Справа № 755/9938/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" березня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання захисника засудженого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровоград, українця, громадянина України, працюючого неофіційно водієм, з неповною середньою освітою, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 . Засуджений 20 лютого 2006 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі та із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки, -

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 20.02.2006 року ОСОБА_3 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України, останнього звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки та відповідно до ст. 76 КК України, його зобов`язано: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи; повідомляти орган кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації до органу кримінально-виконавчої системи.

Захисник засудженого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку засудженого ОСОБА_3 . У подальшому, захисник ОСОБА_4 направив уточнення до клопотання, які мотивував тим, що ОСОБА_3 засуджений 20.02.2006 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки. Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.01.2008 року (справа № 5-02/08) замінено іспитовий строк ОСОБА_3 , згідно з вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 20.02.2006 року, на 2 роки позбавлення волі.

Стороною захисту до Кропивницького апеляційного суду подано апеляційну скаргу на постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.01.2008 року (справа № 5-02/08), якою задоволено подання Кіровської служби по виконанню покарання та замінено іспитовий строк ОСОБА_3 , згідно з вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 20.02.2006 року, на 2 роки позбавлення волі.

Так, ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 09.02.2023 року (справа № 5-02/08), яка набрала законної сили, задоволено апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 та скасовано постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 січня 2008 року про скасування звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням та направлення останнього для відбування покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки і припинено розшук засудженого ОСОБА_3 .

Оскільки на даний час змінилися обставини провадження, а саме, скасовано постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 січня 2008 року, сторона захисту вважає, що ОСОБА_3 необхідно звільнити від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 20 лютого 2006 року (справа № 1-121/06), яким призначено ОСОБА_3 покарання до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 24 грудня 2015 року в справі № 5-324кс15, держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання. За таких обставин, застосування статті 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності. Однак, ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку, є особливим юридичним фактом, питання вирішення якого належить до компетенції суду, а отже, цей факт слід встановлювати з дотриманням вимог процесуальної форми.

У даному випадку, Кіровський районний суд м. Кіровограда не виконав свою функцію, задовольнив подання Кіровської служби по виконанню покарання з формальних підстав, більш того, без належного повідомлення, за відсутністю засудженого ОСОБА_3 , без з`ясування причин, тобто, безпідставно в оскаржуваній постанові від 23.01.2008 року вказав, що ОСОБА_3 умисно не робить для себе ніяких висновків відносно своєї поведінки, не бажає стати на шлях виправлення, не виконує обов`язки і залишається небезпечною для суспільства особою.

Однак, колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду вважала, що направлення ОСОБА_3 у місця позбавлення волі для відбування покарання майже через 17 років після ухвалення вироку із-за того, що він не обізнаний у деталях реєстрації в органах кримінально-виконавчої інспекції та юридично безграмотний, а також із-за формального оголошення його у розшук, не відповідає принципам гуманності, виваженості і розсудливості.

Також, колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду враховувала, що ОСОБА_3 , хоча і неофіційно, але працює, має постійне місце проживання, до адміністративної відповідальності не притягувався, нового злочину в період іспитового строку не скоював, утримує дитину інваліда.

Таким чином, Кропивницький апеляційний суд своїм рішенням встановив, що оголошення ОСОБА_3 у розшук було формальним, що також підтверджує те, що особа не ухилялася від органів державної влади для відбування покарання.

Зокрема, відбування покарання у вигляді іспитового строку майже через 17 років після вчинення кримінального правопорушення не є раціональним та розсудливим заходом, оскільки за цей проміжок часу засуджений ОСОБА_3 своєю сумлінною, законослухняною поведінкою довів, що мета покарання досягнута і без застосування заходів примусу з боку держави.

Так, оскільки строк давності виконання вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 20 лютого 2006 року у справі № 1-121/06 не переривався і формально минув, наявні усі підстави для звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_4 клопотання підтримав, зазначивши, що відповідно до норм КПК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано у строк 5 років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше 5 років за тяжкий злочин. Вказаний строк переривається у разі ухилення засудженого від виконання обвинувального вироку, але Кропивницьким апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_3 не ухилявся від суду та у розшук його було оголошено формально. Після ухвалення даного вироку ОСОБА_3 нових злочинів не вчиняв, до адміністративної відповідальності не притягувався, одружився та має на утриманні малолітню дитину. Завданням кримінального законодавства є виправлення особи і на даний час таке завдання виконане.

Засуджений ОСОБА_3 клопотання підтримав та пояснив, що йому не було відомо про ухвалення відносно нього обвинувального вироку і його копію він не отримував.

Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання.

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строк, сплив яких є безумовною підставою звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання. За таких обставин, застосування ст. 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строків давності.

Згідно із ст. 152 КВК України, однією з підстав звільнення від відбування покарання для органів виконання покарань є закінчення строків давності виконання обвинувального вироку.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 80 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини 1 цієї статті, подвоюються. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Отже, стаття 80 КК України застосовується в разі, якщо у встановлений законом строк обвинувальний вирок не був виконаний за умови, що засуджений не ухилявся від відбування покарання та не вчинив нового кримінального правопорушення.

Згідно із п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до суду, який ухвалив вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 1, 10 (в частині клопотання про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53 Кримінального кодексу України), 12 (у разі якщо вирішення питання необхідне в зв`язку із здійсненням судового розгляду, воно вирішується судом, який його здійснює), 14 частини першої статті 537, статті 538 цього Кодексу.

Як вбачається із долучених до клопотання матеріалів, вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 20.02.2006 року ОСОБА_3 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі волі та на підставі ст. 75 КК України, останнього звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки та відповідно до ст. 76 КК України, його зобов`язано: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи; повідомляти орган кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації до органу кримінально-виконавчої системи.

ПостановоюКіровського районного суду м. Кіровограда від 23.01.2008 року замінено іспитовий строк ОСОБА_3 згідно вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 20.02.2006 року на 2 роки позбавлення волі, оскільки останній на шлях виправлення не став, не виконує покладені на нього вироком суду обов`язки та перебуває у розшуку. Строк відбуття покарання рахувати з часу затримки засудженого.

Проте, у подальшому, за апеляцією сторони захисту, ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 09.02.2023 року скасовано постановуКіровського районного суду м. Кіровограда від 23.01.2008 року та у задоволенні подання Кіровської служби по виконанню покарань щодо скасування звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням та направлення останнього у місця позбавлення волі для відбування покарання у виді позбавлення волі відмовлено, розшук засудженого ОСОБА_3 припинено.

Зокрема, в указаній вище ухвалі зазначено, що колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду вважає, що направлення ОСОБА_3 у місця позбавлення волі для відбування покарання майже через 17 років після ухвалення вироку із-за того, що він не обізнаний у деталях реєстрації в органах кримінально-виконавчої інспекції та юридично безграмотний, а також із-за формального оголошення його у розшук, не відповідає принципам гуманності, виваженості і розсудливості. Також враховує, що ОСОБА_3 , хоча і неофіційно, але працює, має постійне місце проживання, до адміністративної відповідальності не притягувався, нового злочину в період іспитового строку не скоював, утримує дитину інваліда.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 5-324кс15 (постанова від 24 грудня 2015 року) ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом, який може бути підтверджений лише обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Вищевикладене свідчить про те, що для звільнення від відбування покарання ОСОБА_3 у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку на підставі п. 3 ч. 1 ст. 80 КК України, правові перешкоди для такого звільнення відсутні.

Таким чином, суд вважає, що клопотання захисника засудженого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку засудженого ОСОБА_3 , підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, п. 3 ч. 1 ст. 80 КК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Клопотання захисника засудженого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

ОСОБА_3 звільнити від покарання, призначеного за вироком Дніпровським районним судом м. Києва від 20 лютого 2006 року, у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду.

Суддя