490/5504/22 01.12.2022
н/п 1-кс/490/3146/2022
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/5504/22
У Х В А Л А

30 листопада 2022 року м.Миколаїв

Слідчий суддя Центрального районного суду м.Миколаєва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ в Херсонській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Херсонської області ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Херсон, громадянина України, з вищою освітою, працюючого стажистом в ІТ компанії "Wezom", неодруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

29 листопада 2022 року до Центрального районного суду м.Миколаєва надійшло клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ в Херсонській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Херсонської області ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

Як вбачається з клопотання та доданих до нього матеріалів, відділом УСБУ в Херсонській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000524 від 15.11.2022 року, за підозрою громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

Згідно з Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент Російської Федерації (далі - РФ) ОСОБА_7 , а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п.п.1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994 року, принципам Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 року та вимогам ч.4 ст.2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 року №36/103, від 16.12.1970 року №2734 (XXV) від 21.12.1965 року №2131 (XX), від 14.12.1974 року №3314 (XXIX), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію України.

Відповідно до статті 1 Революції 3314 Генеральної Асамблеї ООМ під 14 грудня 1974 року (далі - Резолюція 3314, однією з мов підписання Резолюції): "Применение вооруженной силы государством первым в нарушение Устава является primа fаcie свидетельством акта агрессии".

Відповідно до статті 3 вищевказаної Резолюції 3314: "Любое из следующих действий, независимо от объявления войны, с учетом и в соответствии с положениями статьи 2, будет квалифицироваться в качестве акта агрессии:

а) вторжение или нападение вооруженных сил государства на территорию другого государства или любая военная оккупация, какой бы временный характер она ни носила, являющаяся результатом такого вторжения или нападения, или любая аннексия с применением силы территории другого государства или части ее;

b) бомбардировка вооруженными силами государства территории другого государства или применение любого оружия государством против территории другого государства;

c) блокада портов или берегов государства вооруженными силами другого государства;

d) нападение вооруженными силами государства на сухопутные, морские или воздушные силы, или морские и воздушные флоты другого государства;

e) применение вооруженных сил одного государства, находящихся на территории другого государства по соглашению с принимающим государством, в нарушение условий, предусмотренных в соглашении, или любое продолжение их пребывания на такой территории по прекращению действия соглашения;

f) действие государства, позволяющего, чтобы его территория, которую оно предоставило в распоряжение другого государства, использовалась этим другим государством для совершения акта агрессии против третьего государства;

g) засылка государством или от имени государства вооруженных банд, групп, иррегулярных сил или наемников, которые осуществляют акты применения вооруженной силы против другого государства, носящие столь серьезный характер, что это равносильно перечисленным выше актам, или его значительное участие в них".

24.02.2022 року близько 05 год. 15 хв. збройними силами Російської Федерації нанесено ракетно-бомбові удари по військовим і цивільним об`єктам України, а також введено на територію суверенної держави війська країни-агресора. У зв`язку з цим, указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 в Україні з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року введено воєнний стан. Зазначений указ затверджений прийнятим Верховною Радою України Законом України від 24.02.2022 року №2102-IX.

Таким чином, з 24.02.2022 року і по сьогоднішній день дії Російської Федерації проти України підпадають під всі пункти, передбачені ст.3 Резолюції 3314, а тому такі дії слід кваліфікувати саме як акт агресії Росії проти України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що з 01.04.2022 року по 28.11.2022 року, під час дії на всій території України воєнного стану, громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи радикально налаштованими до діючої влади в Україні та держави у цілому, сповідуючи проросійські сепаратистські настрої, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, і ідеологічних мотивів, під керівництвом та на виконання представників держави-агресора, вчинив протиправні дії з метою нанесення шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.

Так, встановлено, що громадянин ОСОБА_5 в період дії воєнного стану в України, з 01 квітня 2022 року ініціативно фактично перейшов на бік ворога - збройних сил та спецслужб країни-агресора Російської Федерації, що виразилось у наступному:

1) збору з метою передачі та передачі військовослужбовцям, представникам спецслужб та командному складу збройних сил Російської Федерації відомостей щодо місць дислокації та пересування військових підрозділів ЗСУ;

2) сприяння у протидії та нейтралізації збройними силами держави-агресора діяльності проукраїнсько налаштованих громадян серед мешканців м.Херсона.

Так, після вторгнення військових формувань Російської Федерації на територію Херсонської області та, у тому числі у м.Херсон, з початку квітня 2022 року ОСОБА_5 , діючи за вказівками та під керівництвом невстановленого досудовим розслідуванням представника збройних формувань держави-агресора, почав збирати інформацію про місцезнаходження та пересування військових підрозділів ЗСУ, а також про місця проживання і діяльність проукраїнсько налаштованих місцевих мешканців з метою її передачі представникам Російської Федерації.

Отриману інформацію ОСОБА_5 , дотримуючись заходів конспірації з метою недопущення викриття своєї протиправної діяльності, передавав представникам збройних формувань Російської Федерації через мобільний програмний компонент (месенджер) "Telegram", встановлений на його мобільному телефоні з номером оператору мобільного зв`язку НОМЕР_1 .

Також, на підставі інформації, що надавалась ОСОБА_5 представникам держави-агресора, у мешканців м.Херсон, зокрема колишніх учасників АТО і тих, які займають активну проукраїнську позицію, з метою недопущення участі та організації останніми акцій протестів на підтримку України, проводились незаконні обшуки та до них застосовувались насильницькі дії.

28.11.2022 року о 14 год. 30 хв. ОСОБА_5 був затриманий в місті Херсон в ході санкціонованого обшуку у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 в порядку ст.ст.208, 615 КПК України.

Затримання особи відбулося, у зв`язку з наявністю обґрунтованих підстав вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

У подальшому, у той же день 28.11.2022 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у ньому та наведене обґрунтування, звертаючи увагу на те, що підозра пред`явлена ОСОБА_5 є обґрунтованою, тяжкість покарання за вчинення кримінального правопорушення у разі доведеності його вини сувора, і може вплинути на його подальшу поведінку та призвести до вчинення ризиків, наведених у клопотанні та зазначених у ст.177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник - адвокат ОСОБА_4 проти задоволення клопотання не заперечували.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали, додані до клопотання, приходжу до наступного висновку.

Згідно ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд, у відповідності до вимог ч.1 ст.194 КПК України, зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з визначеним Європейським судом прав людини поняття, обґрунтована підозра - це добровільне припущення про вчинення особою певного діяння, ґрунтується на об`єктивних відомостях, які можна перевірити у судовому розгляді та які спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Підозра, виходячи з постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24.11.2016 року №5-328 кс 16, є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення.

У відповідності до норм КПК України, на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме питань пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи не винною у вчиненні злочину.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 зазначеного кримінального правопорушення підтверджується матеріалами кримінального провадження №0000524 від 15.11.2022 року, долученими до клопотання та дослідженими в судовому засіданні, а саме:

- повідомленням про вчинення кримінального правопорушення 71/22/1/53-469 та рапортом №71/22/1/53-468, відповідно до яких ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , добровільно надає допомогу спецслужбам РФ, а саме з квітня місяця поточного року надавав координати розміщення позицій ЗСУ, проукраїнських громадян з подальшим їх переслідуванням співробітниками ФСБ;

- допитами свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та впізнанням особи за фотознімками за участю свідків, у ході яких останні показали, що останні були очевидцями здійснення фотографування ОСОБА_5 місць можливого розміщення ЗСУ, та при подальшому знайомстві з ОСОБА_5 в ході усної бесіди останній зазначив, що отримує грошову винагороду за надання вказаної інформації спецслужбам РФ через мобільний додаток "Telegram". Також, ОСОБА_5 намагався залучити свідків до здійснення аналогічної підривної діяльності проти України;

- допитом свідка ОСОБА_10 , у ході якого останній показав, що ОСОБА_5 , після вторгнення ЗС РФ на територію м.Херсона, в кінці квітня поточного року, особисто надав останнім інформацію про колишнього учасника бойових дій (учасника АТО);

- допитом свідка ОСОБА_11 , у ході якого останній показав, що ОСОБА_5 влаштувався на кафедру "Кібернетики" у ХНТУ лаборантом, та в ході особистої зустрічі запропонував співпрацю на користь спецслужб РФ, шляхом надання інформації (місця проживання, фотодокази) про патріотично налаштованих громадян, через мобільний додаток "Telegram", через телеграм-бот під назвою " ІНФОРМАЦІЯ_2 ". При цьому, ОСОБА_5 повідомив свідку, що цей телеграм-бот належить співробітнику ФСБ РФ;

- допитом свідка ОСОБА_12 , у ході якого останній показав, що ОСОБА_5 проживає по сусідству із свідком, та останній обговорював із представниками РФ, перебуваючи біля місця проживання ОСОБА_5 про надання інформації щодо патріотично налаштованих громадян по АДРЕСА_2 . Окрім цього, свідок зазначив, що після бесіди ОСОБА_5 із представниками ЗС РФ по вул.Полтавська у м.Херсоні, останні почали проводити обшуки у приміщеннях квартир;

- протоколом обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , від 28.11.2022 року за участі ОСОБА_5 , який в ході обшуку видав особистий мобільний телефон, при огляді якого виявлено фотознімки будівель, приміщень, автомобілів у м.Херсоні, скріншоти з картами із наявними на них мітками. Також, виявлено месенджер "Telegram" із телеграм-ботом із назвою " ОСОБА_13 ". При цьому, ОСОБА_5 , що вказаний телеграм-бот належить особі - представнику військової поліції РФ;

- іншими матеріалами кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні "Мюррей проти Об`єднаного Королівства" зазначив, що факти які викликають підозру не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.

Таким чином, слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності досліджених під час розгляду клопотання доказів, які об`єктивно вказують на обґрунтованість припущення про причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, приходить до висновку про обґрунтованість підозри по кримінальному провадженню №0000524 відносно ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України.

В своєму клопотанні слідчий, зазначив як ризик, задля запобігання якого необхідне застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою те, що ОСОБА_5 :

- може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, оскільки він обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі, та перебуваючи на території м.Херсона підтримував зв`язок із представниками РФ. Тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, дає підстави вважати, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі може переховуватись від органів досудового розслідування та суду шляхом перетину державного кордону України через неконтрольовані його ділянки, що межують з РФ;

- незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, так як свідки вказують на причетність ОСОБА_5 до вчинення вказаного кримінального правопорушення, а тому враховуючи безпосереднє знайомство зі свідками, перебуваючи на території Херсонської області, може вживати заходи впливу на вказаних осіб у тому числі і у способи, небезпечні для життя і здоров`я, з метою зміни, спотворення їх показань чи відмови від дачі показань;

- вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, а також з урахуванням показів свідків.

Вислухавши доводи прокурора на підтримку клопотання, думку захисника та підозрюваного, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, приходжу до висновку щодо існування ризиків: можливого ухилення від органів досудового розслідування та суду; незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

На їх наявність вказує те, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі.

При застосуванні запобіжного заходу, судом також враховано вік підозрюваного, його стан здоров`я, дані про його соціальні зв`язки та спосіб життя, та інші обставини, що характеризують особу підозрюваного.

Таким чином, прокурором під час розгляду клопотання, відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.194 КПК України, доведено існування зазначених вище ризиків, що передбачені ст.177 КПК України.

У той же час, судом не встановлено, що таким ризикам зможуть запобігти інші передбачені ст.176 КПК України запобіжні заходи, крім тримання під вартою.

Таким чином, прокурором під час розгляду клопотання, відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.194 КПК України, доведено недостатність для запобігання вказаним ризикам застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, а це у свою чергу, враховуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, є підставою для застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Все вищевикладене у сукупності свідчить, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного та обмеження його прав, не суперечать ст.5 «Конвенції з прав людини та основоположних свобод», оскільки в матеріалах кримінального провадження існують ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, перевищує принцип поваги до особистої свободи та є виправданим з точки зору відповідного суспільного інтересу, що значно переважає інтереси однієї людини, і таким чином відповідає практиці ЄСПЛ.

Згідно ч.4 ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-1142, 258-2585, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст.183, 193, 194, 196, 197 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ в Херсонській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Херсонської області ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 - задовольнити.
Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк до 26 січня 2023 року включно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

На ухвалу протягом п`яти днів з моменту її оголошення до Миколаївського апеляційного суду може бути подано апеляцію, подача якої не зупиняє дії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1