КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, шляхом проведення відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом, ДУ «Київський слідчий ізолятор» та робочим місцем захисника ОСОБА_6 , матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2022 року, зокрема, ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 23 липня 2022 року включно.

Таке рішення суд, взявши до уваги те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні, відповідно до статті 12 КК України, трьох особливо тяжких злочинів (ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України), за два з яких законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, та одного тяжкого злочину (ч. 1 ст. 263 КК України), а також, оцінивши у сукупності всі обставини, врахувавши особу обвинуваченого, який має сталі соціальні зв`язки, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що обвинувачений може переховуватись від суду, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень; впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, серед яких є малолітні діти, які мають бути допитаними безпосередньо у судовому засіданні ______________________________________________________________
Справа №11-кп/824/3062/2022 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8
Категорія: ч. 4 ст. 187 КК України Доповідач ОСОБА_1
на відповідній стадії судового провадження, оскільки обвинувачений не визнає обставин, викладених в обвинувальному акті, а тому, відповідно має свою версію розвитку подій щодо інкримінованих йому обвинувачень, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення або продовжувати злочинну діяльність, оскільки зазначені вище кримінальні правопорушеннявчинялися з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, за відсутності даних щодо офіційного його працевлаштування, і тому з метою забезпечення не лише прав обвинуваченого, але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів, що вимагає більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, суд визнав необхідним продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою, оскільки інший, більш м`який, запобіжний захід, не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду про продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як незаконну.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою в даному випадку є незаконним, оскільки дія процесуального рішення щодо запобіжного заходу закінчилась, згідно ухвали суду, 03.04.2022 року, а застосування до нього положень ст. 615 КПК, які вступили в силу після розгляду клопотання про продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 03.04.2022 року, є незаконним в силу положень ч. 1 ст. 5 КПК України щодо дії закону в часі.
Тому вважає, що застосування ст. 615 КПК України неправомірне та неможливе взагалі для автоматичного продовження процесуальної дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
За змістом ч. 1 ст. 331 КПК Українипід час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Таким чином, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Васильківського міськрайонного суду Київської області перебувають матеріали об`єднаних кримінальних проваджень № 0002053 та № 0000431 по обвинуваченню ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України, та ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що мотивовано наявністю таких ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: переховування обвинуваченого від суду, його незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження злочинної діяльності, суд, взявши до уваги те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, зокрема трьох особливо тяжких злочинів, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, за два з яких законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, та одного тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а також оцінивши у сукупності всі обставини кримінального провадження та врахувавши особу обвинуваченого, який має сталі соціальні зв`язки, і тому з метою забезпечення не лише прав обвинуваченого, але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів, що вимагає більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, визнав необхідним продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою, оскільки інший, більш м`який, запобіжний захід, не забезпечить його належної процесуальної поведінки.
З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Посилання захисника ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду проте, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є безпідставними.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Тож, враховуючи характер висунутого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, в т.ч. числі особливо тяжких і таких, що передбачають покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, пов`язані з діяльністю злочинної організації - озброєної банди та вчинюваних нею розбійних нападах, тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у їх вчиненні, а також, приймаючи до уваги всі наявні у матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, та, з огляду на ці обставини, існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від суду, впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, які мають бути допитаними безпосередньо у судовому засіданні на відповідній стадії судового провадження та зважаючи на відношення обвинуваченого до інкримінованих йому кримінальних правопорушень, який не визнає обставин, викладених в обвинувальному акті, а тому, відповідно має свою версію розвитку подій щодо інкримінованих йому обвинувачень, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення або продовжувати злочинну діяльність, оскільки інкриміновані йому кримінальні правопорушеннявчинялися з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається сторона захисту обвинуваченого ОСОБА_7 , а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі та захисника ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду про незаконне продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 внаслідок того, що дія процесуального рішення щодо запобіжного заходу закінчилась, згідно ухвали суду, 03.04.2022 року, а застосування ст. 615 КПК неправомірне та неможливе взагалі для автоматичного продовження процесуальної дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки вступили в силу після розгляду клопотання про продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 03.04.2022 року, то вони не заслуговують на увагу та не є підставою для скасування судового рішення, оскільки, відповідно до вимог ч. 6 ст. 615 КПК України (в редакції Закону України № 2111-IX від 3 березня 2022 року, який набрав чинності 7 березня 2022 року), у разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в установленому цим Кодексом порядку обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою вважаться продовженим до вирішення відповідного питання судом, але не більше ніж на два місяці, а як вбачається з матеріалів провадження, станом на 01 квітня 2022 року, Васильківський міськрайонний суд Київської області, зважаючи на умови воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», тобто з об`єктивних причин, був позбавлений можливості розглянути питання про продовження строку тримання під вартою в установленому КПК України порядку, тому обраний щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою вважається продовженим до вирішення судом питання про продовження строку тримання під вартою, але не більше, ніж на два місяці, тобто до 30 травня 2022 включно, про що, з дотриманням вимог ч. 6 ст. 615 КПК України, і було повідомлено слідчий ізолятор, а вже 25 травня 2022 року, тобто менш ніж за 60 днів, судом було вирішено питання про продовження строку тримання під вартою за відповідним клопотанням прокурора.

Також не можуть бути прийняті до уваги і твердження захисника ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 інших альтернативних запобіжних заходів, а саме цілодобового домашнього арешту, оскільки лише наявність у обвинуваченого сталих соціальних зв`язків, не дають підстав вважати, що вони можуть слугувати достатнім стримуючим фактором для забезпечення його належної процесуальної поведінки, зважаючи на вищенаведені обставини, які вказують на існування обгрунтованих ризиків ймовірності того, що він вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду, та були враховані судом при вирішенні питання щодо продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Отже, враховуючи наведене, підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.
За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2022 року є законною та обґрунтованою, а отже, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_13 задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2022 року, якою, зокрема, ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 23 липня 2022 року включно, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ _____________________ ___________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3