ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/1451/22
У Х В А Л А

"26" грудня 2022 р. смт Петриківка

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі слідчого судді ОСОБА_1 за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянув скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб відділення поліції № 10 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР відносно ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 слідчого ОСОБА_6 та заявника ОСОБА_3 суд-

В С Т А Н О В И В:

19.12.2022 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_3 подав скаргу на бездіяльність уповноважених осіб відділення поліції № 10 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, у якій просить зобов`язати уповноважену (посадову) особу відділення поліції № 10 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області внести відомості про вчинення 19.04.2019 ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 383, 384 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань та невідкладно розпочати досудове розслідування.

Свою скаргу ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що 08.12.2022 він подав заяву про злочин, передбачений ст. 383 і 384 КК України, вчинений 19.04.2019 ОСОБА_4 .

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав подану до суду скаргу та зазначив, що ОСОБА_4 вчинив злочин під час проведення 19.04.2019 за його участі слідчого експерименту, вказавши про обставини, які фактично не існували. Результати вказано слідчого експерименту були використані стороною обвинувачення як доказ його вини та його було визнано винним у вчиненні злочину. Про неправдивість результатів показів свідка ОСОБА_4 , наданим під час слідчого експерименту і в судовому засіданні він постійне і неодноразово повідомляв суд першої та апеляційної інстанції, надавав відповідні докази на спростування результатів слідчого експерименту, однак його аргументи не були враховані.

Слідчий ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти скарги ОСОБА_3 вказавши, що викладені останнім відомості в поданій до ВП заяві не містять ознак вчинення злочину про, що тричі направлялися відповіді заявнику. Покази свідка перевірялися досудовим слідством та судом на предмет їх спроможності.

Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечуючи про поданої скарги зазначив, що покази свідка ОСОБА_4 належним чином оцінені судом при ухваленні вироку. Просить врахувати, що наданий час вирок відносно ОСОБА_3 не набрав законної сили.

Дослідивши матеріали скарги, заслухавши учасників провадження, судом встановлено наступне:

08.12.2022 ОСОБА_3 звернувся до поліції з заявою наступного змісту: «У кримінальному провадженні 0000178 ві 19 квітня 2019 року при проведенні слідчого експерименту, протокол від 16.01.2020р. свідок ОСОБА_4 надав завідомо неправдиві покази вводячи суд в оману, даючи неправдиві покази обставин ДТП, де він, начеб-то, знаходився за участі автомобіля ВАЗ 21070 д/н НОМЕР_1 . Але ж ні авто, ні причеп, ні вантаж-як речовий доказ, у мене не забирався. Ні в яких слідчих діях і експертизах участь не приймав. Тож наполягаю на притягненні до відповідальності ОСОБА_4 по ст.383,384 КК України».

Судом встановлено, що вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 15.07.2021 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді вигляді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 51 000 грн (п`ятдесят одна тисяча грн) із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 ( один) рік.

Зі змісту мотивувальної частини вказаного вироку вбачається, що судом надавався аналіз показам свідка ОСОБА_4 , в тому числі і результатам проведених з ним слідчих дій.

Відомості про результати апеляційного перегляд вказаного вироку суду, на час вирішення скарги ОСОБА_3 , відсутні.

Слідчий суддя при розгляді скарги керується правовими позиціями, наведеними в практиці ЄСПЛ, що відповідно до ч. 5 ст.9 КПК та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в Україні.

Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Роз`яснення такої вимоги викладено в рішеннях у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata принципу остаточності рішень суду. Цей принцип передбачає, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду тільки тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (рішення ЄСПЛ від 3.04.2008 у справі «Ponomaryov v. Ukraine», п.40).

Відповідно до пункту 10 Постанови Пленуму ВСУ N 8 від 13.06.2007 "Про незалежність судової влади" судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті визначеним компетентним судом в іншому порядку, процесуальному законі. Процесуальні дії суду, законність і обґрунтованість рішень можуть бути предметом розгляду суду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд відповідно до процесуального законодавства. Оскарження в будь-якому способі судових рішень, діяльність судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не приймається і суди повинні відмовлятися від прийнятих позовів та заяв з таким предметом.

Аналогічна позиція підтримується і Консультативною радою європейських суддів, яка в пункті 57 Вісновку N 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень розглядається, насамперед, за допомогою процедури оскарження або перегляду рішень у національних судах, та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Главою 26 статтею 303 КПК України закріплено право певного кола осіб на оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування.

Зокрема, п.1 ч.1 ст.303 КПК України передбачено право заявника оскаржити бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Так, у відповідності до ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Так, згідно частини 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Положеннями ч.4 ст. 214 КПК України встановлено, що слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України до ЄРДР має бути внесено короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела.

Згідно підпункту 2 пункту 1 параграфу II Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань (далі Реєстру), порядок його формування та ведення, затвердженого Наказом Генерального прокурора 30.06.2020 № 298 відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з п.1 глави 2 розділу I цього Положення, до Реєстру вносяться час та дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника; інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що узгоджується з вимогами п.4, 5 ч.5 ст.214 КПК України.

Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про кримінальне правопорушення.

У своїй постанові від 16 травня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) вказав: «...положеннями ст. 3 КПК визначено, що кримінальне провадження - це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується, серед іншого, закриттям кримінального провадження. Якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин....».

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення.

Це є гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є наявність об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину, фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

В свою чергу розгляд скарг на бездіяльність, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, обумовлює необхідність дослідження самої заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет того, чи може воно бути підставою для початку кримінального провадження. В іншому випадку слідчий суддя виконував би абсолютно формальну функцію судового примусу уповноважених осіб вносити до реєстру всі без виключення заяви і повідомлення, які ними отримуються. Аналізуючи наведені норми, суд приходить висновку про обов`язок внесення до ЄРДР лише тих відомостей, що можуть свідчити про вчинення злочину або кримінального проступку.

Натомість, подаючи заяву до поліції ОСОБА_3 зазначає про обставини, які вже були предметом судового розгляду та були оцінені судами як першої так і апеляційної інстанції, як позиція сторін щодо доведеності пред`явленого обвинувачення у вчиненні скаржником злочину, а тому є нічим іншим як незгодою з вже ухваленим рішення суду, зокрема з мотивами ухвалення обвинувального вироку. Подана заява не містить жодних об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину в діях ОСОБА_4 , фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину), а тому за своєю суттю не є заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Тому, суд приходить до переконання, що початок досудового розслідування за поданою ОСОБА_3 заявою, яка не містить відомостей про кримінальне правопорушення, порушує принцип юридичної визначеності і не може бути підставою для кримінального переслідування учасника кримінального провадження шляхом здійснення відносно нього досудового розслідування.

Отже, скарга ОСОБА_3 безпідставна та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 2, 303, 305-307, 309, 372 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб відділення поліції № 10 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР відносно ОСОБА_4 , відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 27.12.2022 о 09:00.

Суддя:ОСОБА_1