КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю сторін:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0001311 по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, не заміжньої, працюючої, на утриманні малолітніх дітей не маючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимої, в останнє 18 травня 2020 року Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України на два роки один місяць позбавлення волі, 20 листопада 2020 року звільнена по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Подільського районного суду м. Києва від 27 вересня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Вказаним вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді арешту строком на шість місяців.

По справі вирішено питання щодо речових доказів.

Судом визнано доведеним, що 17 липня 2021 року, приблизно о 15 год. 00 хв. ОСОБА_7 перебувала за адресою: м. Київ, пр-т. Правди, 47 в приміщенні магазину «Sinsay», дочірнє підприємство «ЛПП Україна» акціонерного товариства «ЛПП», та в цей момент у останньої виник умисел на викрадення одягу, який знаходився у вказаному відділі магазину.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків, впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає з сторонніх осіб, взяла у відділі продажу одягу одну пару жіночих трусів (артикул 8454A-99X-L), вартістю 55 гривень 20 копійок (без урахування ПДВ), один жіночий бюстгалтер (артикул 1113В-99Х-75Е), вартістю 207 гривень 20 копійок (без урахування ПДВ), одну пару жіночих трусів (артикул YZ911-99X-S), вартістю 71 гривень 20 копійок (без урахування ПДВ), одну пару жіночих трусів (артикул ZA328-83X-L), вартістю 63 гривень 20 копійок (без урахування ПДВ), один жіночий бюстгалтер (артикул ZP689-83X-75D), вартістю 239 гривень 20 копійок (без урахування ПДВ), один жіночий купальник (артикул 4399B-30F-M), вартістю 367 гривень 20 копійок (без урахування ПДВ), один жіночий купальник (артикул 4399-B-30F-XL), вартістю 367 гривень 20 копійок (без урахування ПДВ) та пройшла з указаним товаром до примірочної, де заховала його до сумки, після чого приблизно направилась до виходу з магазину, пройшла повз касову зону приміщення магазину «Sinsay» без сплати за товар, таким чином намагалася повторно, таємно викрасти майно, що належить ДП «ЛПП Україна» AT «ЛПП», на загальну суму 1370 гривень 40 копійок (без урахування ПДВ).

Однак, ОСОБА_7 свої злочинні дії, направлені на повторне, таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно не довела до кінця з причин, що не залежали від її волі, так як на місці вчинення злочину була затримана працівниками магазину.

Таким чином ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України.

На рішення суду прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичних обставин справи і правильність кваліфікації дій обвинуваченої, просить вирок суду скасувати в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у виді двох років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що судом першої інстанції, при вирішенні питання про призначення ОСОБА_7 покарання, належним чином не надано правової оцінки тяжкості скоєного кримінального правопорушення, даним про особу обвинуваченої, характеру та ступеню суспільної небезпеки її дій.

Зокрема, згідно доводів апеляційної скарги, судом не враховано, що ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, має не зняті і не погашені в установленому законом порядку судимості, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченої, її схильність до вчинення злочинів, стійку антисоціальну спрямованість та не бажання стати на шлях виправлення.

Вище наведене, на думку прокурора, свідчить, що призначене ОСОБА_7 покарання у виді шести місяців арешту, є явно несправедливим через м`якість.

На апеляційну скаргу прокурора, захисником обвинуваченої ОСОБА_7 , адвокатом ОСОБА_6 , були подані заперечення, згідно яких призначене судом першої інстанції обвинуваченій покарання є законним і справедливим та відповідає її особі і тяжкості нею вчиненого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинувачену та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які характеризують особу обвинуваченої, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185КК України - закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений повторно, - є вірною.

Що стосується доводів прокурора з приводу того, що вирок суду є незаконним і необґрунтованим в частині призначеного ОСОБА_7 покарання через його м`якість, то колегія суддів вважає їх безпідставними, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до положень ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Всупереч тверджень апелянта, суд першої інстанції дотримався вимог закону щодо загальних засад призначення покарання, зокрема врахував тяжкість вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, дані про її особу, яка раніше судима, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, працює, встановив наявність обставини, яка пом`якшує покарання - щире каяття та відсутність обставин, які його обтяжують.

Хоча ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, має не зняті і не погашені в установленому законом порядку судимості, однак враховуючи тяжкість вчиненого нею кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії не тяжких, конкретні обставини справи і дані про особу обвинуваченої, яка має постійне місце проживання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, влаштувалася на роботу, приймаючи до уваги її ставлення до вчиненого, а саме, те, що ОСОБА_7 свою вину визнала в повному обсязі, у вчиненому щиро розкаялася, що судом було визнано, як обстава, яка пом`якшує покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, враховуючи позицію потерпілого, який претензій до обвинуваченої не має, при призначенні покарання покладається на розсуд суду, шкода від вчиненого потерпілій стороні не завдана, майно повернуто, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність призначити ОСОБА_7 покарання у виді шести місяців арешту, як за закінчений замах на таємне викрадення чужого майна, вчинений повторно.

Наведені в апеляційні скарзі прокурора доводи щодо характеризуючих даних особи обвинуваченої, були враховані судом першої інстанції при визначенні останній виду та розміру покарання.

Крім того, вказані обставини, в сукупності з даними про особу обвинуваченої та конкретними обставинами справи не спростовують висновків суду першої інстанції, що достатнім для виправлення та перевиховання ОСОБА_7 буде покарання у виді арешту строком на шість місяців.

Інших обставин, які б давали підстави вважати, що мета покарання не може бути досягнута при застосуванні даного виду і розміру прокурором не наведено та судом апеляційної інстанції не встановлено.

Отже, призначене ОСОБА_7 покарання за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого злочину та її особі і є достатнім для її виправлення, перевиховання та попередження вчинення нею нових злочинів і в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України, а тому з доводами прокурора про м`якість призначеного обвинуваченій вироком суду першої інстанції покарання колегія суддів погодитись не може.

За наведеного, не маючи інших приводів та підстав для скасування чи зміни вироку, визнаючи його законним та обґрунтованим, колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок суду першої інстанції без зміни, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційну скарги прокурора у кримінальному провадженні, залишити без задоволення, а вирок Подільського районного суду м. Києва від 27 вересня 2021 року відносно ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а для засудженої протягом того ж строку з моменту вручення їй копії ухвали.

Судді:

_____________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3