Номер провадження: 11-сс/813/1447/22
Справа № 495/7906/22 1-кс/495/2062/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

30.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеконференції апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 08.10.2022 у кримінальному провадженні № 0001185 від 07.10.2022 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого 4 ст. 296 КК України,

УСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області та обрано у відношенні ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Білгород-Дністровський Одеської області, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 05.12.2022 включно в умовах ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор із визначенням розміру застави в сумі 208000 грн. (80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) з покладенням в разі внесення застави обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Рішення слідчого судді вмотивовано тим, що слідчим та прокурором доведено обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та наявність ризиків передбачених п. 1-3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, зокрема переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, знищення, переховування або спотворення будь-якої речі чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинення іншого кримінального правопорушення та незаконного впливу на потерпілого та свідків.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що матеріали справи не містять доказів обґрунтованості підозри відносно ОСОБА_8 , зокрема в матеріалах справи відсутня заява потерпілого ОСОБА_10 про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, пам`ятка чи постанова слідчого про визнання ОСОБА_10 потерпілим, протоколи допиту свідків, копія медичного документації щодо наявності у ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, матеріали відеозапису з камер спостереження, протокол огляду місця події, протокол вилучення та огляду заздалегідь заготовленого спеціального пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень предмета, визнання такого предмета речовим доказом.
В тексту повідомлення про підозру зазначено про нанесення ОСОБА_8 удару кулаком в область голови потерпілого, проте стосовно здійснення пострілу вказано про вчинення таких дій іншим підозрюваним ОСОБА_11 , а не ОСОБА_8 . З протоколу допиту потерпілого вбачається про здійснення в нього пострілу «світлим хлопцем», що свідчить про непричетність ОСОБА_8 до такого пострілу. Також потерпілий вказує про здійснення ним пострілів з пістолету для відстрілу гумовими кулями Форт 12 ПМ И159 відносно підозрюваних, від чого вони отримали тілесні ушкодження. Таким чином, ОСОБА_8 не вчиняв хуліганських ді відносно потерпілого, тому слідчий суддя дійшов хибного висновку щодо розумності підозри ОСОБА_8 .

Слідчий суддя не звернув уваги на недоведеність прокурором існування ризиків, зазначених у ст. 1777 КПК.

Зокрема тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 не може бути підставою для обрання йому найсуворішого запобіжного заходу, за відсутності інших обставин, які дають підстави для застосування виняткового запобіжного заходу.

Слідчий суддя залишив поза увагою, що ОСОБА_8 раніше не судимий, не врахував міцність соціальних зв`язків підозрюваного наявність в нього родини, постійного місця проживання, нерухомого майна.

Інші ризики прокурором також не доведені. Зокрема ОСОБА_8 не має наміру ухилитись від слідства та суду, не має на меті знищити якісь речі чи документи, адже усі речі та документи, що мають значення для провадження були вилучені. Не має мети підозрюваний й незаконно впливати та потерпілого та свідків та цей ризик у клопотанні слідчого взагалі не наводився. Мета перешкоджати кримінальному провадженню також не доведена, оскільки підозрюваний має захисника та правовим шляхом буде доводити свою невинуватість.

Слідчий суддя визначив непомірний розмір застави як альтернативний запобіжний захід, підозрюваний не працює, грошових коштів на банківському рахунку не має.

Позиції учасників апеляційного розгляду

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.
Прокурор ОСОБА_6 просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги та ухвалу слідчого судді залишити без змін.
Підозрюваний ОСОБА_8 належним чином повідомлений про день, час та місце апеляційного розгляду, клопотань про розгляд апеляційної скарги за його участі суду не подавав.
Враховуючи, що в силу ч. 4 ст. 401, ч 4 ст. 405, 422 КПК України участь підозрюваного на стадії апеляційного перегляду не є обов`язковою, з огляду на позиції сторін, апеляційна скарга підлягає розгляду в його відсутності.

Мотиви апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, позиції сторін, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно з положеннями ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ухвала слідчого судді наведеним вимогам закону у повній мірі відповідає.
Відповідно до ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є таким, який застосовується у виключних випадках, тобто, коли застосування більш м`якого запобіжного заходу може завадити виконанню завдання кримінального провадження.
Відповідно до п. 4 ч. 2 , ч. 3, ч. 4 ст. 183 КПК запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як зокрема до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Цих вимог закону слідчим суддею належно дотримано.
Так, з матеріалів справи вбачається, що слідчим відділом Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001185 від 07.10.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого 4 ст. 296 КК України.
За версією досудового розслідування ОСОБА_11 06.10.2022 близько 19:40 год, діючи у групі осіб разом з ОСОБА_8 та іншою невстановленою слідством особою, маючи при собі заздалегідь заготовлений предмет спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень, схожий на обріз гладко ствольної рушниці, який ОСОБА_8 носив при собі у сумці-рюкзаку, про що чітко був обізнаний ОСОБА_11 , перебуваючи у громадському місці приміщенні супермаркету «Сонячний» у м. Білгород-Дністровському Одеської області, а потім на вулиці перед цією будівлею, використовуючи малознаний привід, грубо порушили громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, виражались нецензурною лайкою, заподіяли потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження, потім ОСОБА_8 дістав з рюкзаку обріз гладкоствольної мисливської рушниці, які підозрювані стали демонструвати потерпілому та погрожували ним, після чого ОСОБА_11 з обрізу гладкоствольної мисливської рушниці вчинив постріл у потерпілого ОСОБА_10 , спричинивши тілесне ушкодження у виді рваної рани нижньої третини правої гомілки.
07.10.2022 ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 208 КПК (а.с. 13-14) та цього ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України (а.с. 15-16).
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги про незаконність ухвали слідчого судді, який, на думку апелянта, безпідставно визнав підозру обґрунтованою, міркування захисника щодо неправильної кваліфікації дій підозрюваного, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Частиною 1 ст. 194 КПК України визначено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення.

У зв`язку з тим, що чинними нормами кримінального процесуального законодавства не надано оцінку поняттю «обґрунтована підозра» та не визначено єдиних критеріїв підходу до встановлення її наявності у кримінальному провадженні, в оцінці цього питання суд користується практикою Європейського суду з прав людини, яка, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ, є джерелом права.
Так, у рішеннях «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» під обґрунтованою підозрою Європейський суд розуміє існуючі факти або інформацію, яка може переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити кримінальне правопорушення.
Крім того, ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення особі.
Отже, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, та які не повинні бути переконливими в тій мірі, щоб звинуватити особу у його вчиненні, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування.
Таким чином, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих стороною обвинувачення доказів тих самих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали, на підставі наданих стороною обвинувачення матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю доказів, перелік яких додано до клопотання слідчого, зокрема: протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 від 07.10.2022 про обставини вчинення щодо нього злочину підозрюваним ОСОБА_11 , який діяв у групі з двома з іншими чоловіками (а.с. 7-8), протоколом огляду відеозапису з камер відеоспостереження супермаркету «Сонячний» з доданою фототаблицею, в яких зафіксовано перебіг подій, що мали місце 06.10.2022 за участі підозрюваних та потерпілого (а.с. 16-31).

Водночас, слідчий суддя слушно наголосив, що на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, зокрема, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинуватою у вчиненні злочину.
Колегія суддів погоджується із фактичними обставинами, встановленими слідчим суддею, оскільки стороною обвинувачення до клопотання про застосування запобіжного заходу надані матеріали, якими підтверджують ймовірну причетність ОСОБА_8 до скоєння інкримінованого їй злочину за обставин, встановлених в оскаржуваній ухвалі.
Доводи захисника про те, що у потерпілого з обрізу стріляв саме ОСОБА_11 , а не ОСОБА_8 , що на думку апелянта, спростовує підозру ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 296 КК, є неприйнятними, оскільки ОСОБА_8 інкримінується вчинення злочину у співучасті, групою осіб, при цьому за версією слідства саме ОСОБА_8 тримав при собі у рюкзаку обріз гладкствольної зброї, про що був обізнаний ОСОБА_11 , який в ході вчинення хуліганства групою осіб, дістав та використав проти потерпілого цей обріз, вчинивши в нього постріл. Крім того ОСОБА_8 мав при собі також заздалегідь пристосований для нанесення тілесних ушкоджень предмет, схожий на палицю, та підозрювані демонстративно погрожували ним потерпілому.
Доводи захисника про відсутність у матеріалах справи заяви потерпілого про злочин, висновків судово-медичних експертиз, протоколів допиту свідків, відеозапису з камер відеоспостереження, тощо є неприйнятними, оскільки з моменту початку досудового розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР 06.10.2022 (а.с. 6) до моменту постановлення слідчим суддею оскаржуваної ухвали минуло лише 2 дні, тому очевидно, що слідчий на початковому етапі досудового розслідування не міг володіти всією сукупністю доказів у провадженні, оскільки для здійснення слідчих дій - допиту свідків, отримання висновків експерта потрібен час.
Проте на даному етапі зібрано достатньо доказів, які вказують на причетність ОСОБА_8 до вчинення хуліганства відносно потерпілого ОСОБА_10 у складі групи осіб.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які стали підставою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, колегія суддів зазначає наступне.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.
При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, а така можливість в даному кримінальному провадженні, з огляду на характер злочину, що розслідується та наразі інкримінується ОСОБА_8 , об`єктивно та беззаперечно, існує.
Співставляючи доводи клопотання слідчого з обґрунтуванням, наведеним в оскаржуваній ухвалі, на предмет наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про його наявність, з огляду на те, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, який передбачає можливість призначення основного покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, а тому, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за його вчинення у разі доведення вини, останній може переховуватися від слідства та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Колегія суддів враховує, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 р. Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Суд першої інстанції вірно врахував вказані обставини та обґрунтовано встановив, що в даному конкретному випадку тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному породжує об`єктивний ризик можливого переховування від суду.

Передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України ризик знищення, переховування або спотворення будь-якої речі чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, обумовлений тим, що заздалегідь пристосовані та заготовлені предмети, призначені для заподіяння тілесних ушкоджень, які використовувались підозрюваним ОСОБА_8 на теперішній час не відшукані.

Передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків обумовлений тим, що досудове розслідування розпочато 06.10.2022 року та проведено лише першочергові слідчі дії, слідством продовжуються пошук та допити очевидців злочину.

При встановленні цього ризику слідчий суддя обґрунтовано враховував встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання потерпілого та свідків отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта- судом усно шляхом допиту осіб в судовому засіданні. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку ст. 225 КПК, тобто ризик впливу на потерпілого та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань.

Передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризик вчинення іншого кримінального правопорушення обумовлений тим, що ОСОБА_8 не працює, на має постійного держала доходів, міцних соціальних зв`язків, підтримує стосунки з особи, раніше судимими.

Відомості, що характеризують підозрюваного, на які посилається у апеляційній скарзі захисник, зокрема вперше притягнення до кримінальної відповідальності, наявність місця реєстрації та проживання, не спростовують і не зменшують вказані ризики. Ці обставини існували і на момент вчинення інкримінованого йому злочину, та жодним чином не виступили стримуючим фактором в його поведінці.
Всупереч доводам апелянта, матеріали справи не містять відомостей про обставини, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою.
Крім того колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя обговорив можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу та визначив альтернативний запобіжний захід у виді застави.
У разі внесення застави ОСОБА_8 буде негайно звільнений з-під варти та має виконувати обв`язки, покладені на нього слідчим суддею оскаржуваною ухвалою.
Щодо доводів скарги про завідому непомірність визначеного судом розміру застави для обвинуваченого колегія суддів наголошує на наступному.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину, від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Позиція Європейського суду з прав людини стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та визначення її розміру, цілковито відображується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року. Суд підтвердив, що відповідно до вказаної статті Конвенції внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Таким чином, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Отже, положення КПК та практика ЄСПЛ орієнтують Суд на такі критерії, які слід врахувати при визначені розміру застави: (1) обставини кримінального правопорушення; (2) особливий характер справи; (3) майновий стан підозрюваного; (4) його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; (5) масштаб його фінансових операцій; (6) даних про особу підозрюваного; (7) встановлені ризики, передбачених статтею 177 КПК; (8) «професійне середовище» підозрюваного; (9) помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин (10) шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

У рішенні у справі «Мангурас проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суму застави необхідно оцінювати за ступенем впевненості, що можлива перспектива втрати застави буде діяти як достатній стримувальний фактор, щоб розвіяти будь-яке бажання втекти.

Аналогічної думки ЄСПЛ дотримався в справі «Істоміна проти України», де зазначив, що гарантія, передбачена пунктом 3 статті 5 Конвенції, має на меті забезпечити не відшкодування будь-яких збитків, а лише присутність обвинуваченого на судовому засіданні.

З огляду на встановлені судом відомості по особу обвинуваченого, з урахуванням тяжкості злочину, що йому інкримінується та встановлених судом ризиків, колегія суддів погоджується з висновком суду, що в даному кримінальному провадженні, саме застава у максимальному розмірі буде діяти як достатній стримувальний фактор та забезпечить належне виконання ним процесуальних обов`язків, зможе запобігти встановленим ризикам, в разі її внесення та звільнення підозрюваного з-під варти.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, суд апеляційної інстанції має право:
1) залишити ухвалу без змін;
2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 із визначенням розміру застави та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст. ст. 404, 405,418, 419, 422, 532 КПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 08.10.2022 у кримінальному провадженні № 0001185 від 07.10.2022 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого 4 ст. 296 КК України - без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4