ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 479/217/20

провадження № 51-1614км20

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_9,

суддів ОСОБА_10, ОСОБА_11,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_12,

прокурора ОСОБА_13,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000384, за обвинуваченням

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ), такого, що в силу ст. 89 КК не має судимостей,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК.

Зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і встановлені обставини

За вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 22 січня 2021 року ОСОБА_1 визнано винуватим і засуджено за ч. 2 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Вирішено питання щодо судових витрат і речових доказів у цьому кримінальному провадженні.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 4 грудня 2019 року приблизно о 15:00, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, будучи на території домогосподарства, розташованого на АДРЕСА_2 , із ОСОБА_2 та господарем указаного домогосподарства ОСОБА_3 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків умисно завдав потерпілому ОСОБА_2 двох ударів кулаком у ділянку грудей та живота. Після цього останній присів на ліжко, а ОСОБА_1 завдав йому двох ударів коліном ноги в ділянку грудної клітки та не менше двох ударів кулаком в обличчя, чим спричинив потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, від яких настала його смерть.

Миколаївський апеляційний суд ухвалою від 18 листопада 2021 року апеляційну скаргу захисника залишив без задоволення, а зазначений вирок районного суду щодо ОСОБА_1 - без змін.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зазначає, що досудове розслідування проведено неповно, а місцевий суд неправильно встановив фактичні обставини справи. Крім того, вказує, що матеріали кримінального провадження не містять доказів його винуватості. На його думку, апеляційний суд формально розглянув справу, не обґрунтував належним чином своїх висновків та всупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПК безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про повторне дослідження доказів. Вважає ухвалу апеляційного суду невмотивованою.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги.

Мотиви Суду

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

При цьому за правилами ч. 1 зазначеної нормисуд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Таким чином, неповнота та однобічність судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, на що посилається в касаційній скарзі засуджений, ураховуючи наведені вимоги закону, не можуть бути предметом перегляду суду касаційної інстанції.

Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Перевіряючи правильність судових рішень, постановлених щодо ОСОБА_1 , з огляду на наведені вимоги закону, Суд вважає, що суд першої інстанції, з яким обґрунтовано погодився апеляційний суд, відповідно до приписів

ст. 370 КПК обґрунтував обвинувальний вирок належними, допустимими та достовірними доказами, які було розглянуто в судовому засіданні йоцінено в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку згідно зі ст. 94 КПК.

Такими доказами, зокрема, є показання свідка ОСОБА_3 , який суду пояснював, що 3 грудня 2019 року під час розпивання спиртних напоїв із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в останнього пропали гроші. Ці гроші знайшли в ОСОБА_2 , після чого ОСОБА_1 почав бити його кулаками та ногами в груди. Також бив колінами, підтягнувши потерпілого до себе (кількість ударів не пам`ятає), бійка тривала десь пів години. Вранці наступного дня продовжили утрьох пити горілку, під час чого ОСОБА_1 знову почав кричати на ОСОБА_2 і бити його кулаками та ногами в грудну клітку. У потерпілого пішла кров із носа та рота. ОСОБА_2 сказав, що в нього болить у грудях. Через деякий час він, не рухаючись, сидів на стільці, а потім упав. Свідок стверджував, що крім нього, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який також заходив до будинку, нікого не було.

Під час проведення слідчого експерименту 6 грудня 2019 року свідок ОСОБА_3 дав аналогічні пояснення щодо обставин вчиненого злочину та механізму заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень ОСОБА_1 .

Обставин, які б ставили під сумнів достовірність цих показань, за результатами судового розгляд, не встановлено.

Крім того, як обґрунтовано зазначив місцевий суд, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення також підтверджується: показаннями потерпілого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , даними протоколів слідчих дій, висновками судово-медичних експертиз та іншими письмовими доказами, зміст яких детально відтворено у вироку.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 5 грудня 2019 року № 392, у потерпілого ОСОБА_2 виявлено такі тілесні ушкодження: подвійні і потрійні переломи 2-9 ребер з обох сторін, перелом грудини, травматичні розриви легенів, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя і перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті. Ці тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів (руки, ноги), не менше як від шести ударів, при цьому після їх отримання потерпілий міг жити проміжок часу, який обчислюється до десятків хвилин. Вони не могли утворитися внаслідок падіння потерпілого з положення стоячи з наданням тілу прискорення (чи без такого) та подальшим ударом об тверду поверхню. Причиною смерті ОСОБА_2 став травматичний розрив легенів із подальшим розвиненням пневмотораксу (скупчення повітря в плевральних порожнинах).

Під час огляду місця події в кімнаті на поверхні плінтуса біля пічної плити та поверхні стінки пічної плити, а також на речах трупа ОСОБА_2 виявлено кров людини, походження якої не виключається від ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (висновки експертів № 795-і, № 796-і, № 797-і, № 798-і та № 799-і).

Згідно з даними, які містяться у протоколі затримання ОСОБА_1 , під час його особистого обшуку, проведеного за участю понятих та захисника, у ОСОБА_1 вилучено куртку, на лівому рукаві якої виявлено плями рідини бурого кольору, а також спортивні брюки, на передній частині яких виявлено плями рідини бурого кольору. Як пояснив ОСОБА_8 , що кров потерпілого могла залишитися на його одязі, але не за обставин, про які вказує свідок ОСОБА_3 .

Твердження засудженого про те, що показання потерпілого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_7 є показаннями з чужих слів, оскільки вони не бачили своїми очима факту завдання ОСОБА_1 смертельних тілесних ушкоджень ОСОБА_2 , є безпідставними.

Відповідно до ч. 6 ст. 97 КПК показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами, відмінними від положень ч. 2 цієї статті.

Як убачається з матеріалів провадження, показання вказаних свідків на підтвердження вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому суспільно небезпечного діяння у своїй сукупності узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами у провадженні, дослідженими та належно оціненими судом (показаннями свідка ОСОБА_3 , даними висновків експертиз).

Доводи засудженого про те, що у протоколі освідування ОСОБА_1 від 5 грудня 2019 року та в мотивувальній частині вироку є суперечності щодо виявлених у засудженого саден, оскільки у протоколі зазначено, що у ОСОБА_1 виявлені «застарілі садна», а у вироку - «затерті садна», не є слушними.

Як убачається з вищезазначеного протоколу (т. 2, а. п. 148-151), під час огляду ОСОБА_1 явних тілесних ушкоджень не виявлено. У ході огляду кистей рук виявлено затерті садна фаланг пальців обох рук, окрім великих пальців.

Отже, суд у вироку правильно зазначив про те, що у ОСОБА_1 виявлено затерті садна на фалангах пальців обох рук, окрім великих пальців. Ці дані узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_3 щодо побиття ОСОБА_1 потерпілого кулаками.

Що стосується посилань засудженого про те, що суд не встановив, коли та від чого виникли садна на фалангах рук ОСОБА_1 , то вони є безпідставними.

Матеріалами провадження встановлено, що сторона захисту ані на досудовому слідстві, ані в судовому засіданні не заявляла клопотань про проведення судово-медичної експертизи з цього приводу.

Наведені показання свідків, висновки експертів та інші докази, на які суд послався у вироку та яким надано належну оцінку як кожному окремо, так і в їх сукупності й взаємозв`язку, свідчать про те, що саме злочинними діями ОСОБА_1 , які мали місце 4 грудня 2019 року близько 15:00, потерпілому ОСОБА_2 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили його смерть.

Таким чином винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого злочину доведена поза розумним сумнівом відповідно до практики Європейського суду з прав людини та положень ст. 17 КПК.

Отже, суд першої інстанції під час розгляду справи з`ясував усі передбачені статтею 91 КПК обставини, обґрунтовано визнавши докази достатніми для доведення винуватості засудженого ОСОБА_1 у вчиненні злочину, і правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 121 КК.

Покарання засудженому призначено відповідно до вимог статей 50, 65 КК.

Апеляційний розгляд здійснено з дотриманням вимог статей 404, 405 КПК.

За матеріалами кримінального провадження, суд апеляційної інстанції, розглядаючи справу за апеляційною скаргою захисника, ретельно перевірив та проаналізував наведені в ній доводи і дав на них вичерпні відповіді, належним чином мотивувавши свій висновок щодо залишення скарги без задоволення.

Ухвала апеляційного суду необхідним чином мотивована, вважати її такою, що не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, немає підстав.

Доводи в касаційній скарзі щодо порушення апеляційним судом ч. 3

ст. 404 КПК у зв`язку з відмовою в задоволенні клопотання сторони захисту про допит свідка та повторне дослідження доказів, позбавлені підстав.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження закон покладає на суд апеляційної інстанції обов`язок повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, лише за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.

Проте сторона захисту не навела обставин, які б свідчили про дослідження місцевим судом доказів не повністю або з порушеннями. Тому апеляційний суд умотивовано відмовив у їх дослідженні. З таким висновком погоджується суд касаційної інстанції.

Крім того, колегія суддів звертає увагу і на те, що в разі, коли суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засади безпосередності, а суд апеляційної інстанції погодився з ними, то суду апеляційної інстанції немає потреби знову досліджувати ці докази в такому ж порядку, як це було зроблено в суді першої інстанції. Для прийняття рішення апеляційному суду достатньо перевірити ці докази, що і було зроблено під час апеляційного розгляду.

Отже, порушень вимог ч. 3 ст. 404 КПК з боку апеляційного суду не вбачається.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону у справі не встановлено.

З огляду на наведене касаційна скарга засудженого задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого - без задоволення.

Постанова Верховного Суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11