Справа № 297/1328/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

06.04.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового провадження : прокурорки ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/407/22, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ :

Вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 27 травня 2022 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Приборжавське Іршавського району Закарпатської області, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, не одружений, не працюючий, у порядку ст. 89 КК України, не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбування обвинуваченим ОСОБА_6 покарання визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Речові докази: 2 змиви речовини бурого кольору, схожих на кров, які упаковані до паперових конвертів; 1 змив речовини бурого кольору з металевого лома, який упаковано до паперового конверту; металевий лом довжиною приблизно 55 см. на поверхні якого наявні сліди речовини бурого кольору схожої на кров, який упакований до паперових конвертів та поміщений до картонної коробки; клаптик покривала розмірами приблизно 20?20 см, який поміщено до паперового конверту; наволочку з-під покривала, яка поміщена до паперового конверту; змиви з кистів рук та зрізи нігтів з обох рук ОСОБА_6 , які поміщені до 4 паперових конвертів, які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області, після набрання вироком законної сили, - ухвалено знищити.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_6 , 09 травня 2019 року приблизно о 21 годині, знаходячись у будинку АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_8 , розпиваючи в одній із кімнат алкогольні напої, спровокував словесну суперечку з останнім, в результаті чого ОСОБА_8 ударив ОСОБА_6 в обличчя та вигнав з будинку. Того ж вечора, 09 травня 2019 року, у період з 21 год 30 хв по 22 год 30 хв, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою помсти, повернувся до будинку ОСОБА_8 , де зайшовши до приміщення кухні, підійшов до сплячого на дивані ОСОБА_8 та наніс йому металевим ломом приблизно три удари по голові, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді важкої відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку ІІ ст., множинних вдавлених багатоуламкових депресійних переломів лобно-скроневої ділянки справа, гострої епідуральної гематоми справа, пневмоцефалії, гемоліквореї, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя у момент виникнення, а також перелому верхніх щелепних кісток з обох боків по типу Лефор 3, що відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, та забійних ран голови, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 вказує на те, що вирок суду першої інстанціє у частині призначеного покарання є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Стверджує, що суд першої інстанції безпідставно відкинув досудову доповідь органу пробації, відповідно до якої виправлення та перевиховання ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства. Посилається на те, що суд не взяв до уваги той факт, що саме потерпілий спровокував суперечку та перший ударив обвинуваченого в обличчя. Разом із тим, звертає увагу на те, що суд не зарахував ОСОБА_6 строк його попереднього ув`язнення до строку покарання. Крім того, зазначає, що суд не повною мірою врахував обставини, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття та визнання ОСОБА_6 вини, а також відсутність претензій з боку потерпілого. Просить вирок змінити та звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного йому покарання з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового провадження: прокурорки ОСОБА_5 , яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , потерпілого, неявка яких, з огляду на приписи ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності вищевказаних осіб береться те, що: повідомлення про час та місце розгляду апеляційної скарги таким направлено відповідно до вимог закону, що свідчить про те, що апеляційним судом здійснено всіх можливих заходів щодо їх повідомлення про час та місце апеляційного розгляду; заяв про відкладення апеляційного розгляду чи про бажання брати участь такому розгляду від них не надходило; відповідно до ст. 28 КПК України кримінальне провадження повинно бути розглянуте і процесуальні рішення повинні бути прийняті у розумні строки.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто спричиненні потерпілому ОСОБА_8 тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, сторонами кримінального провадження не оспорюється, а тому апеляційним судом, з огляду на положення ст. 404 КПК України, не перевіряється і визнається таким, що відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на вимогах кримінального та кримінального процесуального законів, а також наявних у матеріалах справи доказах.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України кваліфіковані правильно.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів також враховує те, що під час розгляду кримінального провадження суд першої інстанції, врахувавши думку учасників судового розгляду, при цьому, роз`яснивши їм права та обов`язки, а також положення ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням даних, що характеризують його особу. При цьому апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що застосування судом першої інстанції приписів статті 349 КПК України у частині встановленого порядку дослідження доказів учасниками судового провадження не оскаржується.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинуваченому ОСОБА_6 призначено занадто суворе покарання, колегія суддів відхиляє з таких підстав.

Так, згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.

Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання вимоги вказаних вище статтей кримінального кодексу були дотримані, оскільки при призначенні покарання судом першої інстанції у достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі йому покарання обставини.

Так, з вироку вбачається, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції взято до уваги, що передбачене ч. 1 ст. 121 КК України кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів; дані про особу обвинуваченого відповідно до ст. 89 КК України є не судимим, посередньо характеризується за місцем проживання, не одружений, не працевлаштований; обставини, що пом`якшують покарання визнання вини та щире каяття; обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 обґрунтовано призначено покарання у виді реального позбавлення волі на строк 5 років, яке відповідно до санкції ч. 1 ст. 121 КК України є мінімальним.

Призначене ОСОБА_6 покарання колегія суддів вважає таким, що відповідає як характеру та ступеню вчиненого ОСОБА_6 кримінально-карного діяння, так і особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, сприятиме досягненню основної мети виховання обвинуваченого у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Тому, враховуючи вищенаведені обставини, у тому числі й дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , апеляційний суд вважає справедливим призначене йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, яке належить відбувати у місцях позбавлення волі.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, у тому числі й застосування щодо обвинуваченого положень ст. ст. 69, 75, 76 КК України.

Доводи апеляційної скарги про суворість призначеного ОСОБА_6 покарання, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знаходять свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.

Посилання сторони захисту на те, що обвинувачений ОСОБА_6 визнав вину та щиро розкаявся, у потерпілого відсутні претензії щодо обвинуваченого і потерпілий сам спровокував суперечку і перший наніс удар обвинуваченому, - апеляційний суд із урахуванням наведеного вище, визнає такими, що жодним чином не впливають на вид та розмір призначеного ОСОБА_6 покарання та, відповідно, не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність признання ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, а також не слугують підставами для застосування щодо ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України та звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Із цих підстав, апеляційний суд визнає безпідставними і доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно відкинув досудову доповідь органу пробації, відповідно до якої виправлення та перевиховання ОСОБА_6 можливе без позбавлення волі. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд бере до уваги те, що висновок органу пробації не є обов`язковим для суду при вирішенні питання про призначення обвинуваченій особі покарання.

Разом із тим, апеляційний суд вважає слушними доводи апеляційної скарги про те, що суд не зарахував ОСОБА_6 строк його попереднього ув`язнення у строк покарання.

Так, матеріалами кримінального провадження підтверджено, що обвинувачений ОСОБА_6 тримався у цьому кримінальному провадженні під вартою з 11.05.2019 до 09.07.2019 (11.05.2019 затриманий за підозрою в скоєнні злочину - т. 1, а. к. п. 8, а 09.07.2019 звільнений з-під варти т. 1, а. к. п. 37), що залишилось поза увагою суду першої інстанції.

Тому, апеляційний суд відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України вважає за необхідне зарахувати обвинуваченому ОСОБА_6 у строк відбуття покарання період перебування його під вартою з 11.05.2019 до 09.07.2019.

Разом із тим, істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого у кримінальному провадженні судового рішення (вироку), та які б слугували безумовною підставою для його зміни чи скасування, у тому числі й із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції як законний та обґрунтований підлягає залишенню без зміни, а подана адвокатом ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 апеляційна скарга частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 27.05.2022 року щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України ОСОБА_6 залишити без зміни.

Зарахувати до строку відбутого обвинуваченим ОСОБА_6 покарання період перебування його в місцях попереднього ув`язнення з 11.05.2019 до 09.07.2019.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: