Справа № 357/3292/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.04.2023 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0000876, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.04.2022, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Терезине Білоцерківського району Київської області, громадянина України, з неповною загальною середньою освітою, неодруженого, утриманців не має, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без визначеного місця проживання, раніше судимого:

1) 25.11.2019 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

2) 28.05.2020 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 4 ст. 70, ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі стрком на 3 роки. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 ,

УСТАНОВИВ:

У зв`язку з військовою агресією російської федерації України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони Уграши, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про режим воєнного стану», Указом Президента України ОСОБА_5 за №64/2022 від 24.02.2022 о 05 годині 30 хвилин введено воєнний стан на території України строком на 30 діб.

Відповідно до Указу Президента України за №133/2022 від 14.03.2022, на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ» - продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 строком на 30 діб.

Крім цього, відповідно до Указу Президента України за №259/2022 від 18.04.2022, на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 строком на 30 діб.

Проте, ОСОБА_3 24.04.2022 близько 18 год 00 хв., прийшовши до своєї знайомої ОСОБА_6 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , де помітив у під`їзді велосипед, яким користується син ОСОБА_7 та вирішив його викрасти.

Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_3 близько 18 год 30 хв діючи умисно, повторно, таємно від оточуючих, в умовах воєнного стану, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу із під`їзда № 2, будинку АДРЕСА_3 викрав велосипед, а саме: велосипед бувший у користуванні, марки «NO BRAND no model 2х колесний», 26 вібрейки, придбаний на початку квітня 2022 року, у справному стані, вартістю 2066 гривень 67 копійок, що належить ОСОБА_7 , чим завдав потерпілому майнової юз: ди на загальну суму 2066 гривень 67 копійок.

Після чого ОСОБА_3 з місця вчинення злочину зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України визнав повністю та показав, що 24.04.2022 близько 18:00 год. він прийшов до своєї знайомої ОСОБА_6 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , у 2 му підїзді, де вони розпивали спиртні напої. Десь через пів години він вийшов з квартири, та коли виходив з підїзду побачив збоку під перилами непристебнутий велосипед. Оскільки він був тоді розлючений тому що посварився із знайомими, то сів на велосипед і поїхав. Велосипед був у справному стані. На момент коли він викрадав велосипед, то йому не було відомо кому він належить. На наступний день першим електропотягом він поїхав у м. Фастів, де продав велосипед за 700 грн. Цього ж дня він повернувся у м. Біла Церква, де його затримала поліція. Потерпілому він відшкодував завдані збитки шляхом повернення коштів за велосипед та попросив у нього вибачення. З найменуванням викраденого та його вартістю погоджується. У скоєному щиро кається, жалкує з приводу вчиненого, засуджує свою поведінку, запевняв, що зробив для себе висновки не допускати подібних дій у майбутньому. Додатково повідомив, що наразі він є особою без визначеного місця проживання, проживає на вулиці, де прийдеться. В смт. Терезине Білоцерківського району він лише зареєстрований, але там не проживає.

Потерпілий ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.

З урахуванням думки учасників судового провадження суд постановив проводити розгляд справи у відсутності належним чином повідомленого потерпілого, зважаючи що у його відсутності можливо встановити усі обставини, що підлягають встановленню у даному кримінальному провадженні.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду не заперечували проти не дослідження доказів щодо тих обставин, що ніким не оспорюються, та судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати зазначені обставини у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

За таких обставин суд визнає доказаними фактичні обставини справи щодо дати, часу, місця, способу скоєння кримінального правопорушення, а також інші обставини, визначені ч. 1 ст. 91 КПК України.

Суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена у повному обсязі.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене повтороно, в умовах воєнного стану.

Підстав у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Згідно вимог ст. 65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, у кожному конкретному випадку, враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини його вчинення та наслідки, а також дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно вазаних вище вимог враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Тяжкість конкретного кримінального правопорушення, суд визначає враховуючи його характер, обставини його вчинення, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак, поведінку особи до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення,

Так, вчинене обвинуваченим ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, згідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 згідно ст. 66 КК України, суд визнає визнання вини та щире каяття винного.

Щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню заданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди. На цьому наголосив Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 643/13256/17 від 02.11.2021.

Як було встановлено у даному кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_3 засуджує свою поведінку, щиро жалкує про вчинене, готовий понести покарання, що об`єктивно підтверджує його щире каяття.

Обставиною, що обтяжує кримінальну відповідальність ОСОБА_3 , згідно ст. 67 КК України, суд визнає рецидив злочинів.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалюється обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Про особу обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він офіційно не працевлаштований, неодружений, утриманців не має, має зареєстроване місце проживання, однак є особою без визначеного місця проживання, за місцем реєстрації до лікаря-нарколога та лікаря-психіатра за медичною допомогою не звертався, перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних сержантів та солдат запасу в ІНФОРМАЦІЯ_2 як засуджений, згідно виданої ДОП сектору Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області характеристики за місцем реєстрації характеризується посередньо, вчинив інкримінований йому злочин в період іспитового строку, встановленого вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.05.2020. Окрім того, встановлено, що у провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000640 від 09.04.2021 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 185 КК України та обвинувальний акт за ч. 2 ст. 185 КК України у кримінальному провадженні № 0001353 від 16.06.2021.

Вчинення інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення в період іспитового строку, на думку суду, свідчить про свідоме нехтування обвинуваченим правилами, встановленими в суспільстві в частині охорони права власності та про його стійку антисоціальну спрямованість та вперте небажання стати на шлях виправлення.

Суд, реалізуючи принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, його відношення до вчиненого, приходить до висновку що ОСОБА_3 представляє небезпеку для суспільства, його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, тобто необхідним і достатнім для можливого виправлення ОСОБА_3 буде призначення йому покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України.

Суд переконаний, що визначена ним вид і міра покарання, є необхідною і достатньою для можливого виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним та іншими особами нових кримінальних правопорушень. Таке покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності з урахуванням того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Призначення ОСОБА_3 менш суворого покарання не буде відповідати меті покарання, а призначення більш суворого покарання буде явно несправедливим через суворість, враховуючи його відношення до вчиненого та обставин, які пом`якшують покарання.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю для цього передумов, а застосування таких положень Закону буде явно несправедливим через м`якість покарання.

Окрім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 28.05.2020 ОСОБА_3 був засуджений вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

У цьому кримінальному провадженні судом встановлено, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення 24.04.2022, тобто у період іспитового строку за попереднім вироком, що свідчить про існування у ОСОБА_3 на момент вчинення нового кримінального правопорушення невідбутого покарання за попереднім вироком.

Частиною 3 ст. 78 КК України визначено, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 КК України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КК, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ст. 73 КК України строки покарання обчислюються відповідно в роках, місяцях та годинах. При заміні або складанні покарань, а також у разі зарахування попереднього ув`язнення допускається обчислення строків покарання у днях.

Таким чином, остаточне покарання ОСОБА_3 слід визначити за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.05.2020.

В судовому засіданні прокурор вважав за необхідне до вступу вироку в законну силу продовжити щодо обвинуваченого строк запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

Так відповідно до ухвали слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.03.2023 стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання у зв`язку із встановленням ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризик вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зважаючи на те, що наразі продовжує існувати встановлений слідчим суддею ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України суд вважає за необхідне продовжити ОСОБА_3 раніше обраний запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, з покладенням на останнього обов`язків, визначених п.п. 1, 2 ч. 5 ст. 194 КПК України до набрання вироком законної сили, але не більше як на два місяці.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено. Процесуальні витрати відсутні.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 7, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.05.2020 та призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 10 (десяти) днів позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту його фактичного затримання.

Продовжити обраний стосовно ОСОБА_3 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, до набрання вироком законної сили, але не більше як на два місяці.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили, але не більше як на два місяці, передбачені п.п. 1, 2 ч. 5 ст.194 КПК України обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися з м. Біла Церква Київської області без дозволу суду.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_3 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на прокурора.

Документи, що є речовими доказами, а саме: товарний чек від 08.04.2022 на придбання велосипеда марки «NO BRAND» та відеозапис від 25.04.2022 входу до лобарду «Скарбниця», записаний на DVD диску №МАР642ХІ08041777, після набрання вироком законної сили залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження, які знаходяться у прокурора.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області. Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, не може бути оскарженим в апеляційному порядку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя Тетяна КЛЕПА