Справа №721/78/23
Провадження 1-КП/721/25/2023
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Путильський районний суд Чернівецької області

в складі головуючої судді ОСОБА_1

прокурора ОСОБА_2

потерпілого ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Путила кримінальне провадження, внесене 16.09.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000135 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

16.09.2021 близько 02 год. 00 хв. водій ОСОБА_4 , будучи працівником правоохоронного органу - територіального органу НПУ, лейтенантом поліції, обіймаючи посаду оперуповноваженого відділу розкриття злочинів проти особи управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Луганській області, перебуваючи у щорічній відпустці, будучи самовпевненим у своїх водійських навичках, керував автомобілем підвищеної прохідності марки «Toyota Land Cruiser», номерний знак НОМЕР_1 , сірого кольору, 2005 року випуску, об`ємом двигуна 4,164 метрів кубічних, повною масою 2960 кг, в темну пору доби із увімкненим світлом фар, по схилу з гори вниз із швидкістю близько 10 км/год на трелювальному волоку, який використовувався в 2019-2020 роках для трелювання деревини з рубок головного користування, крутизною 20 градусів та призначений виключно для проїзду спеціальної техніки і не відноситься до доріг загального користування, що розташований в урочищі «Лопушна» на території лісфонду Яблуницького лісництва квартал 24 виділ 18 в АДРЕСА_3 . Рухаючись за наведених обставин, неподалік ділянкового стовпчика 2418 ігр-20 0.1, водій ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом, в якому на той час перебували пасажири: на передньому правому посадковому пасажирському місці - ОСОБА_7 , на задньому лівому посадковому пасажирському місці - ОСОБА_8 , на задньому правому посадковому пасажирському місці - ОСОБА_9 , проявив неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість у своїх діях, при виборі швидкості, неправильно застосував прийоми керування транспортним засобом, допустив виїзд керованого ним автомобіля на лівий ухил дороги та не маючи достатніх навиків водіння автомобілем в екстремальних умовах, застосував екстрене гальмування, в наслідок якого відбулося перекидання автомобіля, тобто втрата поперечної стійкості із подальшим падінням автомобіля на правий бік. В цей час в момент перекидання зазначеного транспортного засобу пасажир ОСОБА_9 , не будучи пристебнутим паском безпеки, випав у відчинене вікно правих задніх дверей автомобіля, опинився під автомобілем та був придавлений ним. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження у вигляді відкритого багатоскалкового зламів кісток основи та склепіння черепа з руйнуванням речовини головного мозку, які відносяться до категорії тяжких, що небезпечні для життя в момент заподіяння та перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням його смерті на місці події.

Вказаними діями ОСОБА_4 порушив вимоги п.п. 2.3 (б,д), 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху, при чому невиконання водієм ОСОБА_4 п.п.10.1, 12.1 Правил дорожнього руху безпосердньо перебувають у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, він їх у повному обсязі підтверджує. Показав, що будучи у відпустці, 15.09.2021 року з друзями поїхав в с. Голошина, Івано-Франківської області. У нічний час вирішили піднятися в гори послухати "рев оленя". Близько 01 год 00 хв 16.09.2021 поблизу населеного пункту Лопушна, під час спускання по схилу, керуючи автомобілем Тoyota Land Cruiser, який належить його товаришу, наїхав лівим колесом на камінь, внаслідок чого не впорався з керуванням та допустив перекидання автомобіля на праву сторону. В цей час через відчинене заднє праве вікно пасажир ОСОБА_9 , який не був пристебнутий ременем, випав та був придавлений автомобілем. Зазначив, що з ОСОБА_9 був знайомий через спільних друзів. Вказана дорожньо-транспортна пригода трапилася через брак у нього навиків керування автомобілем на гірських дорогах. У скоєному щиро розкаявся, засуджує свою поведінку. Просив вибачення у потерпілого - батька загиблого. Зазначив, що відшкодував шкоду родині загиблого і ще зобов`язався відшкодувати витрати на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі, який буде визначений потерпілим. Просив не позбавляти його волі.

Захисник ОСОБА_5 , не оспорюючи доведеність винуватості, просив призначити обвинуваченому покарання, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

Потерпілий в судовому засіданні звернувся до суду із завою про відсутність претензій майнового та морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_4 і просив призначити йому покарання, не пов`язане з ізоляцією від суспільства.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що у судовому засіданні достеменно було встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, просив визнати ОСОБА_4 винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки зі звільнення від його відбуття з випробувальним строком на 1 рік відповідно до положень статей 75, 76 КК України, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік 6 місяців

2.2. Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також уважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.

2.2.1. У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги, що прокурор не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, у тому числі обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні сумніви і в суду щодо добровільності позиції обвинуваченого. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що він себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

2.2.2. Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, потерпілого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують обвинуваченого, дійшов висновку щодо доведеності винуватості поза розумним сумнівом ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

3.1. У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку.

3.2. Крім того, обвинуваченим було добровільно відшкодовано шкоду потерпілому.

Також стороною захисту надано документи: характеристику Добровольчого формування ТРО спеціального призначення "Хорт" № 15/075 від 14.04.2023 року, відповідно до якої ОСОБА_4 уклав контракт добровольця ДФ № 24 ТГ м. Києва "Лівий Берег", окремий підрозділ СП "Хорт" НОМЕР_2 окремої бригади ТРО, в лавах якої, зі слів ОСОБА_4 перебував з 27.02.2022 по 26.05.2022 року, також судом оглянуто посвідчення добровольця територіальної оборони ДФ № 11 м. Києва "Тактичні Батяри" серії НОМЕР_3 , виданого 01.07.2022 року, з якого вбачається що ОСОБА_4 перебуває в складі зазначеного добровольчого формування, що підтверджується і матеріалами досудової доповіді.

Наведені документи свідчать, що ОСОБА_4 сприяє у здійсненні територіальної оборони України від збройної агресії росії. При цьому слід зауважити, суд не встановлює цією обставиною факт участі в бойових діях, оскільки такі обставини встановлюються в іншому передбаченому Законом порядку.

3.3. У зв`язку з чим, на думку суду обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття, добровільне відшкодування шкоди потерпілому та сприяння у здійсненні територіальної оборони України від збройної агресії росії.

3.4. При цьому судом не було встановлено обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України.

4. Мотиви призначення покарання.

4.1. Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

4.2. Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , суд відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорій тяжких злочинів, його вид та суспільну небезпечність. Зокрема, що указаний злочин відноситься до злочинів учинених з необережності. Наслідки вчинення злочину, зокрема, добровільне відшкодування шкоди потерпілому. Також суд бере до уваги вже наведені відомості про особу обвинуваченого, який винуватість у вчиненні злочину визнав, раніше не був засуджений, в даний час перебуває добровольцем в лавах Добровольчого формування № 11 територіальної громади м. Києва "Тактичні Батяри".

4.3. Ураховуючи відсутність обставин, які обтяжують покарання, відомості що характеризують особистість обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують покарання відповідно до ч. 1 ст. 66, ст. 69-1 КК України, у суду наявні підстави для призначення покарання обвинуваченому основного покарання в виді позбавлення волі строком на чотири роки шість місяців, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки зі звільненням від його відбуття на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком на два роки шість місяців.

Крім того, відповідно до положень ч. 1 ст. 76 КК України, суд покладає на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, а також передбачені п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів рівних можливостей та справедливого судового розгляду. Адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь. Бо контроль над поведінкою, способом життя та роботи, протягом всього строку відбуття покарання із випробуванням, надає можливість органу пробації аналізувати інформацію з метою визначення рівня ресоціалізації (виправлення засудженого).

Призначаючи покарання з наведених обставин, суд також ураховував висновки, які містяться в наданій суду за його запитом досудовій доповіді органу пробації. Зокрема орган пробації вважав можливим, як то просив і прокурор у судовому засіданні, застосування до обвинуваченого покарання у виді позбавлення або обмеження волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням. Вказаний вид покарання ґрунтується на тому, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як низький, оскільки на думку органу пробації виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та не становить високої небезпеки для суспільства.

5. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Ураховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у кримінальному провадженні заявлено не було.

Процесуальними витратами у даному кримінальному провадженні є витрати на проведення експертиз, які відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Питання про скасування арешту майна слід вирішити в порядку ст. 174 КПК України.

Керуючись статтями 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки шість місяців зпозбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на два роки шість місяців.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Процесуальні витрати на проведення судових експертиз: № СЕ 19/126-21/7619-ІТ в сумі 1372 (одна тисяча триста сімдесят дві) грн., 96 коп. та № СЕ 19/126-22/9030-ІТ в сумі 1321 (одна тисяча триста двадцять одна) грн. 46 коп. стягнути з ОСОБА_4 на користь держави.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду від 20.09.2021 року на транспортний засіб марки «Toyota Land Cruiser», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_11 .

Речові докази:

- матеріальний носій інформації з відео файлами відзнятими під час освідчення ОСОБА_4 на стан алкогольного сп`яніння, що зберігається в матеріалах кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження протягом всього строку його зберігання;

- автомобіль марки «Toyota Land Cruiser», номерний знак НОМЕР_1 , сірого кольору, 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_4 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу являється ОСОБА_11 ( АДРЕСА_4 ), що зберігається за адресою місця фактичного проживання останнього в АДРЕСА_5 - повернути власнику.

Вирок може бути оскаржений до Чернівецького апеляційного суду через Путильський районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_1