Провадження № 1-кс/161/6642/22
У Х В А Л А

про відмову в накладенні арешту на майно

м. Луцьк 20 грудня 2022 року

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Волинської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

Детектива Територіального управління БЕБ у Волинській області ОСОБА_4 ,

представника володільця майна адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Волинської обласної прокуратури ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Луцького міськрайонного суду з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, що вилучене 09.12.2022 під час проведення огляду земельної ділянки та приміщень за адресою: АДРЕСА_1 (земельна ділянка з кадастровим номером: :01:001:4077), а також автомобілів, які знаходились на ній, а саме марки «Volvo» FH (д.н.з. НОМЕР_1 ) з цистерною (д.н.з. НОМЕР_2 ) та автомобіля марки «Renault Master» (д.н.з. НОМЕР_3 ), з метою вилучення підакцизних товарів, знарядь вчинення злочину та інших речових доказів, а саме: із складського приміщення за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Гірка Полонка, вул. Луцька, 10: 350 шт порожній полімерних бочок синього кольору, об`ємом 220 л кожна.; 3 електричні помпи (насоси для перекачування рідин) з приєднаними до них полімерними шлангами; 15 шт картонних коробів в яких поміщені поліетиленові пакети об`ємом 10 л., заповнені прозорою рідиною з запахом спирту; автомобіль марки «Volvo» FH (д.н.з. НОМЕР_1 ) з цистерною (д.н.з. НОМЕР_2 ), у якій знаходиться спиртовмісна рідина в кількості орієнтовно 30 000 л; свідоцтво про державну реєстрацію серії автомобіля НОМЕР_4 (зареєстровано за ТОВ «ОСКАР-СОЛЮШН»), свідоцтво про реєстрацію цистерни НОМЕР_5 (зареєстровано за ТОВ «ОСКАР-СОЛЮШН») та ключі до даного автомобіля, а також порожній бланк ТТН серії 12 ААК № НОМЕР_6 у 2-х примірниках; зразки рідини в кількості 5 л, які поміщено в полімерну каністру, об`ємом 5 л.; автомобіль марки «Renault Master» (д.н.з. НОМЕР_3 ); 4 полімерні бочки синього кольору, заповнені прозорою рідиною з запахом спирту, що знаходились в кузові вказаного автомобіля; свідоцтво про державну реєстрацію серії НОМЕР_7 (власник ОСОБА_6 ), та ключі до вказаного автомобіля.

Своє клопотання мотивує тим, що Відділом детективів Територіального управління БЕБ у Волинській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000007 від 09.12.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України, крім того, з метою збереження речових доказів, прокурор звернувся з відповідним клопотанням до слідчого судді.

Заслухавши думку прокурора та детектива, кожного зокрема, які клопотання підтримали та просили його задовольнити, представника володільця майна, який заперечував щодо задоволення клопотання, на підтвердження додав договір поставки № 04/09/20 від 04.09.2020 року, посвідчення якості № НОМЕР_8 та товарно транспортну накладну, крім цього вказав, що дана продукція відповідає всім якостям та везлася з підтверджуючими документами, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, суд приходить до висновку, що у клопотанні про арешт майна слід відмовити.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України з метою забезпечення збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з клопотанням про арешт майна, оскільки у відповідності до п. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Речовими доказами відповідно до ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Між тим, прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не наводить у ньому достатніх і належних доказів тих обставин, які є визначальними та необхідними для накладення арешту на майно.

Також не доведено органом досудового розслідування і існування ризиків, визначених у абзаці другому ч. 1 ст. 170 КПК України або достатність підстав вважати, що такі ризики можуть мати місце, як і не обґрунтовано належним чином мету застосування такого заходу забезпечення в даному кримінальному провадженні.

Крім того, матеріали провадження не містять будь-яких відомостей на обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні прокурора суду з клопотанням про накладення арешту на дане конкретне майно.

Також слідчий суддя звертає увагу на те, що до клопотання про арешт майна прокурор не долучив жодних доказів та не навів доводів, що дозволяли б слідчому судді встановити розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, так як, видно з матеріалів клопотання, прокурор просить накласти арешт на вищевказане майно, посилаючись на те, що продукція не відповідає якості, а вантажний автомобіль марки «Volvo» FH (д.н.з. НОМЕР_1 ) з цистерною (д.н.з. НОМЕР_2 ) у якій знаходилась рідина з запахом спирту в кількості 30 000 л. був без відповідних товарно супровідних документів, однак дане спростовується, тим що в судовому засіданні представником володільця майна було надано договір поставки даної продукції № 04/09/20 від 04.09.2020 року, посвідчення якості № НОМЕР_8 , з якого вбачається, що продукція відповідає ТУ У 24.6 00374733.003-2004 та товарно транспортні накладні, які підтверджують законність перевезення даної продукції.

Окрім того, суд не буре до уваги наданий прокурором, висновок експерта № СЕ-19/103-22/10882-ФХД від 13.12.2022 року, оскільки він повністю спростовується, наданими доказами представника володільця майна, так як видно з даного висновку експерта, встановити з якої сировини (з доброякісної або недоброякісної) виготовлена дана рідина не видається можливим з причин відсутності відповідних критеріїв оцінювання. Питання чи становить загрозу для життя і здоров`я людей не відноситься до спеціальних знань судового експерта з правом проведення судових експертиз матеріалів, речовин та виробів за експертною спеціальністю 8.7 «Дослідження спиртовмісних сумішей».

Згідно з положеннями ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Беручи до уваги вищевикладене, оцінюючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб, обґрунтованість необхідності обмеження у праві власності вищевказаним майном, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання прокурора є необґрунтованим та таким що не підлягає задоволенню.

З урахуванням наведеного слідчий суддя приходить до переконання, що у задоволенні внесеного клопотання прокурора про арешт майна слід відмовити.

Відмова у задоволенні клопотання про арешт майна, згідно ч.3 ст.173 КПК України, тягне за собою негайне повернення особі вилученого майна.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Волинської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно відмовити.

Відмова у задоволенні клопотання про арешт майна, згідно ч.3 ст.173 КПК України, тягне за собою негайне повернення особі вилученого майна.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_7 ОСОБА_8