Справа № 464/2490/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/841/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого по АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 28 липня 2022 року про його обвинувачення за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 361 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

вищенаведеним вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 361 КК України та призначено йому покарання за: ч. 4 ст. 185 КК України позбавлення волі на строк п`ять років; ч. 1 ст. 357 КК України обмеження волі на строк один рік; ч. 2 ст. 361 КК України позбавлення волі на строк два роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 визначено остаточне покарання - позбавлення волі на строк п`ять років.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 вирішено рахувати з моменту взяття під варту 16 квітня 2022 року, зарахувавши на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк покарання попереднє ув`язнення з 16 квітня 2022 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою.

Задоволено цивільний позов та стягнуто з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 89073 гривні 70 коп.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 , достовірно знаючи про те, що в Україні введено та діє правовий режим воєнного стану (у зв`язку із воєнною агресією військ Російської Федерації на території України указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.22. в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб; указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 133/22 від 14.03.22. воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 25 березня 2022 на строк 30 діб), 07 квітня 2022 року у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи у лісопарковій зоні по АДРЕСА_3 , за попередньою змовою групою осіб із встановленою слідством особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, розпиваючи спиртні напої та після цього скориставшись тим, що потерпіла ОСОБА_9 втратила свідомість, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу, підійшовши до потерпілої, у той час як встановлена слідством особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, стояла неподалік насторожі, викрав майно ОСОБА_9 , а саме: жіночу сумку вартістю 150 грн, в якій знаходились паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_9 , золотий ланцюжок вартістю 5000 грн, золотий хрестик вартістю 5000 грн., дві банківські картки «ПРИВАТБАНК», мобільний телефон «MEIZU» вартістю 2500 грн, всього майна на загальну суму 12650 грн. Після чого обвинувачений викраденим майном розпорядився на власний розсуд, при цьому розділивши викрадене із встановленою слідством особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження. Своїми умисними діями обвинувачений із встановленою слідством особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, заподіяли матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_9 на загальну суму 12650 грн.

Таким чином ОСОБА_6 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, тобто злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України.

Крім цього він же, достовірно знаючи про те, що в Україні введено та діє правовий режим воєнного стану, тоді ж у невстановлений досудовим розслідування час, разом із встановленою слідством особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, на АДРЕСА_3 , скориставшись, тим, що потерпіла ОСОБА_9 втратила свідомість, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав у потерпілої ОСОБА_9 банківські картки «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 . У подальшому обвинувачений, усвідомлюючи, що вказані картки та наявні на них грошові кошти є чужою власністю, діючи умисно та маючи умисел, спрямований на викрадення офіційного документа, переслідуючи при цьому корисливу мету та усвідомлюючи протиправність своїх дій, маючи на меті подальше заволодіння коштами, привласнив собі картки, які відповідно до ст.1 Закону України «Про інформацію», пп.1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст.1, п.15.2 ст.15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україна», ч.4 ст.51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» є офіційним документом.

Таким чином ОСОБА_6 вчинив викрадення та привласнення офіційного документа, тобто кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.357 КК України.

Крім того він же тоді ж о 20.30 год там же, за попередньою змовою групою осіб із встановленою слідством особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, керуючись корисливим мотивом, заволоділи мобільним телефоном «MEIZU», який належить потерпілій ОСОБА_9 , в якому була сім-карта мобільного оператора «Київстар» з мобільним номером телефону НОМЕР_3 , що є фінансовим номером для входу в додаток «Приват24» потерпілої. У подальшому, діючи умисно з метою несанкціонованого втручання в роботу автоматизованої системи, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки у формі витоку інформації та бажаючи їх настання, без дозволу власника, використовуючи мобільний телефон в якості точки доступу до мережі Інтернет із сім-картою НОМЕР_3 , здійснили несанкціоноване втручання в автоматизовану систему «Приват24», шляхом зміни паролю входу в додаток «Приват24», отримавши в смс-повідомленні дані для доступу, використовуючи мобільний номер телефону потерпілої, без дозволу та відома останньої, чим здійснили несанкціоноване втручання в роботу автоматизованої системи віддаленого доступу «Приват24», отримавши доступ до банківських рахунків потерпілої, що призвело до витоку інформації, яка обробляється в автоматизованій системі.
Таким чином ОСОБА_6 вчинив несанкціоноване втручання в роботу автоматизованих систем, що призвело до витоку інформації, за попередньою змовою групою осіб, тобто злочин, передбачений ч.2 ст.361 КК України.
Крім цього він же того ж дня в період часу з 20.47 год по 22.13 год на пр.Ч.Калини у м. Львові, за попередньою змовою групою осіб із встановленою слідством особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, повторно, утримуючи банківську картку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_2 , видану на ім`я потерпілої ОСОБА_9 , шляхом переказу грошових коштів на невстановлену досудовим розслідуванням банківську карту, повторно таємно викрав грошові кошти з карткового рахунку потерпілої в розмірі 7570 грн., які в подальшому витратив на власні потреби. У подальшому обвинувачений того ж дня в період часу з 21.06 год по 21.25 год за попередньою змовою групою осіб із встановленою слідством особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, перебуваючи в приміщенні магазину «Міні Маркет» та «Аптека», що знаходяться на території Сихівського району м.Львова, маючи при собі карту АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 , видану на ім`я потерпілої ОСОБА_9 , достовірно знаючи, що вказана карта є незаконно привласненою, з метою подальшого заволодіння грошовими коштами, які перебували на вказаній банківській картці, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, за допомогою карти АТ КБ «ПРИВАТБАНК», яка належить потерпілій ОСОБА_9 , повторно таємно викрали грошові кошти в сумі 1153,70 грн шляхом розрахунку за придбаний товар. Своїми умисними діями обвинувачений із встановленою слідством особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, заподіяли потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 8723,70 грн.
Таким чином ОСОБА_6 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, тобто злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України.
Крім того він же 08.04.22. в період часу з 05.19 год по 05.24 год, перебуваючи в приміщенні ліцею «Оріяна» по вул.Чукаріна,3 у м.Львові, за попередньою змовою групою осіб із встановленою слідством особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, утримуючи банківську картку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_2 , видану на ім`я потерпілої ОСОБА_9 , шляхом розрахунку за азартні ігри, повторно таємно викрав грошові кошти з карткового рахунку потерпілої у розмірі 7700 грн., чим заподіяли останній матеріальну шкоду на вказану суму.
Таким чином ОСОБА_6 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, тобто злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України.
Крім цього він же 08.04.22. в період часу з 07.02 год по 07.03 год біля банкомату АТ КБ «ПРИВАТБАНК» по вул.Моршинська,2 у м.Львові, за попередньою змовою групою осіб із встановленою слідством особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, утримуючи банківську картку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_2 , видану на ім`я потерпілої ОСОБА_9 , шляхом зняття готівки в банкоматі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», повторно таємно викрали грошові кошти з карткового рахунку потерпілої в розмірі 16000 грн., які в подальшому витратили на власні потреби. У подальшому обвинувачений того ж дня в період часу з 07.13 год по 07.15 год біля банкомату АТ КБ «ПРИВАТБАНК» по вул.Моршинська,2 у м.Львові, за попередньою змовою групою осіб із встановленою слідством особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, утримуючи банківську картку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 , видану на ім`я потерпілої ОСОБА_9 , шляхом зняття готівки в банкоматі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», повторно таємно викрали грошові кошти з карткового рахунку потерпілої в розмірі 16000 грн., які в подальшому витратили на власні потреби. Своїми умисними діями обвинувачений та встановлена слідством особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, заподіяли потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 32000 грн.
Таким чином ОСОБА_6 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, тобто злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України.
Крім того він же 08.04.22. в період часу з 12.56 год по 16.53 год біля банкомату АТ КБ «ПРИВАТБАНК» по вул.Чайковського,6 у м.Львові, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, утримуючи банківську картку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_2 , видану на ім`я потерпілої ОСОБА_9 , шляхом зняття готівки в банкоматі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», повторно таємно викрав грошові кошти з карткового рахунку потерпілої в розмірі 24000 грн., які в подальшому витратив на власні потреби. У подальшому обвинувачений того ж дня о 18.32 год., перебуваючи біля банкомату АТ КБ «Приватбанк» на вул.Чайковського,8 у м.Львові та діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, утримуючи банківську картку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_2 , видану на ім`я потерпілої, шляхом зняття готівки в банкоматі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», повторно таємно викрав грошові кошти з карткового рахунку потерпілої в розмірі 4000 грн., які в подальшому витратив на власні потреби. Своїми умисними діями обвинувачений заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 28000 грн.
Таким чином ОСОБА_6 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, в умовах воєнного стану, тобто злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України.
Не погоджуючись із даним вироком, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить застосувати щодо нього ст. 69 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі за ч. 4 ст. 185 КК України на строк три роки.

Подану апеляційну скаргу мотивує тим, що він є інвалідом ІІІ групи, має на утриманні малолітнього сина, є несудимим у порядку ст. 89 КК України. Вважає призначене йому покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді п`яти років позбавлення волі занадто суворим, оскільки досудовим розслідуванням не встановлено жодної обставини, яка б обтяжувала його покарання, водночас, наявні більше, ніж дві обставини, що пом`якшують покарання. З огляду на викладене, переконаний, що стосовно нього має бути застосована ст. 69 КК України, а відмова суду першої інстанції застосувати вказану правову норму є незаконною.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 подану апеляційну скаргу підтримали та просили таку задовольнити.

Прокурор ОСОБА_7 просив відмовити у задоволенні апеляційних вимог, зазначивши, що такі не ґрунтуються на вимогах закону.

Потерпіла ОСОБА_9 у вирішенні апеляційної скарги поклалась на розсуд суду. Зазначила, що пробачила обвинуваченого, однак заподіяну шкоду він їй не відшкодував. При цьому, оскільки вона є внутрішньо переміщеною особою, кошти та особисті речі, які викрав у неї обвинувачений, їй життєво необхідні. Це все, що вона взяла з собою, коли тікала з території, де тривали активні бойові дії.

Заслухавши доповідь судді, позицію учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів апеляційного суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до матеріалів судового провадження, фактичні обставини кримінальних правопорушень під час судового розгляду ніким не оспорювалися і дослідження доказів щодо цих обставин судом визнано недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України. Зазначені обставини кримінальних правопорушень ніким з учасників судового розгляду не оспорюються як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому висновки суду першої інстанції, з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України, щодо фактичних обставин кримінальних правопорушень перевірці апеляційним судом не підлягають.

За визнаних судом першої інстанції встановленими та доведеними фактичних обставин кримінальних правопорушень, дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, а саме як вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка), за попередньою змовою групою осіб, повторно, в умовах воєнного стану; вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка), за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану; за ч. 1 ст. 357 КК України як викрадення, привласнення офіційного документу; за ч. 2 ст. 361 КК України як вчинення несанкціонованого втручання в роботу автоматизованих систем, що призвело до витоку інформації, за попередньою змовою групою осіб.

Стосовно доводів апеляційної скарги обвинуваченого про невідповідність призначеного йому покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, та його особі, то такі, на переконання колегії суддів, в ході апеляційного розгляду свого підтвердження не знайшли.

Так, згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети, а також принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчиненого діяння, його небезпечності та особі винного. Пропорційність покарання вищезазначеним складовим є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.

Положення ст. 65 КК України визначають загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, ступеня тяжкості вчиненого суспільно-небезпечного діяння, особи винного та обставин, що впливають на покарання.

Із вироку слідує, що суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, одне з яких є кримінальним проступком, одне нетяжким, а інші тяжкими злочинами, їх спрямованість проти приватної власності та багатоепізодність; особу обвинуваченого, який згідно зі ст. 89 КК України судимостей не має, його молодий вік, стан здоров`я (наявність хронічних захворювань та інвалідність ІІІ групи довічно), сімейний стан - є одруженим, має малолітнього сина, який проживає з дружиною, наявність соціальних зв`язків; те, що він не перебуває під наглядом в психоневрологічному та наркологічному диспансерах, однак за даними висновку судово-психіатричної експертизи № 105 від 26 квітня 2022 року ОСОБА_6 психічною хворобою не страждає, виявляє ознаки розумової відсталості в ступені легко вираженої дебільності, може усвідомлювати свої дії та керувати ними, в період інкримінованих йому дій також хронічним психічним захворюванням чи недоумством не страждав та не виявляв ознак тимчасового чи будь-якого іншого хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує; обставини, які пом`якшують покарання активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття; відсутність обставин, що обтяжують покарання; те, що заподіяна шкода не відшкодована; досудову доповідь органу пробації із визначенням ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення як високого та небезпеки для суспільства як середнього.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що з метою виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі за відсутності підстав для застосування статей 69, 75 КК України, та з урахуванням особи обвинуваченого й обставин вчинення кримінальних правопорушень покарання має бути призначене: за ч. 4 ст. 185 КК України 5 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 357 КК України 1 рік обмеження волі, за ч. 2 ст. 361 КК України 2 роки позбавлення волі; на підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, місцевий суд в повній мірі дослідив матеріали провадження та надав правильну оцінку особі обвинуваченого.

Згідно ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, за це кримінальне правопорушення.

Частина 1 цієї норми надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину». Таке формулювання призводить до висновку, що застосування статті 69 КК України можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним у законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України, й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 17 вересня 2019 року у справі №744/884/17 зазначав, що обставини, що пом`якшують покарання, чи сукупність цих обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою, у вчиненні злочину, її поведінкою під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця.

Попри те, що обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, в тому числі і за ч. 4 ст. 185 України, визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому та просив пробачення у потерпілої, обіцяв відшкодувати спричинену їй шкоду, однак станом на день апеляційного розгляду заподіяної шкоди, навіть частково, не відшкодував.

Верховний Суд у своїй постанові від 18 вересня 2019 року у справі №166/1065/18 висловив правову позицію про те, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.

Втім, у матеріалах кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений намагався будь-яким чином допомогти потерпілій оговтатись від пережитого, відшкодувати завдані злочином збитки та усунути заподіяну шкоду. ОСОБА_9 була змушена звертатись до суду з цивільним позовом у межах кримінального провадження, який був задоволений судом. Станом на день апеляційного розгляду обвинувачений не відшкодував потерпілій навіть частини спричиненої шкоди, хоча йому відомо про те, що ОСОБА_9 є внутрішньо переміщеною особою та потребує викрадених у неї грошей, а також компенсації за викрадені речі.

За наведеного, колегія суддів вважає, що хоча й існують дві обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, однак у матеріалах справи відсутні дані, що ці обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_6 кримінальних правопорушень. Таким чином відсутній другий обов`язковий елемент, що дозволяє застосувати ст. 69 КК України при призначенні особі покарання.
При цьому, на переконання колегії суддів, належну оцінку отримали й відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , зокрема, про його стан здоров`я та сімейний стан, які, серед інших даних, що характеризують особу останнього, були враховані при призначенні обвинуваченому мінімального розміру покарання у межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України.

Колегія суддів також зважає на дані досудової доповіді органу пробації, згідно з якими ризик вчинення ОСОБА_6 повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, а ризик небезпеки для суспільства, в тому числі й для окремих осіб, оцінюється як середній.

За наведених обставин, у суду відсутні підстави для застосування щодо обвинуваченого покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої ч. 4 ст. 185 КК України, адже обов`язкова умова застосування даного правового інституту щодо нього, є недотриманою.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б впливали на обґрунтованість судового рішення щодо ОСОБА_6 , судом першої інстанції у кримінальному провадженні допущено не було.
За таких обставин, апеляційна скарга обвинуваченого до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

вирок Сихівського районного суду м. Львова від 28 липня 2022 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, його апеляційну скаргу без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4