Справа № 346/5238/22
Провадження № 1-кп/346/688/22
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області, у складі головуючого - судді ОСОБА_1 , без проведення судового розгляду в судовому засіданні, за відсутності учасників судового провадження, без фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів,

розглянувши у спрощеному провадженні обвинувальний акт по кримінальному провадженню №№0000275, в якому ОСОБА_2 (який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Коломия Івано-Франківської області; місце проживання: АДРЕСА_1 ; громадянин України; розлучений; освіта середня; не працює; судимостей не має) обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 5 статті 27 і частиною 1 статті 358 та частиною 4 статті 358 КК України,

а сторонами та іншими учасниками кримінального провадження, є: з боку обвинувачення - прокурор: ОСОБА_3 , з боку захисту обвинувачений ОСОБА_2 , його захисник ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в :

Щодо обвинувачення.

1. В грудні 2020 року, ОСОБА_2 за допомогою Всесвітньої мережі «Інтернет», в порушення вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 844 «Про затвердження зразків бланків і технічних описів бланків національного та міжнародного посвідчень водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, тимчасового реєстраційного талона транспортного засобу та зразка розпізнавального автомобільного знаку України та внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» від 16.09.2020 та вимог постанови Кабінету Міністрів України № 340 від 8 травня 1993 року «Про затвердження положення про порядок видачі посвідчення водія та допуск громадян до керування транспортним засобом», а саме, п. 16, згідно якого посвідчення водія на право керування транспортним засобом однієї з категорій видається особі, яка пройшла медичний огляд у порядку, встановленому МОЗ, а також підготовку або перепідготовку відповідно до встановлених планів і програм та склала теоретичний і практичний іспити в сервісному центрі МВС, діючи умисно, з метою подальшого використання підробленого посвідчення водія, вступив у змову з невстановленою органом дізнання особою, матеріали відносно якої виділено у окреме провадження, та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, що виразились у пособництві у вчиненні підроблення офіційного документа (посвідчення водія), достовірно знаючи, що його особисті дані та документи будуть використані для підроблення офіційного документа, виступаючи пособником протиправних дій невстановленої особи, надав останній свої особисті анкетні дані та фотокартку для подальшого їх внесення до підробленого документу, чим створив сприятливі умови для вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

В подальшому, невстановлена особа у невстановлений органом дізнання час та місці виготовила підроблений документ посвідчення водія, який надає право керувати транспортним засобом та видається в установленому Законом порядку з дотриманням певної процедури, а саме, бланк посвідчення водія серії та номер

НОМЕР_1 від 19.07.2018 на право керування транспортними засобами категорій «В,С», виданого на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке згідно Єдиного державного реєстру МВС України видане на прізвище іншої особи територіальним сервісним центром № 0744 РСЦ ГСЦ МВС у Волинській області, та передала ОСОБА_2 за грошову винагороду в сумі 10000 гривень, для його подальшого використання.

Згідно висновку експерта № СЕ-19/109-22/12794-ДД від 08.12.2022 надане на дослідження посвідчення водія серією та номером НОМЕР_1 за способами нанесення зображень та первинними елементами захисту не відповідає посвідченням водія, які знаходяться в офіційному обігу. Всі зображення у даному посвідченні водія виконані струминним способом друку за допомогою засобів оперативної поліграфії.

Суд вважає доведеним вказане формулювання обвинувачення, оскільки його зміст добровільно та свідомо визнав обвинувачений ОСОБА_2 , згоден із цими обставинами, які були встановлені під час дізнання та не оспорює їх, про що подав письмову заяву.

І тому суд вважає, що вказане діяння, у вчиненні якого ОСОБА_2 звинувачує прокурор, дійсно мало місце, і це діяння дійсно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 27 і частиною 1 статті 358 КК України. І з цих же мотивів, та оскільки ОСОБА_2 беззаперечно та добровільно і свідомо визнав свою вину, суд вважає винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення саме його.

Таким чином, суд погоджується із стороною обвинувачення у тому, що обвинувачений ОСОБА_2 , в осудному стані, умисно, вчинив кримінальне правопорушення, яке правильно кваліфіковано прокурором за частиною 5 статті 27 і частиною 1 статті 358 КК України. І у вчиненні цього правопорушення винен саме ОСОБА_2 .

2. У подальшому, 25.11.2022 близько 17.50 год., ОСОБА_2 , перебуваючи на вул. Мазепи в м.Коломия, будучи учасником дорожнього руху в якості водія автомобіля марки «Ford Focus» синього кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , під час перевірки документів, які посвідчують особу, виконуючи законну вимогу працівника поліції Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, достовірно знаючи, що посвідчення водія серією та номером НОМЕР_1 від 19.07.2018 є підробленим, усвідомлюючи свої протиправні дії, пред`явив для перевірки працівнику поліції завідомо підроблений документ, а саме посвідчення водія серії та номер НОМЕР_1 від 19.07.2018 і у такий спосіб використав його.

Згідно висновку експерта № СЕ-19/109-22/12794-ДД від 08.12.2022 надане на дослідження посвідчення водія серією та номером НОМЕР_1 за способами нанесення зображень та первинними елементами захисту не відповідає посвідченням водія, які знаходяться в офіційному обігу. Всі зображення у даному посвідченні водія виконані струминним способом друку за допомогою засобів оперативної поліграфії.

Згідно даних Єдиного державного реєстру МВС України

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 посвідчення водія на право керування транспортними засобами не видавалося.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у використанні завідомо підробленого документа, ОСОБА_2 вчинив кримінальний проступок, передбачений частиною 4 статті 358 КК України.

Суд вважає доведеним вказане формулювання обвинувачення, оскільки його зміст добровільно та свідомо визнав обвинувачений ОСОБА_2 , згоден із цими обставинами, які були встановлені під час дізнання та не оспорює їх, про що подав письмову заяву.

І тому суд вважає, що вказане діяння, у вчиненні якого ОСОБА_2 звинувачує прокурор, дійсно мало місце, і це діяння дійсно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 358 КК України. І з цих же мотивів, та оскільки ОСОБА_2 беззаперечно та добровільно і свідомо визнав свою вину, суд вважає винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення саме його.

Таким чином, суд погоджується із стороною обвинувачення у тому, що обвинувачений ОСОБА_2 , в осудному стані, умисно, вчинив кримінальне правопорушення, яке правильно кваліфіковано прокурором за частиною 4 статті 358 КК України. І у вчиненні цього правопорушення винен саме ОСОБА_2 .

Отже, ОСОБА_2 винний у вчиненні двох кримінальних правопорушень у вигляді кримінальних проступків, що передбачені частиною 5 статті 27 і частиною 1 статті 358 КК України та частиною 4 статті 358 КК України.

Щодо покарання.

Обставин, які б виключали кримінальну протиправність діяння ОСОБА_2 або звільняли його від кримінальної відповідальності чи від покарання, за жоден із проступків, судом не встановлено, а тому ОСОБА_2 підлягає покаранню за кожен вчинений ним кримінальний проступок.

Суд погоджується із прокурором у тому, що обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_2 за кожен вчинений ним проступок та передбачені частиною 1 статті 67 КК України, відсутні. Але разом з цим, має місце обставина, яка на підставі пункту 1 частини 1 статті 66 КК України відноситься до обставин, яка пом`якшує його покарання за кожен вчинений ним проступок, зокрема: щире каяття обвинуваченого щодо вчинення ним обох кримінальних проступків.

Положеннями статті 50 КК України передбачено, і суд враховує, що: покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого (частина 1); покарання має на меті не тільки кару і виправлення засуджених, а й запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (частина 2); покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність (частина 3).

Разом з цим суд застосовує і положення статті 65 КК України за якими: суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК; 2) відповідно до положень Загальної частини КК; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (частина 1); особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень (частина 2); підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтею 69 цього Кодексу (частина 3); більш суворе покарання, ніж передбачене відповідними статтями Особливої частини КК за вчинене кримінальне правопорушення, може бути призначене за сукупністю кримінальних правопорушень (частина 4).

При цьому застосовуючи вказані норми кримінального права, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, щодо правильного їх застосування, викладений ним у постанові від 26.06.2018 року у справі № 570/3743/15-к, в якій зазначається, що покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини кримінального провадження, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Тож вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_2 покарання за кожне з вчинених ним кримінальних правопорушень, передбачених частиною 5 статті 27 і частиною 1 статті 358 та частиною 4 статті 358 КК України, суд виходить з наступного:

- суд враховує, що санкція частини 1 статті 358 КК України передбачає покарання у вигляді штрафу до 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років;

- суд враховує, що санкція частини 4 статті 358 КК України передбачає покарання у вигляді штрафу до 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років;

- суд враховує положення Загальної частини КК України, які є застосовними для призначення покарання ОСОБА_2 у цій справі, в тому числі й частину 2 статті 53 КК, за якою розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та з урахуванням майнового стану винного в межах від 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

- суд враховує конкретні обставини (що вказані у формулюванні кожного пред`явленого йому обвинувачення), за яких ОСОБА_2 вчинив кожне кримінальне правопорушення, які за ступенем тяжкості, в силу положень частини 2 статті 12 КК України, являються кримінальними проступками та кваліфікуються за частиною 5 статті 27 і частиною 1 статті 358 та частиною 4 статті 358 КК України;

- суд враховує, що ОСОБА_2 вчинив кожне з вказаних кримінальних правопорушень умисно, тобто з прямим умислом, і наслідком його діянь була підробка і використання документу, який видається установою, що має право видавати такі документи та надає права, з наміром використання його самим ОСОБА_2 , в обхід встановленого порядку їх отримання. Разом з цим, він визнав свою вину у вчиненні обох кримінальних проступків добровільно;

- суд враховує, що обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_2 та передбачені частиною 1 статті 67 КК України, щодо обох проступків, відсутні;

- але разом з цим, суд враховує, що обставиною, яка на підставі пункту 1 частини 1 статті 66 КК України відноситься до обставин, які пом`якшують покарання, є щире каяття ОСОБА_2 у вчиненні ним кожного кримінального проступку;

- ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Коломия Івано-Франківської області; місце проживання: АДРЕСА_1 ; громадянин України; н громадянин України; розлучений; освіта середня; не працює; судимостей не має; на обліку у лікаря-нарколога чи лікаря-психіатра - не перебуває.

Таким чином, з урахуванням викладених судом обставин, які він застосовує у їх сукупності для призначення ОСОБА_2 покарання, суд вважає, що:

- за вчинений ОСОБА_2 кримінальний проступок, передбачений частиною 5 статті 27 і частиною 1 статті 358 КК України, з урахуванням частини 2 статті 53 КК України, йому слід призначити основне покарання у виді штрафу у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що (на підставі п.5 підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України) складає 510 гривень, оскільки 1 неоподатковуваний мінімум доходів громадян складає 17 гривень, а 30 - саме 510 гривень);

- за вчинений ОСОБА_2 кримінальний проступок, передбачений частиною 4 статті 358 КК України, з урахуванням частини 2 статті 53 КК України, йому також слід призначити основне покарання у виді штрафу у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 510 гривень.

Разом з цим, оскільки ОСОБА_2 вчинив два кримінальні проступки, тобто має місце сукупність кримінальних правопорушень, суд застосовує положення частини 1 статті 70 КК України за якими, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

При цьому застосовуючи вказану норму кримінального закону, суд враховує роз`яснення Пленуму Верховного Суду України щодо її застосування, які не втратили своєї актуальності та вказані у пункті 21 постанови від 24 жовтня 2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання". Зокрема про те, що однакові за видом і розміром покарання поглиненню не підлягають, крім випадку коли вони призначені у максимальних межах санкцій статей (санкцій частин статті) КК України.

Отже, оскільки суд призначив ОСОБА_2 , за кожне вчинене ним кримінальне правопорушення однакові за видом і розміром основні покарання у виді штрафу у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (що складає 510 гривень), і кожне покарання призначене судом не у максимальних межах санкцій частини 1 та частини 4 статті 358 КК України, остаточне покарання ОСОБА_2 слід визначити шляхом складання призначених йому покарань.

При цьому суд врахував положення частини 2 статті 70 КК України за якими, при складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання.

І відзначає, що більш суворе покарання передбачене саме частиною 1, а не частиною 4 статті 358 КК України, оскільки межами такого покарання як штраф, за частиною 1 статті 358 КК України є сума до 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (що складає 17000 гривень), а за частиною 4 статті 358 КК України тільки до 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (що складає 850 гривень).

Отже, зважаючи на все вище викладене, суд призначає ОСОБА_2 остаточне покарання за вчинені ним кримінальні правопорушення, передбачені частиною 5 статті 27 і частиною 1 статті 358 та частиною 4 статті 358 КК України, у вигляді штрафу у розмірі 1020 (одна тисяча двадцять) гривень, шляхом повного складання призначених покарань.

Щодо процесуальних витрат.

Положеннями пункту 3 частини 1 статті 118 КПК України передбачено, що процесуальні витрати складаються з витрат, пов`язаних із залученням експертів.

А згідно з частиною 2 статті 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Сторона обвинувачення підтвердила доказами (а.с.41-46 матеріалів кримінального провадження), що держава Україна понесла витрати на залучення експертів, на загальну суму 2265 гривень 36 копійок, а тому із ОСОБА_2 слід стягнути вказані витрати.

Щодо речових доказів і документів.

В силу положень частини 9 статті 100 КПК України, питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатись до набрання рішенням законної сили. При цьому, частина 9 статті 100 КПК України прямо передбачає, як суду треба вирішити питання про долю конкретних речових доказів і документів.

Тож, на виконання положень частини 9 статті 100 КПК України, суду слід вирішити долю речових доказів і документів наступним чином:

- цифровий носій компакт диск DVD-R із матеріалами відеозапису та копію постанови серії БАД № 704693, долучену до матеріалів кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження;

- посвідчення водія серія та номер НОМЕР_1 від 19.07.2018 року, яке знаходиться у Івано-Франківському НДЕКЦ МВС - знищити.

Щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області ОСОБА_5 від 29 листопада 2022 року, було накладено арешт на посвідчення водія серія та номер НОМЕР_1 від 19.07.2018 року (а.с.35 матеріалів кримінального провадження).

За положеннями частини 4 статті 174 КПК України, одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, суд вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Тому, оскільки суд ухвалює обвинувальний вирок, а вказане посвідчення конфіскації не підлягають, а підлягає знищенню, арешт, накладений на вказане майно слід скасувати.

Таким чином, на підставі всього викладеного і керуючись статтями 1-33,36,37,42,45-52,55,61-62,75-110,113-129,170-211,290-293,302,318-371,373-77,381,382,392-395,532 КПК України, суд

у х в а л и в:

Визнати ОСОБА_2 винуватим у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 27 і частиною 1 статті 358 КК України.

Призначити ОСОБА_2 , за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене частиною 5 статті 27 і частиною 1 статті 358 КК України основне покарання у виді штрафу у розмірі 510 (п`ятсот десять) гривень.

Визнати ОСОБА_2 винуватим у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 358 КК України.

Призначити ОСОБА_2 , за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 358 КК України основне покарання у виді штрафу у розмірі 510 (п`ятсот десять) гривень.

За сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом повного складання призначених покарань, призначити ОСОБА_2 за вчинені ним кримінальні правопорушення, передбачені частиною 5 статті 27 і частиною 1 статті 358 та частиною 4 статті 358 КК України, остаточне покарання у вигляді штрафу у розмірі 1020 (одна тисяча двадцять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 2265 (дві тисячі двісті шістдесят п`ять) гривень 36 (тридцять шість) копійок на користь держави Україна, у якості компенсації витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Речові докази у вигляді: цифрового носія - компакт диск DVD-R, із матеріалами відеозапису та копію постанови серії БАД № 704693, долучену до матеріалів кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження; посвідчення водія, серія та номер, НОМЕР_1 від 19.07.2018 року, яке знаходиться у Івано-Франківському НДЕКЦ МВС - знищити.

Скасувати арешт посвідчення водія, серія та номер НОМЕР_1 від 19.07.2018 року, накладений ухвалою слідчого судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області ОСОБА_5 від 29 листопада 2022 року.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених частиною 1 статтею 394 КПК України, шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку надіслати всім учасникам судового провадження.

Учасники судового провадження, також, мають право отримати копію вироку в Коломийському міськрайонному суді Івано-Франківської області.

Суддя ОСОБА_6 ОСОБА_7