які були досліджені і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, а також якщо рішення містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

З огляду на вищевикладене догоджу до висновку, що оскаржувана постанова відповідає приписам кримінально процесуального законодавства є належно обґрунтованою та мотивованою, а висновки слідчої відповідаю фактичним обставинам встановленим під час досудового розслідування.

В той же час твердження скаржника викладенні у його заяві про залучення його потерпілим та у скарзі в цілому побудовані на загальних формулюваннях, без зазначення жодної конкретики, його суб`єктивних судженнях та припущеннях щодо порушення його прав та заподіяння йому моральної шкоди.

При чому слід звернути увагу на те, що у судовому засіданні скаржник пояснив, що він не прагне притягнення виною особи до відповідальності та належного відшкодовування заподіяної йому шкоди, а прагне брати активну участь в досудовому розслідуванні, зокрема, з метою здійснення над ним контролю.

Крім того скаржник зазначив, що він фактично прагне брати участь у кримінальному провадженні як представник суспільства, якого обурює загальна корупція, яка відбувається в правоохоронних органах та в державі, хоча згідно ч. 4 ст. 55 КПК України потерпілим не може бути особа, якій моральна шкода завдана як представнику певної частини суспільства.

В сукупності вищевикладеного вбачається, що слідча дійшла вірного висновку про наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, а тому скарга є безпідставною та необґрунтованою, а відтак не підлягає задоволенню.

Керуючись вимогами ст.ст. 303-307, 372 КПК України, -

ухвалив:

В задоволенні скаргиОСОБА_3 на постанову слідчої Відділення поліції № 2 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 07.11.2022р. про відмову у визнанні потерпілим - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений та підписаний 02 грудня2022 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1