1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/8616/22 1-кп/335/850/2022
27 грудня 2022 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя в складі:
головуючого судді : ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
В підготовчому судовому засіданні прокурор вважає за можливе призначити провадження до судового розгляду на підставі обвинувального акту за участі сторін та інших учасників кримінального провадження, оскільки вважає, що дане кримінальне провадження підсудне Орджонікідзевському районному суду м. Запоріжжя, обвинувальний акт відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України і підстави для його повернення прокурору відсутні.
Потерпілий у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про проведення підготовчого судового засідання у його відсутність.
Обвинувачений та його захисник проти призначення провадження до судового розгляду не заперечували.
Вислухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали обвинувального акту, суд доходить до наступного висновку.
Кримінальне провадження підсудне Орджонікідзевському районному суду м.Запоріжжя.
Підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.п.4-8 ч.1 або ч.2 ст.284 КПК України або зупинення провадження, не має.
Обвинувальний акт складений у відповідності до вимог ст.291 КПК України, при його затвердженні прокурором дотримано вимог процесуального закону, підстави для його повернення відсутні.
За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність призначення даного кримінального провадження до судового розгляду.
Зазначене судове засідання з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження слід проводити відкрито, обмеження щодо цього, передбачені ч.2 ст.27 КПК України, відсутні.
Коло осіб, які беруть участь, у судовому розгляді є наступним: прокурор, потерпілий обвинувачений, захисник.
Крім того, в судовому засіданні, прокурор, посилаючись на наявність в діях ОСОБА_4 ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КК України, заявив клопотання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою на 60 днів, посилаючись на те, що ОСОБА_4 , з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності може переховуватись від суду; незаконно впливати шляхом застосування насильства, залякувань або вмовлянь на потерпілого та свідка у даному кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інші аналогічні кримінальні правопорушення з метою отримання доходу незаконним шляхом, а також на тяжкість і обставини кримінального правопорушення, зазначаючи, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу заперечували, посилаючись на те, що прокурором не доведені ризики на користь утримання обвинуваченого під вартою. Також адвокат ОСОБА_6 повідомив, що обвинувачений хворіє на ВІЛ-інфекцію та гепатит С, належного лікування не отримує, хоча потребує його, а ухвала суду апеляційної інстанції щодо медичного обстеження та надання медичної допомоги так виконана і не була.
ОСОБА_4 також пояснив, що має місце проживання у хостелі і буде з`являтися до суду, бажає відшкодовувати шкоду потерпілому, а також повідомив, що хворіє на хронічне захворювання з 2012 року, постійно до затримання отримував лікування у вигляді необхідності вживання пігулок 1 раз на добу, наразі недобре себе почуває, однак жодного лікування він не отримує.
Вивчивши клопотання, заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Стороною обвинувачення у клопотанні доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 190, ч.4 ст. 185 КК України.
Вирішуючи клопотання, судом враховується тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , а саме у вчиненні нетяжкого злочину за яким законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, а також тяжкого злочину за яким законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, дані про його особу.
ОСОБА_4 на утриманні малолітніх дітей не має, не одружений, не працевлаштований, злочини скоєні в умовах воєнного стану, має реєстрацію місця проживання, однак, як встановлено в ході розгляду клопотання, постійного місця проживання не має. Також суд враховує вік ОСОБА_4 , стан його здоров`я, відсутність соціальних зв`язків.
Також суд враховує, що ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, раніше неодноразово звільнявся від відбування покарання як з випробуванням з іспитовим строком, умовно-достроково так і по відбуттю строку покарання, а маючи не зняту та не погашену судимість, обвинувачується у вчинені нових умисних корисливих злочинів у період іспитового строку, призначеного йому за попереднім вироком, не працює, суспільно-корисною працею не займається, не має постійного джерела доходу, що вказує на те, що він заробляє на життя шляхом вчинення корисливих злочинів, та у свою чергу, в сукупності свідчить про наявність вкрай високого ризику можливості вчинення інших аналогічних корисливих злочинів.
Виходячи з тяжкості інкримінованих ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, за вчинення яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі, суд дійшов висновку про наявність ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КК України, про які зазначено у клопотанні та наведено прокурором у судовому засіданні.
Посилання ОСОБА_4 , що він має постійне місце проживання в хостелі і буде з`являтися до суду, не можливо віднести до тих стримуючих чинників, які могли у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення ним дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Щодо тих обставин, що ОСОБА_4 хворіє на ВІЛ-інфекцію та гепатит С, то ці обставини не свідчить про те, що такий стан здоров`я унеможливлює застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Європейський суд з прав людини у рішенні „Подвезько проти України крім іншого зазначає, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, недостатньо самого факту застосування цього заходу згідно з національним законодавством - він також повинен бути необхідним за конкретних обставин. На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «c» пункту 1 статті 5 Конвенції має відповідати вимозі пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, в якому здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення.
Виходячи з інкримінованих ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, з урахуванням даних про його особу, при вирішенні даного клопотання, суд враховує його суспільну небезпеку, шкідливість неправомірної поведінки для суспільства і приходить до висновку, що тяжкість покарання, передбачена Законом за вчинення інкримінованих ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, у сукупності з обставинами його вчинення та наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, спростовують доводи захисника щодо можливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж той, про продовження якого подано дане клопотання.
У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, судом не встановлено та стороною захисту не доведено.
Інші запобіжні заходи, крім тримання під вартою, на думку суду, не змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого, тому приходить до висновку, що клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 є обґрунтованим і підлягає задоволенню, та суд вважає за необхідне продовжити строк застосованого відносно ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.11.2022 року запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, на умовах, визначених ухвалою слідчого судді від 10.11.2022 року, у тому числі і визначеним розміром застави у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 49 620, 00 гривень та покладеними обов`язками, передбаченими ч.5 ст.194 КПК України, строком до 24.02.2023 року включно.
Крім вищезазначеного, суд враховує повідомлення ОСОБА_4 про його стан здоров`я та приходить до наступного.
Відповідно до ст. 49 Конституції України, кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування, в тому числі і особи, які тримаються під вартою.
Як випливає із рішення ЄСПЛ у справі «Каверзін проти України» надання медичної допомоги особам у місцях тримання під вартою є обов`язком держави.
Як передбачено статтею 49 Основного Закону кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена. Держава сприяє розвиткові лікувальних закладів усіх форм власності.
Наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 р. № 239/5/104 затверджено Порядок взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, яке дозволяє проведення медичного огляду обвинувачених.
Пунктом 2.3 зазначеного Порядку передбачено, 2.3. Медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО. Під час медичного обстеження особи, узятої під варту, з метою встановлення діагнозу лікар медичної частини СІЗО використовує дані анамнезу, медичної документації, яка долучена до особової справи, результати огляду, дані лабораторних, рентгенологічних і функціональних методів дослідження. За необхідності керівництво СІЗО подає запит до закладу охорони здоров`я, який надавав медичну допомогу особі, узятій під варту, щодо результатів диспансерного, амбулаторного, стаціонарного нагляду або лікування. У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я. Керівництво СІЗО забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.
Поряд із цим, відповідно до п. 2.6 зазначеного Порядку особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. У разі звернення особи, узятої під варту, до лікаря медичної частини СІЗО з проханням про допуск обраного лікаря-фахівця лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан її здоров`я та запит до керівництва СІЗО. Керівництво СІЗО забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.
Пунктом 2.7 Порядку передбачено, що у разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку.
Про необхідність проведення обстеження, яке потребує вивезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан її здоров`я та запит до керівництва СІЗО.
Керівництво СІЗО забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.
Підсумовуючи все вищевикладене, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, Конституції України, враховуючи пояснення обвинуваченого щодо потреби в отриманні медичної допомоги, наявність призначень лікування та встановленого діагнозу згідно до консультативного висновку від 03.08.2022 і відсутності даних щодо виконання доручення Запорізького апеляційного суду наданого згідно ухвали від 30.11.2022 року, суд вважає за необхідне відреагувати на повідомлення ОСОБА_4 щодо стану його здоров`я та відповідно до п.п. 1, 2 ст. 206 КПК України доручити ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» здійснити перевірку стану здоров`я останнього, який перебуває в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», а у разі необхідності надати належне лікування відповідно до порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 р. № 239/5/104, про що невідкладно письмово повідомити суд.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 184, 192-194, 206,314-316 КПК України, суд,-
Викликати для участі у судовому засіданні учасників кримінального провадження.
Клопотання прокурора - задовольнити.
Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 185 КК України, на умовах, визначених ухвалою слідчого судді від 10.11.2022 року, на 60 днів, строком до 24 лютого 2023 року включно.
Ухвала діє з дня її постановлення та в межах строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , датою закінчення дії ухвали є 24 лютого 2023 року.

Доручити у відповідності до ст. 206 КПК України ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» здійснити перевірку стану здоров`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуває в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», а у разі необхідності надати медичну допомогу в необхідному обсязі.

Про вжитті заходи невідкладно письмово повідомити Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду у семиденний строк з дня її проголошення в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1