Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/1613/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2023 року м. Олевськ

Слідчий суддя Олевського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , власника майна ОСОБА_5 та його представника - адвоката ОСОБА_6 , розглянувши в судовому засіданні клопотання представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 про скасування арешту майна, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді звернувся адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах власника тимчасово вилученого майна ОСОБА_5 , з клопотанням про скасування арешту майна. У поданому клопотанні адвокат ОСОБА_6 просить скасувати арешт транспортного засобу - автомобіля марки КАМАЗ - 55102, державний номерний знак НОМЕР_1 та дров`яної лісопродукції породи дуб, об`ємом 14, 616 м.куб., який накладений ухвалою слідчого судді Олевського районного суду Житомирської області від 30.09.2022 року, по справі № 287/1613/22, а також повернути автомобіль марки КАМАЗ - 55102, державний номерний знак НОМЕР_1 та дров`яну лісопродукцію породи дуб, об`ємом 14, 616 м.куб. їх законному власнику ОСОБА_5 .

На обґрунтування клопотання зазначає, що 30.09.2022 року ухвалою слідчого судді Олевського районного суду Житомирської області накладено арешт на майно, вилучене в ході огляду місця події від 14.09.2022 року, а саме: автомобіль марки КАМАЗ 55102, державний номерний знак НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_5 та який перебував у користуванні ОСОБА_7 - шляхом тимчасового позбавлення права користувача ОСОБА_7 та власника ОСОБА_5 на користування, відчуження та розпорядження вказаним майном, а також дров`яну лісопродукцію, породи дуб, об`ємом 14, 616 м. куб. - шляхом тимчасового позбавлення права ОСОБА_7 на користування, відчуження та розпорядження майном. Адвокат ОСОБА_8 зазначив, що дійсно на прохання ОСОБА_5 його знайомий ОСОБА_7 14.09.2022 року в АДРЕСА_1 на автомобілі марки КАМАЗ - 55102, державний номерний знак НОМЕР_1 здійснював перевезення дров`яної лісопродукції породи дуб об`ємом 14, 616 м.куб. та не мав при собі відповідних підтверджуючих документів. Проте останній був впевнений, що такі на дров`яну лісопродукцію є, оскільки в цей день надавав свою згоду ОСОБА_5 на зазначення своїх даних у накладній в якості водія. У свою чергу, 14.09.2022 року ОСОБА_5 придбав у ФОП ОСОБА_9 дров`яну лісопродукцію породи дуб об`ємом 24, 397 м.куб. та здійснював її перевезення частинами з с. Корощине, Коростенського району, Житомирської області де вони перероблялися ФОП ОСОБА_9 через с. Варварівка, Коростенського району, Житомирської області в напрямку м. Олевськ. ТТН (ліс) серії ЖКА № 215819 від 27.08.2022 року надавалася органам досудового розслідування та долучена до матеріалів кримінального провадження. На думку адвоката ОСОБА_6 органам досудового розслідування не має перешкод у вчиненні подальших слідчих дій пов`язаних з арештованим майном, оскільки на даний час всі необхідні слідчі дії у кримінальному провадженні № 0000117 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України відносно транспортного засобу та дров`яної лісопродукції породи дуб, об`ємом 14, 616 м.куб., що належить ОСОБА_5 проведені в повному обсязі. На даний час ОСОБА_5 не може використати своє право на володіння, користування та розпорядження вилученим майном, а тому на переконання адвоката ОСОБА_6 вони мають бути передані ОСОБА_5 .

В судовому засіданні власник майна ОСОБА_5 та його представник адвокат ОСОБА_6 вимоги клопотання підтримали та просять його задоволити з підстав наведених у ньому, оскільки на їх переконання потреба для подальшого арешту автомобіля марки КАМАЗ 55102, державний номерний знак НОМЕР_1 та лісопродукції відпала.

Прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_4 проти вимог клопотання заперечили, оскільки на даний час у межах вказаного кримінального провадження триває досудове розслідування, проводяться всі необхідні слідчі дії та очікуються висновки судової товарознавчої експертизи.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання, додані до нього докази, дійшов наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою слідчого судді Олевського районного суду Житомирської області від 30.09.2022 року клопотання слідчого СВ відділення поліції № 2 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області ОСОБА_10 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000117 від 14.09.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України задоволено. Накладено арешт на майно, вилучене в ході огляду місця події 14.09.2022 року, а саме: автомобіль марки КАМАЗ 55102, державний номерний знак НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_5 , жителю АДРЕСА_2 та який перебував у користуванні ОСОБА_7 , жителя АДРЕСА_3 - шляхом тимчасового позбавлення права користувача ОСОБА_7 та власника ОСОБА_5 на користування, відчуження та розпорядження вказаним майном, а також дров`яну лісопродукцію, породи дуб, об`ємом 14, 616 м. куб. - шляхом тимчасового позбавлення права ОСОБА_7 на користування, відчуження та розпорядження майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Із аналізу наведеної норми вбачається, що при розгляді клопотання про скасування арешту майна слідчий суддя з урахуванням наданих доказів має з`ясувати питання обґрунтованості арешту, накладеного з тих чи інших підстав, визначених у ч. 2 ст. 170 КПК України, а також доцільність подальшого застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Отже, прийняття рішення про скасування арешту майна за клопотанням вищенаведених осіб можливе за таких умов:

- вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба;

- вони доведуть, що арешт накладено необґрунтовано.

Обґрунтованість арешту обумовлюється наявністю підстав для накладення арешту; дотриманням законодавчих приписів при вирішенні питання про арешт; співвідношенням майна, на яке накладено арешт, з заявленою у клопотанні метою; зв`язком майна з обставинами, що розслідуються (крім конфіскації та відшкодування шкоди); обґрунтованістю належності майна певній особі (особливо після обшуку); належним мотивуванням застосованого заходу забезпечення кримінального провадження в ухвалі слідчого судді про накладенні арешту; розумністю і співмірністю арешту.

Зважаючи на приписи ст. 309 та ст. 174 КПК України, у випадку, коли особа (підозрюваний, інший власник або володілець майна) вважає накладення арешту необґрунтованим, він може: 1) оскаржити відповідну ухвалу слідчого судді в апеляційному порядку, або 2) заявити клопотання про скасування арешту такого майна на підставі ст. 174 КПК України. Однак одна і та ж підстава не може бути предметом неодноразового розгляду різними судами (слідчими суддями).

Слід звернути увагу, що реалізація права на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна обумовлена тим, що відповідний суб`єкт не погоджується із застосованим заходом забезпечення кримінального провадження протягом його дії. Інститут скасування арешту пов`язаний з наявністю двох умов, закріплених у ст. 174 КПК України - необґрунтованістю його накладення та відсутності подальшої потреби в ньому.

Звертаючись до слідчого судді з указаним клопотанням, заявник вказує на відсутність обставин, які свідчать про необхідність у продовженні накладення арешту на майно.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Отже, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді представлені. При цьому жодний учасник не позбавлений можливості надати ці докази, а також доводити у судовому засіданні наявність обставин, на які він посилається для підтвердження своїх вимог чи заперечень.

Таким чином, саме заявник повинен довести, що арешт, раніше накладений на майно, є необґрунтованим та/або в застосуванні такого арешту відпала потреба. Заявник повинен навести докази того, що на цій стадії розслідування втратив свою актуальність вищезазначений захід забезпечення або ж під час його застосування таке рішення прийняте безпідставно, тобто без урахування певних суттєвих обставин.

Слідчий суддя враховує обставину, що у вчиненому правопорушенні, яке кваліфікується за ч. 1 ст. 246 КК України, вилучене майно є речовими доказами у кримінальному провадженні. Заявником у клопотанні не наведено достатніх підстав про можливість скасування заходу забезпечення кримінального провадження, передбачених кримінальним процесуальним законодавством та не долучено доказів, які б підтверджували, що в подальшій дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна відпала потреба.

Крім того, оскільки кримінальне провадження, в межах якого накладався арешт на майно, перебуває на стадії досудового розслідування існує необхідність у збереженні речових доказів, автомобіля та дров`яної лісопродукції, що містять сліди скоєння кримінального правопорушення та передача таких ОСОБА_5 може призвести до знищення чи перетворення слідів злочину.

При цьому, слід зазначити, що забезпечення збереження речових доказів є самостійною підставою для накладення арешту на майно.

Слідчий суддя, не бере до уваги твердження адвоката ОСОБА_6 , про те, що на даний час всі необхідні слідчі дії з автомобілем марки КАМАЗ 55102, державний номерний знак НОМЕР_1 та дров`яною лісопродукцією проведено та в подальшому проведення будь-яких слідчих дій з вилученим майном не планується, оскільки у судовому засіданні слідчий зазначив, що у вказаному кримінальному провадженні не проведено усіх експертних досліджень та наразі ще не отримано висновку судової товарознавчої експертизи.

Крім того, надаючи оцінку доводам клопотання варто звернути увагу, що одним з принципів кримінального провадження є недоторканність права власності, відповідно до якого позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом (ст. 16 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Частиною другою цієї статті визначені випадки, у яких допускається арешт майна:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ухвалою слідчого судді Олевського районного суду Житомирської області від 30.09.2022 року арешт на вищевказане майно було накладено з метою збереження речових доказів та дослідження органами досудового розслідування, оскільки майно, у вигляді зазначених речей, відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України та ч. 2 ст. 167 КПК України, є доказами кримінального правопорушення та існують ризики його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Ч. 3 ст. 170 КПК передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, речові докази як матеріальні об`єкти можуть бути використані прокурором в судовому провадженні для підтримання обвинувачення шляхом доведення тих обставин, які сторона обвинувачення вважає необхідними.

При цьому, обсяг речових доказів, які прокурор вважає за доцільне використати в суді, визначається ним самостійно з урахуванням принципу змагальності сторін, що передбачає свободу для сторін кримінального провадження в поданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданням арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України). Таким чином, метою арешту майна як речового доказу є, в тому числі, можливість його подальшого використання при розгляді кримінального провадження в суді для доведення прокурором за допомогою цього речового доказу обставин, які підлягають доказуванню.

З урахуванням наданої прокурору КПК України самостійності у своїй процесуальній діяльності, саме останній вирішує чи буде вказаний доказ предметом безпосереднього дослідження в суді і враховує чи не відпала необхідність для подальшого застосування арешту цього майна для уникнення ризику його пошкодження, знищення, відчуження тощо.

Прокурор може самостійно визначати, які процесуальні дії повинні бути проведені з вказаними речовими доказами на етапі досудового розслідування, зокрема призначення експертиз.

Отже, прокурор уповноважений визначати чи має арештоване майно доказове значення в суді при розгляді кримінального провадження і може не використовувати таке майно як речовий доказ, що має наслідком відсутність потреби для його подальшого збереження шляхом заборони користування, розпорядження і відчуження.

При цьому у судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просить відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту майна, що свідчить про те, що на теперішній час не відпала потреба у подальшому застосуванні накладеного арешту.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 про скасування арешту майна, оскільки в ході розгляду клопотання не встановлено обставин, які б свідчили, що застосування заходу у вигляді арешту майна в даному випадку є необґрунтованим, або наразі відпала потреба у подальшому застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 16, 100, 170-174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 про скасування арешту майна - відмовити.

Ухвала остаточна та оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1