Справа № 346/943/19
Провадження № 1-кп/351/37/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючого-судді- ОСОБА_1 ,
з участю: секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора- ОСОБА_3 ,

обвинуваченого- ОСОБА_4 ,

захисника- ОСОБА_5 ,

обвинуваченого- ОСОБА_6 ,

законного представника- ОСОБА_7 ,

захисника- ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Снятині кримінальне провадження відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Коломия, Івано-Франківської області, проживаючого АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, із середньою освітою, не одруженого, працюючого, згідно ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289 КК України та ч.1 304 КК України,

та

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця АДРЕСА_2 , проживаючого по АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, із середньою освітою, не одруженого, на утриманні четверо неповнолітніх дітей, не працюючого, згідно ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненому групою осіб з проникненням в інше приміщення та втягнення неповнолітнього у злочинну діяльність.

Обвинувачений ОСОБА_6 , будучи неповнолітнім, вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненому групою осіб з проникненням в інше приміщення.

Кримінальні правопорушення обвинуваченими було вчинено за таких обставин.

Так, 18.11.2018 року приблизно о 02.00 год., обвинувачений ОСОБА_4 за попередньою змовою з неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_6 , діючи умисно, будучи з стані алкогольного сп`яніння, керуючись корисливими мотивами та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх наслідки, з метою заволодіння транспортним засобом, підійшли до господарства АДРЕСА_3 , де в приміщенні гаражу знаходився транспортний засіб марки ««Опель Астра», білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 1995 року випуску, власником якого являється потерпілий ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, обвинувачений ОСОБА_4 спільно з обвинуваченим ОСОБА_6 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, зайшли на територію вказаного господарства, де обвинувачений ОСОБА_4 дав зв`язку ключів неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_6 та сказав відчинити гаражні ворота. Проникнувши у приміщення гаражу обвинувачений ОСОБА_4 запропонував неповнолітньому ОСОБА_6 сісти за кермо вказаного автомобіля та виїхати з господарства потерпілого ОСОБА_9 .

Після того, як обвинувачені незаконно заволоділи чужим автомобілем, вони поїхали вулицями с. Королівка, Коломийського району.

У подальшому, обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх наслідки, з метою приховання слідів своєї злочинної діяльності, шляхом підпалу, знищили транспортний засіб марки «Опель Астра», що належав ОСОБА_9 , після чого місце злочину покинули, спричинивши потерпілому майнову шкоду на суму 65 550,00 грн.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 , 18 листопада 2018 року приблизно о 2.00 год. ночі, діючи умисно, будучи в стані алкогольного сп`яніння, керуючись корисливими мотивами, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх наслідки, з метою заволодіння транспортним засобом за попередньою змовою групою осіб з проникненням у приміщення, достеменно знаючи, що обвинувачений ОСОБА_6 є неповнолітнім, втягнув останнього в злочинну діяльність, а саме запропонував вчинити разом з ним незаконне заволодіння транспортним засобом марки «Опель Астра», білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1995 року випуску, власником якого є потерпілий ОСОБА_9 , на що неповнолітній обвинувачений ОСОБА_6 погодився та за попередньою домовленістю з ним, 18 листопада 2018 року незаконно заволоділи вказаним транспортним засобом, який знаходився в гаражному приміщенні за адресою АДРЕСА_3 .

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 289 КК України визнав, однак не визнав обставини вчинення ним даного кримінального правопорушення. Вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 304 КК України не визнав.

У своїх показаннях вказав, що в листопаді 2018 року, перебуваючи в с. Королівка Коломийського району зустрів по дорозі ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , з яким пішов на заправку «WOG» випити пива. На заправці вживали пиво та інші алкогольні напої, після чого мали намір іти додому. По дорозі додому, підійшовши до будинку потерпілого, ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_6 зупинились і зайшли безпосередньо на подвір`я даного господарства. Зайшовши за ними на подвір`я, він побачив відкритий гараж в якому знаходився автомобіль, за кермом якого сидів ОСОБА_6 та заводив двигун автомобіля. Він вийшов з подвір`я та пішов у центр села, однак через певний час біля нього зупинився автомобіль, за кермом якого перебував обвинувачений ОСОБА_6 та збоку сидів ОСОБА_10 . Сівши до них у автомобіль вони поїхали по дорозі, але за 20 хвилин двигун автомобіля заглох. Тоді він з ОСОБА_10 вийшли з даного транспортного засобу та пішли додому, а ОСОБА_6 залишився стояти біля автомобіля. Через 10 хвилин, обернувшись він побачив, що автомобіль потерпілого горить. Після цього, він пішов додому де проживає його матір, а ОСОБА_6 та ОСОБА_10 пішли додому останнього. Зазначив, що на момент вчинення злочину йому не було відомо про вік ОСОБА_6 , оскільки останній у розмові з ним повідомив, що одружений, тому вважав, що ОСОБА_6 є повнолітнім. Вказав, що ключі від автомобіля ОСОБА_6 не передавав та за кермо транспортного засобу не сідав.

Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні просив виправдати обвинуваченого ОСОБА_4 за відсутністю складу кримінального правопорушення за ст. 304 ч.1 КК України та визнати недопустимим доказом винуватості ОСОБА_4 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, вирок Коломийського міськрайонного суду щодо обвинуваченого ОСОБА_10 , оскільки він не має преюдиційного значення, так як вказаний вирок був ухвалений на підставі угоди про визнання винуватості та постановлений без дослідження будь-яких доказів, тому що обставини справи жодною зі сторін не оспорювалися і обставини щодо вчинення злочинів ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не були предметом дослідження та не встановлювалися судом та останні не були учасниками справи.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбачене ч.2 ст.289 КК України визнав. Суду пояснив, що в листопаді 2018 року, перебуваючи в с. Королівка Коломийського району разом із братами Маринюками зустріли ОСОБА_4 , який запропонував випити пива. Вони разом пішли на АЗС «WOG», де вживали алкоголь. Через деякий час, він та обвинувачений ОСОБА_4 і ОСОБА_10 пішли в напрямку с. Королівка, де на початку села ОСОБА_4 запропонував зайти до господарства №1. Він та ОСОБА_4 зайшли на подвір`я, де останній сказав йому пройти до комори та дав зв`язку ключів, серед яких були і ключі від автомобіля. Відкривши гараж, вони побачили автомобіль. ОСОБА_4 сказав йому сісти за кермо автомобіля та виїхати на дорогу, відкривши при цьому ворота. Він виїхав на дорогу і вони поїхали у напрямку центру села Королівка, підібравши по дорозі ОСОБА_10 , однак через деякий час двигун автомобіля заглох. Вийшовши з автомобіля, ОСОБА_4 взяв наповнені дві каністри, які знаходились в автомобілі та поставив поряд, а вони з ОСОБА_10 пішли додому. Через деякий час почули, що їх гукає обвинувачений щоб зачекали на нього. Повернувшись, вони побачили, що залишений ними автомобіль горить. На запитання навіщо він це зробив, останній відповів щоб не було слідів пальців. Щиро розкаявся, просив суворо його не карати.

Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_6 вчинив злочин, будучи неповнолітнім, тому в не повній мірі усвідомлював значення свої дій, має на утриманні четверо дітей. Просив не позбавляти обвинуваченого волі.

Незважаючи на процесуальну позицію обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника щодо не визнання вини по пред`явленому обвинуваченню за ч.1 ст. 304 КК України та недопустимості доказу його винуватості в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, а саме: вирок Коломийського міськрайонного суду від 22.03.2019р. про обвинувачення ОСОБА_10 за ч.1 ст.396 КК України , суд, провівши судовий розгляд у межах висунутого обвинувачення у відповідності до положень ч.1 ст. 337 КПК України, безпосередньо дослідивши докази, приходить до висновку про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень за встановлених судом обставин, яка підтверджується сукупністю зібраних доказів, які поза всяким розумним сумнівом доводять винуватість обвинуваченого.

Заперечення вини та не визнання обставин вчинення кримінальних правопорушень обвинуваченим ОСОБА_4 у вчиненому, суд розцінює, як спосіб захисту та намагання уникнути покарання за скоєні кримінальні правопорушення.

Факт вчинення обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_6 інкримінованих їм злочинів підтверджується також дослідженими, згідно вимог ст. 358 КПК України, у судовому засіданні письмовими доказами:

-витягом з ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення за №0001109 слідує, що в період часу із 23:00 год. 17.11.2018 року по 07:00 год. 18.11.2018 року невідома особа, шляхом пошкодження навісного замка на гаражних воротах, що за адресою: АДРЕСА_3 , проникла в гараж ОСОБА_9 , звідки таємно заволоділа транспортним засобом марки «Опель Астра» білого кольору, 1995 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого згідно реєстраційного документу являється ОСОБА_9 , таким чином спричинила останньому матеріальну шкоду.

В ході розслідування кримінального провадження №0001109 внесеного в ЄРДР від 18.11.2018р. встановлено, що 18.11.2018 року ОСОБА_4 , 1990 р.н., житель с. Королівка, Коломийського району, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою незаконного заволодіння тарнспортним засобом, групою осіб, достовірно знаючи, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_2 є неповнолітнім, втягнув його в злочинну діяльність, а саме незаконне заволодіння транспортним засобом;

- рапортом чергового СРПП Коломийського відділу поліції про крадіжку автомобіля у потерпілого ОСОБА_9 , жителя АДРЕСА_3 ;

-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 12.11.2018 р. з якого вбачається, що невідомі особи в період часу з 17:00год. 17.11.2018р. по 07:30 год. 18.11.2018р. з приміщення гаража по АДРЕСА_3 викрали автомобіль марки «Опель Астра», 1995 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 ;

-протоколом огляду місця події від 18.11.2018 р. та фототаблицями до нього, де виявлено обгорілий автомобіль на якому наявний значок «Опель»;

-протоколом огляду місця події від 18.11.2018 р. та фототаблицями до нього, з якого вбачається місце вчинення злочину будинок та господарство потерпілого ОСОБА_9 ;

-протоколом обшуку від 14.12.2018 р. в АДРЕСА_4 , згідно якого знайдено взуття чорного кольору 42 розміру ;

-протоколом обшуку від 15.12.2018 р. в АДРЕСА_5 , згідно якого вилучено взуття чорного кольору 40 розміру ;

- висновком експерта від 14.01.2018 р. №1.2-1030/18, з якого слідує, що слід взуття розміром 61х89 мм перекопійований на гіпсовий зліпок, міг бути залишений таким же взуттям, як кросівки темно-синього кольору з маркуванням Camper, які вилучені під час обшуку в помешканні обвинуваченого ОСОБА_4 ;

-висновком експерта від 9.01.2019 р. №4.5-143/18 , з якого слідує, що ринкова вартість автомобіля ОПЕЛЬ АСТРА, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить потерпілому ОСОБА_9 станом на 18.11.2018 року становить 65 550,00 грн.;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 31.01.2019 р., згідно якого було відтворено події вчинення кримінального злочину та доданими фототаблицями, з яких вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 вказує на господарство ОСОБА_9 в яке йому наказав зайти обвинувачений ОСОБА_4 , комору з якої ОСОБА_4 виніс ключі та гараж з якого за вказівкою ОСОБА_4 він незаконно заволодів транспортним засобом марки «Опель Астра»;

- вироком Коломийського міськрайонного суду від 22 березня 2019 року, згідно якого гр. ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за ст.396 ч.1 КК України. Згідно даного вироку ОСОБА_10 підтвердив, що бачив, як обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_6 викрали автомобіль з подвір`я потерпілого ОСОБА_9 і, в подальшому знищили транспортний засіб, однак даний факт приховав від органу досудового слідства. Даний вирок набрав законної сили і не був оскаржений.

Відповідно до ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно з приписами ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Суд, оцінивши здобуті у судовому засіданні докази, визнає їх, відповідно до ст.ст. 85,86 КПК України, належними та допустимими, оскільки вони зібрані у порядку ст. 93 КПК України, тому суд покладає їх в обгрунтування вироку.

Посилання адвоката ОСОБА_11 на визнання вироку Коломийського міськрайонного суду від 22 березня 2019 року щодо обвинувачення ОСОБА_10 за ч.1 ст. 396 КК України недопустимим доказом, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та спростовуються доказами по справі, які були досліджені судом згідно норм кримінального процесуального законодавства.

Жодних даних, що ставили б під сумнів достовірність наявних у справі доказів, під час перевірки матеріалів справи не встановлено. Ці докази узгоджуються між собою, а підстав вважати їх недостовірними з матеріалів справи не вбачається.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинувачених, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті доведена повністю.

За таких обставин, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ст.289 ч.2 та ст. 304 ч.1 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненому групою осіб з проникненням в інше приміщення та втягнення неповнолітнього у злочинну діяльність.

Оцінюючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і його дії слід кваліфікувати за ст.289 ч.2 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненому групою осіб з проникненням в інше приміщення .

Статтею 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальні правопорушення, які вчинили обвинувачений ОСОБА_4 за ст. 289 ч.2, ст. 304 ч.1 КК України та обвинувачений ОСОБА_6 за ст. 289 ч.2 КК України є тяжкими злочинами.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності до ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, обставини вчинення такого правопорушення, його тяжкість, ступінь здійснення злочинних намірів, особу винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, а також враховує роз`яснення, які містяться у Постанові Пленуму ВСУ №7від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» і виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом не встановлено.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд визнає вчинення злочину особою у стані алкогольного сп`яніння .
Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває, за місцем проживання скарг з боку сусідів не надходило, за місцем роботи характеризується позитивно.

Враховуючи відсутність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а також обставину, яка обтяжує покарання, з урахуванням особи обвинуваченого, характеризуючих даних за місцем проживання та роботи, невідшкодування завданої шкоди та відношення до скоєних кримінальних правопорушень, суд вважає доцільним застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 покарання у межах санкцій статтей ст. 289 ч.2, ст. 304 ч.1 КК України у виді позбавлення волі без конфіскації майна
На думку суду таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а також цілком відповідати тяжкості вчиненого злочину, особі винного та відповідатиме меті визначеній у ст. 50 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 у відповідності до ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, обставини вчинення такого правопорушення, його тяжкість, ступінь здійснення злочинних намірів, особу винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, а також враховує роз`яснення, які містяться у Постанові Пленуму ВСУ №7від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» і виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
До пом`якшуючих покарання обставин суд відносить щире каяття у вчиненому.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд визнає вчинення злочину особою у стані алкогольного сп`яніння .
Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено, що він згідно ст. 89 КК України раніше не судимий, на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, зі своєю співмешканкою виховують чотирьох малолітніх дітей.

В досудовій доповіді орган пробації зазначав, що вивченням особи обвинуваченого встановлено середню ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, ризик його небезпеки для суспільства оцінюється як середній, а тому виправлення його можливе без позбавлення чи обмеження волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства.
Суд, враховуючи обставини справи, особу обвинуваченого, наявність пом"якшуючої та обтяжуючої покарання обставини та врахування всіх даних про його особу, дають підстави призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у межах санкції ст. 289 ч.2 КК України у виді позбавлення волі із звільненням на підставі ст.ст. 75,76 КК України від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку та покладенням певних обов`язків.

На думку суду таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а також цілком відповідати тяжкості вчиненого злочину, особі винного та відповідатиме меті визначеній у ст. 50 КК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 про стягнення із обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням слід залишити без розгляду, оскільки згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У кримінальному провадженні є процесуальні витрати у зв`язку із проведенням експертиз, які слід стягнути із обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .
Долю речових доказів слід вирішити згідно ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 289, ч.1 ст. 304 КК України і призначити йому покарання:

за ч.2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років без конфіскації майна;

за ч.1 ст.304 КК України у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

Відповідно до п.1,2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили не обирати.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Івано-Франківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру витрати на залучення експерта, у зв`язку із проведенням експертиз у сумі 2290,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь Івано-Франківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру витрати на залучення експерта, у зв`язку із проведенням експертиз у сумі 2000,00 грн.

Зняти арешт з речових доказівта:

- слід взуття на гіпсовому зліпку, вилучений під час ОМП, взуття темно-сірого кольору з маркуванням «CAMPER», які вилучені під час обшуку житла ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3 , куртку коричневого кольору, слід низу підошви взуття, дві металеві каністри зеленого кольору ємністю 20 л,, дві пляшки темного кольору ємністю 0.5 л з етикеткою золотистого кольору та написом «Перша приватна броварня 1 свіжий розлив», дві пари взуття, одні коричневого кольору із маркуванням CABOR» розмір «40», другі коричневого кольору з вставками білого та червоного кольору, розмір 37 - знищити,

- автомобіль марки «Опель Астра», два ключі від автомобіля які зберігається в Коломийському ВП ГУНП - повернути законному спадкоємцю померлого ОСОБА_9 .

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 - залишити без розгляду.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду через Снятинський районний суд у строк 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Головуючий: ОСОБА_12