Березівський районний суд Одеської області
15.12.2022
Справа № 494/1225/22
Провадження № 1-кп/494/218/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2022 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області кримінальне провадження № 0000130 щодо обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Черницьк Калманського району Алтайського краю РФ, громадянки України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима.

в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 436-2 Кримінального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі - КК України),-

ВСТАНОВИВ:

24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі ООН). До складу ООН входять Україна, Російська Федерація та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу. Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, всі Члени вказаної організації утримуються в їхніх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з Цілями Об`єднаних Націй. Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 9 грудня 1981 року № 36/103 про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями від 21 грудня 1965 року № 2131 (ХХ), що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та обмеження їх суверенітету; від 24 жовтня 1970 року № 2625 (XXV), що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; від 16 грудня 1970 року № 2734 (ХХV), що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ), що містить визначення агресії, установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також в

Заключному Акті наради з безпеки і співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року, який підписаний СРСР, правонаступником якого є Російська Федерація. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди. Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24 серпня 1991 року схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною. Незалежність України визнали держави світу, серед яких і російська Федерація. В розумінні положень ст. 2 Женевських конвенцій від 12.08.1949, ратифікованих Указом Президії Верховної Ради Української Радянської Соціалістичної Республіки від 03.07.1954, між державами рФ та Україна із 20.02.2014 триває збройний конфлікт міжнародного характеру.Так, 24.02.2022 російська Федерація вчинила відкритий воєнний напад на Україну. Досудовим розслідуванням встановлено, що починаючи з 24.02.2022 тобто з початку повномасштабного вторгнення російської Федерації та здійснення відкритого воєнного нападу на Україну по теперішній час, (точні дата та час під час слідства невстановлені), ОСОБА_4 усвідомлюючи злочинність своїх дій, неодноразово зверталась до сусідів будинку АДРЕСА_2 , де вона проживає, та будинків АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , що розташовані поблизу, а саме до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , а також знаходячись у публічних місцях - маршрутному автобусі, що слідкує у напрямку «залізничний вокзал центр м. Березівка», лікарнях, магазинах, ринках, зверталась до мешканців м. Березівка Одеської області щодо настання доброго, гарного життя, нібито з причин надходження «руського миру», звільнення всіх від «бандерівців», що заважають нібито їх життю, як це, нібито сталось на території Автономної Республіки Крим, який вже нібито звільнено та де вже настало гарне життя про що їй достовірно відомо, оскільки там мешкають її родичі. Крім того, ОСОБА_4 у своїх зверненнях виправдовувала численні гибелі мирних людей та дітей, які гинуть від російської агресії, виправдовувала численні руйнування м. Маріуполь та м. Миколаїв коментуючи це тим, що загиблих їй не жалко, тим самим роблячи висловлювання, які за своїм змістом виправдовувують, визнають правомірною, заперечують збройну агресію російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, заперечують тимчасову окупацію частин території України, глорифікують осіб, які здійснювали збройну агресію російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, представників збройних формувань російської Федерації, що викликає постійні конфліктні ситуації з особами, які не підтримують її погляди та роблять спроби її переконати у дійсній агресії російської Федерації, численних вбивствах дітей та мирного населення України та незаконної окупації Автономної Республіки Крим. Зокрема, 12.08.2022 приблизно о 10:00 год. (більш точний час встановити не виявилось за можливе) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись на балконі своєї квартири, який виходить у двір будинку АДРЕСА_2 , у присутності мешканців зазначеного будинку ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , мешканців сусіднього будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_10 , а також невстановлених осіб з числа членів територіальної оборони України, що знаходились у дворі зазначеного будинку, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи злочинність своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і бажаючи їх настання, здійснювала активні висловлювання своєї антиукраїнської позиції, зокрема називаючи війну російської Федерації проти України «російською спецоперацією», а також здійснила наступні висловлювання, які містять виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії російської Федерації проти України, виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України, а також глорифікацію осіб, які здійснювали збройну агресію російської Федерації проти України, а саме ОСОБА_4 висловлювала наступне: «прибудуть російські військові, які її звільнять від «бандери», «Крим повинний бути тільки у складі росії», «до України прийде росія та покаже як треба жити», «відбувається спецоперація звільнення України від української хунти та Америки», «кращій президент це путін», «якщо ми станемо російською

Федерацією будемо жити краще», «ніхто її не примусить любити український народ та українську мову».

На розгляд суду досудовим слідством винесено обвинувачення ОСОБА_4 у виправдовуванні, визнанні правомірною, запереченні збройної агресії російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, запереченні тимчасової окупації частини території України, глорифікації осіб, які здійснювали збройну агресію російської Федерації проти України , розпочату у 2014 році, представників збройних формувань російської Федерації, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 436-2 КК України.

Судом встановлено, що з урахуванням обвинувачення, внесеного на розгляд суду, вказаними умисними діями ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене частиною першою статті 436-2 КК України.

Відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінально-процесуального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі - КПК України), з урахуванням того, що усі сторони просили суд про однаковий порядок дослідження доказів, що полягав у дослідженні пояснень обвинуваченої, письмових характеризуючих доказів, наданих суду та за відсутності заперечень сторін, з урахуванням розуміння сторін обставин справи, змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши сторонам правові наслідки таких їх дій про те, що вони будуть позбавлені права оскаржити вирок в апеляційному порядку з підстав не встановлення обставин, доказів про які суду сторони не надали, суд задовольнив вказані клопотання і встановив порядок дослідження доказів, про який просили сторони.

Крім того, суд з`ясував, що обвинувачена правильно розуміє зміст наданих їй прав та правові наслідки відмови від таких, що виходить також і з вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, ст. 349 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 визнала вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 436-2 КК України та надала суду пояснення про те яким чином нею було скоєно кримінальне правопорушення, що вона щиро розкаюється у вчинені злочину та в подальшому не буде вчиняти подібних дій. .

Відповідно до статті 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого та особу обвинуваченої, яка не перебуває на наркологічному і психоневрологічному обліку, характеризується за місцем мешкання посередньо, є особою пенсійного віку, раніше не судима.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" рішення суду має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 передбачених статтею 66 КК України, суд відносить визнання вини та щире каяття.

На думку суду, ціллю вказаного зізнання та щирого каяття є можливість отримання більш м`якого покарання, що є природним правом кожного обвинуваченого, яким він скористався.

Обставини, які обтяжують обвинуваченому покарання згідно статті 67 КК України - не встановлено.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 р. №7 у вироку суд обговорює питання призначення покарання. Так, державний обвинувач просив суд призначити обвинуваченій ОСОБА_4 позбавлення волі строком на 1(один) рік та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік із покладанням обов`язків передбачених статтею 76 КК України. ОСОБА_4 та її захисник погодились з покаранням прокурора.

У відповідності до ст.8 ч.1 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики

Європейського суду з прав людини " передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Разом з цим, суд при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки обвинувачена визнала повністю вину у інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, надала показання, які відповідають обставинам, викладеним у обвинувальному акті, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.

При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Зазначене узгоджується із положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, якими передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність пом`якшуючих покарання обвинуваченої обставин, наданих суду відомостей щодо особи обвинуваченої, тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення відповідно до статті 12 КК України, позицію державного обвинувача та самої обвинуваченої, з врахуванням ставлення обвинуваченої до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що вона щиро розкаялася у скоєному, визнала свою провину, усвідомила протиправну поведінку, виявляє жаль з приводу вчиненого, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_4 та попередження вчинення нею нових злочинів, є призначення покарання за ч.1 ст.436-2 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення із застосуванням ст.ст.75,76 КК України, з випробуванням з встановленням іспитового строку та покладенням відповідно обов`язків, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Заходи забезпечення кримінального провадження - не застосовувались.

Цивільний позов по справі - не заявлений.

Речові докази, витрати на експерта відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369, 374 КПК України, ч. 1 ст. 436-2 КК України ,суд -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України та призначити їй міру покарання у виді позбавлення волі на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк терміном на 1(один) рік, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового злочину.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Заходи забезпечення кримінального провадження - не застосовувались.

Цивільний позов по справі - не заявлений.

Речові докази, витрати на есперта відсутні.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, а в разі подачі апеляції - з моменту винесення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_13 ОСОБА_14