Дата документу 08.12.2022 Справа № 318/1011/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 318/1011/19 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/723/22 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор»,

захисника -адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула 8 грудня 2022 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника - адвоката ОСОБА_9 , потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 на вирок колегії суддів Василівськогорайонного суду Запорізької області від 24 листопада 2021 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кам`янка-Дніпровська Запорізької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

6 березня 2019 року, приблизно о 2 годині 20 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у приміщенні жилої кімнати будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, що виникли під час конфлікту в ході спільного вживання спиртних напоїв з ОСОБА_12 , усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння смерті ОСОБА_12 та бажаючи їх настання, діючи умисно, достовірно усвідомлюючи, що голова являється життєво важливою частиною тіла людини, взяв своїми руками дерев`яний стілець за спинку та ним наніс один удар в область голови та тулубу останнього, від якого стілець зламався, а ОСОБА_12 лишився стояти на ногах, та, продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне заподіяння смерті ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , взяв своїми руками за спинку інший дерев`яний стілець та ним наніс ще один удар в область голови та тулубу ОСОБА_12 , від якого стілець також зламався, а потерпілий впав на крісло. Після чого, ОСОБА_7 взяв у праву руку дерев`яну ніжку від розламаного стільця, та нею наніс декілька (не менше 4) ударів по голові в область обличчя та лівої лобно-тім`яної зони голови, тулубу, верхніх та нижніх кінцівках потерпілого, чим спричинив згідно висновку судової медичної експертизи № 98 від 7 березня 2019 року відкриту черепно-лицьову травму, яка виразилася ранами, саднами, синцем голови, пошкодженням твердої та м`якої мозкових оболонок, переломами кісток склепіння і основи черепу, субарахноїдальними крововиливами, переломами носових кісток, яка ускладнилася розвитком набряку головного мозку, який і став безпосередньою причиною смерті і має ознаки тяжкого тілесного ушкодження. Крім того, спричинив наступні тілесні ушкодження: синець, садна на шиї; садна, рани, синці на верхній та нижній кінцівках, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень, в причинному зв`язку з настанням смерті не знаходяться. Таким чином, ОСОБА_7 , діючи умисно, маючи умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті іншій людині, умисно вбив ОСОБА_12 .

Вироком колегії суддів Василівського районного суду Запорізької області від 24 листопада 2021 року:

ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, і йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 11 (одинадцять) років.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою ухвалено залишити до набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з дати його затримання в порядку ст. 208 КПК України, тобто з 6 березня 2019 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задоволено частково.

У відшкодування шкоди, спричиненої злочином, стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_13 майнову шкоду шляхом здійснення щомісячних платежів у розмірі 4 115,98 грн., починаючи з 6 березня 2019 року і до досягнення дитиною ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вісімнадцяти років, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_5 року, протягом 20 місяців.

Скасовано арешти майна, накладені ухвалами слідчого судді Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 7 березня 2019 року провадження №1-кс/318/208/2019, 7 березня 2019 року провадження №1-кс/318/209/2019, 18 березня 2019 року провадження №1-кс/318/237/2019.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційних скарг

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не погоджується з оскаржуваним вироком, оскільки вважає його незаконним та занадто суворим, просить його скасувати.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він сам викликав поліцію о 2 год. 50 хв. та медичну допомогу, проте його затримали до реєстрації повідомлення про вчинення кримінального правопорушення і огляд місця події проводили у його відсутність як володільця домоволодіння та добровільної згоди дружини, не роз`яснивши йому відразу після фактичного затримання право мати адвоката.

Зазначає, що слідчо-оперативна група не могла за п`ять хвилин доїхати з м. Кам`янка-Дніпровська до с. Дніпровка.

При дослідженні відеозапису протоколу огляду місця події встановлено, що під ногами вбитого ОСОБА_12 знаходився ніж, яким він був озброєний, коли вдруге накинувся на нього. З відеозапису вбачається, що судовий медичний експерт стягував тіло вбитого на підлогу, протягнувши тулубом саме по ножу, знищивши таким чином всі сліди, тому під час експертизи на поверхнях дерев`яних фрагментів та на поверхні ножа слідів папілярних узорів не виявлено. З відео вбачається, що слідчий о 13 год. 14 хв. повідомила, що огляд місця події завершений та труп вбитого ОСОБА_12 було забрано на експертизу. Проте, відповідно до висновку експерта № 98 вбачається, що огляд місця події проведено з 5 год. 30 хв. до 9 год. 00 хв. Рідина склоподібного тіла ока на місці події вилучалась о 7 год. 52 хв. Вважає вказаний висновок експерта неналежним доказом.

Таким чином, протокол огляду місця події та відеозапис до нього є недопустимим доказом, оскільки був проведений без надання йому можливості скористатися правом на захист, а процедура узаконювання огляду місця події не відповідає вимогам КПК.

В обвинувальному акті стороною обвинувачення формулювання обвинувачення фактично замінене викладенням обставин вчинення злочину, які прокурор вважав встановленими, без формулювання конкретного обвинувачення, що є порушенням вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Вказує, що судом неправильно встановлені обставини смерті ОСОБА_12 , мотив та умисел його дій. Згідно його показань, показань свідка ОСОБА_14 , потерпілої ОСОБА_15 ввечері 05.03.2019 року ОСОБА_12 залишився у с. Новодніпровка та вживав спиртне. Перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння потерпілий прийшов до нього додому, де вони разом вживали спиртні напої. Під час розмови виникла суперечка і потерпілий почав наносити йому тілесні ушкодження, збив з ніг, бив руками і ногами, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи. Через реальну загрозу нанесення тілесних ушкоджень кухонним ножем він був вимушений застосувати кухонні стільці. Таким чином, стверджує, що він перебував у стані необхідної оборони внаслідок протиправних дій ОСОБА_12 . Також зазначає, що згідно його показань та показань потерпілої ОСОБА_10 її чоловік за статурою був більшим та міцнішим за нього. Після завершення бійки він зателефонував до поліції та швидкої допомоги, повідомив про обставини вчиненого та чекав їх приїзду.

Також зазначає, що ступінь алкогольного сп`яніння ОСОБА_12 більш ніж в два рази перевищував ступінь алкогольного сп`яніння його. Тобто, ОСОБА_12 фактично не мав можливості усвідомлювати та контролювати свої дії, також у останнього був відсутній больовий синдром. Свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 пояснили суду, що він не конфліктний та спокійний, навпаки ОСОБА_12 після вживання алкогольних напоїв був агресивним, провокував людей на конфлікти.

Таким чином, його дії слід кваліфікувати за ст. 118 КК України, як умисне вбивство, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони.

Крім того, зазначає, що призначене йому покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та його особі. Так, він раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, одружений, офіційно не працевлаштований, однак займається особистим підсобним господарством. Пом`якшуючими покарання обставинами є з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

При цьому, просить виключити обтяжуючу покарання обставину, оскільки він діяв в умовах захисту від злочинних дій ОСОБА_12 , який вчиняв неправомірні дії у стані сильного, небезпечного для життя, алкогольного сп`яніння, що фактично позбавляло потерпілого можливості контролювати та усвідомлювати свої дії. Фактично віктимна поведінка ОСОБА_12 призвела до конфлікту та вчинення ним протиправних дій. Допитані судом свідки зазначали, що ОСОБА_12 вживав алкогольні напої, після чого був агресивним та конфліктним.

Також після вчинення протиправних дій він викликав поліцію та дочекався її приїзду, в ході досудового розслідування співпрацював зі слідством, його рідні зверталися до дружини загиблого з пропозицією матеріальної допомоги, щиросердно вибачався перед потерпілими.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_9 не погоджується з оскаржуваним вироком, оскільки докази, що містяться в матеріалах кримінального провадження та досліджені судом, містять численні суперечності, отримані з грубим порушенням норм кримінально-процесуального законодавства. Просить змінити вирок суду, перекваліфікувавши дії ОСОБА_7 з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що протокол огляду місця події та відеозапис до нього є неналежними доказами, оскільки відповідно до змісту протоколу огляд місця події було розпочато о 7 год. 12 хв. та закінчено о 13 год. 14 хв. Обшук проходив на підставі повідомлення оперативного чергового, який зареєстрував повідомлення в ЄО 06.03.2019 року о 4 год. 32 хв. ОСОБА_7 пояснював, що додзвонився до поліції відразу після того, як загроза його життю зникла і він розшукав свій телефон - о 2 год. 50 хв., що узгоджується зі змістом постанови про продовження строків досудового слідства від 25.04.2019 року. Згідно протоколу затримання ОСОБА_7 фактично затримано 06.03.2019 року о 4 год. 00 хв. Таким чином, випливає, що ОСОБА_7 , який сам викликав поліцію і медичну допомогу, затримали до реєстрації повідомлення про вчинення кримінального правопорушення. Протокол огляду місця події містить дані, які суперечать один одному. Повідомлення про скоєний злочин надійшло до поліції 06.03.2019 року о 4 год. 31 хв., відразу після чого на виклик виїхала слідчо-оперативна група. З реєстраційного повідомлення вбачається, що виїзд СОГ був о 4 год. 35 хв., приїзд о 4 год. 40 хв., закінчення о 5 год. 00 хв. Тоді як, їхати автомобілем від відділення поліції, яке знаходиться в м. Кам`янка-Дніпровська, до с. Новодніпровка потрібно щонайменше 19 хвилин. Відповідно до витягу з ЄРДР дата та час внесення відомостей про злочин зазначено 06.03.2019 року о 9 год. 12 хв.

Вказує на відсутність у слідчих відповідних повноважень, оскільки група слідчих була призначена 19.02.2019 року.

ОСОБА_7 було затримано 4 год. 00 хв., натомість в дорученні для надання безоплатної правової допомоги зазначено час, коли повинен прибути адвокат, об 11 год. 19 хв. Також в дорученні вказано, що ОСОБА_7 затримала начальник СВ ОСОБА_18 , а в протоколі затриманні вказано, що ОСОБА_7 затримав слідчий СВ ОСОБА_19 .

При дослідженні відеозапису протоколу огляду місця події було встановлено, що під ногами вбитого знаходився кухонний ніж, яким, як повідомив ОСОБА_7 , був озброєний ОСОБА_12 , коли вдруге накинувся на нього. З відеозапису вбачаться, що судово-медичний експерт стягував тіло вбитого на підлогу, протягнувши тулубом загиблого саме по ножу, знищивши таким чином всі сліди. Саме тому згідно висновку експерта № 1-168 від 29.03.2019 року на поверхнях дерев`яних фрагментів та на поверхні ножа, які були вилучені в ході ОМП слідів папілярних узорів не виявлено.

Також зазначає, що огляд місця події проводився без обвинуваченого ОСОБА_7 .

З відеозапису огляду місця події вбачається, що слідчий о 13 год. 14 хв. повідомила про завершення огляду та труп вбитого ОСОБА_12 було забрано на експертизу. Разом з тим, відповідно до висновку експерта № 98, який провів судово-медичну експертизу трупа, вбачається що огляд місця події 06.03.2019 року проведено з 5 год. 30 хв. до 9 год. 00 хв. Рідина склоподібного тіла ока на місці події вилучалась о 7 год. 52 хв.

Зазначає, що 10.03.2020 року захист звертався до Кам`янсько-Дніпровського районного суду та просив надати ухвали суду та звуко-, відеофіксацію судових засідань, які відбувалися 07.03.2019 року, під час яких розглядалося клопотання слідчого про проведення обшуку житла та узаконення такого обшуку (огляд місця події). 11.06.2020 року захист повторно звернувся з відповідним клопотанням. Ознайомившись із відеофіксацією судового засідання від 07.03.2019 року слідчий повідомила в суді, що огляд місця події був проведений 06.03.2019 року з 7 год. 34 хв. до 14 год. 14 хв., що суперечить самому протоколу, в якому зазначено початок огляду о 7 год. 12 хв., закінчення - о 13 год. 14 хв. Також зазначає, що судове засідання від 07.03.2019 року розпочато о 20 год. 17 хв., а закінчено о 20 год. 30 хв., тобто у поза робочий час.

Таким чином, протокол огляду місця події та відеозапис до нього є недопустимими доказами, оскільки огляд проведений без надання ОСОБА_7 можливості скористатися правом на захист, а процедура узаконювання ОМП не відповідає вимогам КПК.

Вважає висновок експерта № 98 неналежним доказом, оскільки при зверненні із клопотанням до суду про призначення експертизи слідчий не роз`яснила та не забезпечила ОСОБА_7 права на захист, а тому порушила гарантовані права ОСОБА_7 , а саме право на відвід, в тому числі експерту (експертній установі). Про проведену експертизу захист повідомили вже після закінчення досудового розслідування, що є порушенням права на захист. У висновку зазначено, що експерт ознайомився з правами та обов`язками, але в судовому засіданні експерт повідомив, що слідчий, прокурор не ознайомлювали його з правами та обов`язками. Згідно відповіді судді Кам`янсько-Дніпровського районного суду про надання звуко-, відеофіксації судового засідання за наслідками розгляду клопотання про проведення експертизи щодо встановлення причини смерті ОСОБА_12 відсутня інформація про проведення відео- та звукофіксації судового засідання від 07.03.2019 року. Вказана обставина є підставою визнання такого доказу недопустимим.

Допитані свідки ОСОБА_20 , ОСОБА_17 , ОСОБА_21 повідомили, що ОСОБА_7 спокійна та доброзичлива людина, а потерпілий за характером був не завжди врівноважений, у стані алкогольного сп`яніння був агресивний.

В обвинувальному акті стороною обвинувачення формулювання обвинувачення фактично замінене викладенням обставин вчинення злочину, які прокурор вважав встановленими, без формулювання конкретного обвинувачення, що є порушенням вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України. Таким чином, розгляд справи без формулювання обвинувачення є неможливим, а винесене рішення незаконним.

Крім того, орган досудового розслідування встановив, що тривалих неприязних відносин між ОСОБА_7 та ОСОБА_12 не було, а конфлікт мав спонтанний характер, який був навмисно спровокований ОСОБА_12 . Виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, способу, знаряддя злочину, кількості, характеру, локалізації поранень та інших тілесних ушкоджень, причин припинення злочинних дій, поведінки винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунків, органу досудового розслідування слід було кваліфікувати діяння ОСОБА_7 як умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони. Стороною захисту в порядку ст. 303 КПК України було оскаржено повідомлення про підозру, однак суд, розглядав скаргу місяць, після чого ухвалив рішення про сплив строків на оскарження підозри.

Зазначає, що як у ході досудового розслідування, так і в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував, що кухонним стільцем та ніжкою від стільця наніс тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_12 . Однак обставини смерті ОСОБА_12 , мотив та умисел дій ОСОБА_7 встановлені неправильно. Згідно показань ОСОБА_7 , показань свідка ОСОБА_14 , потерпілої ОСОБА_15 ввечері 05.03.2019 року ОСОБА_12 залишився у с. Новодніпровка та вживав спиртне. Перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння потерпілий прийшов до нього додому, де вони разом вживали спиртні напої. Під час розмови виникла суперечка і потерпілий почав наносити йому тілесні ушкодження, збив з ніг, бив руками і ногами, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи. ОСОБА_7 зміг підвестися. Після чого, ОСОБА_12 взяв зі столу кухонний ніж та почав наближатися зі словами погрози вбити ОСОБА_7 , що підтверджується протоколом огляду місця події, під час якого виявлено ніж. Через реальну загрозу нанесення тілесних ушкоджень кухонним ножем ОСОБА_7 був вимушений застосувати кухонні стільці. Таким чином, стверджує, що ОСОБА_7 перебував у стані необхідної оборони внаслідок протиправних дій ОСОБА_12 . Також зазначає, що згідно показань ОСОБА_7 та показань потерпілої ОСОБА_10 її чоловік за статурою був більшим та міцнішим за обвинуваченого. Після завершення бійки ОСОБА_7 зателефонував до поліції та швидкої допомоги, повідомив про обставини вчиненого та чекав їх приїзду.

Також зазначає, що ступінь алкогольного сп`яніння ОСОБА_12 більш ніж в два рази перевищував ступінь алкогольного сп`яніння ОСОБА_7 . Тобто, ОСОБА_12 фактично не мав можливості усвідомлювати та контролювати свої дії. Свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 пояснили суду, що ОСОБА_7 не конфліктний та спокійний, навпаки ОСОБА_12 після вживання алкогольних напоїв був агресивним, провокував людей на конфлікти.

Таким чином, дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ст. 118 КК України, як умисне вбивство, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони.

Крім того, зазначає, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Так, ОСОБА_7 раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, одружений, офіційно не працевлаштований, однак займається особистим підсобним господарством. Пом`якшуючими покарання обставинами є з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

При цьому, просить виключити обтяжуючу покарання обставину, оскільки ОСОБА_7 діяв в умовах захисту від злочинних дій ОСОБА_12 , який вчиняв неправомірні дії у стані сильного, небезпечного для життя, алкогольного сп`яніння, що фактично позбавляло потерпілого можливості контролювати та усвідомлювати свої дії. Фактично віктимна поведінка ОСОБА_12 призвела до конфлікту та вчинення ОСОБА_7 протиправних дій. Допитані судом свідки зазначали, що ОСОБА_12 вживав алкогольні напої, після чого був агресивним та конфліктним.

Також після вчинення протиправних дій ОСОБА_7 викликав поліцію та дочекався її приїзду, в ході досудового розслідування співпрацював зі слідством, його рідні зверталися до дружини загиблого з пропозицією матеріальної допомоги, щиросердно вибачався перед потерпілими.

В спільній апеляційній скарзі потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не погоджуються з оскаржуваним вироком, вважають його необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Просять скасувати вирок суду в частині призначеного покарання ОСОБА_7 та призначити йому максимальне покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 115 КК України. Цивільний позов ОСОБА_10 задовольнити в повному обсязі, стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням в розмірі 1 890 021 грн.

В обґрунтування своїх вимог зазначають, що суд, даючи оцінку діям та призначаючи покарання, не в повній мірі врахував обставини правопорушення, визнав обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, щире каяття, яке виразилося у визнанні своєї вини у вчиненому кримінальному правопорушенні, виклик ОСОБА_7 швидкої допомоги та співробітників поліції на місце події. Зазначають, що обвинувачений ОСОБА_7 як на досудовому розслідуванні, так і в суді вів себе зухвало, сперечався з потерпілими та намагався довести, що вони не знають свого чоловіка та батька, і саме загиблий винен у своїй смерті, а ОСОБА_7 лише захищався, бо злякався за своє життя. На досудовому розслідуванні та навіть під час судового розгляду в суді обвинувачений вину не визнавав, наполягав на самозахисті, хоча всі обставини свідчать про протилежне. При проведенні судової психіатричної експертизи ОСОБА_7 також зазначив, що вбивати не хотів, а лише захищався. Все це свідчить лише про бажання вигородити себе, як і визнання провини - бажання мати обставини, що пом`якшують покарання.

Вказують, що за час судового розгляду обвинувачений жодним чином не намагався надати матеріальну допомогу родині потерпілого, достеменно будучи повідомлений про те, що у вбитого залишилась неповнолітня донька, яка потребує коштів на утримання.

Суд не звернув увагу на особу обвинуваченого, який на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, що виникли під час конфлікту в ході спільного вживання спиртних напоїв, жорстоко, холоднокровно, наніс потерпілому ОСОБА_12 численні удари по голові в область обличчя та лівої лобно-тім`яної зони голови, тулубу, верхніх та нижніх кінцівок. Кількість нанесених ударів по голові, згідно висновків експертиз не менше 4, їх хаотичне розташування, свідчить про те, що обвинувачений з особливою жорстокістю, завдаючи удари, не міг зупинитися та мав на меті саме вбивство потерпілого. Тому неможливо визначати стосовно нього як обставину, що пом`якшує покарання, чи як складову щирого каяття виклик швидкої допомоги, оскільки під час виклику він повідомив, що невідомий проник до його будинку та він завдав тілесні ушкодження.

Родина загиблого назавжди залишиться в непоправній жалобі, дружина, що втратила чоловіка, надію, опору, підтримку, доньки, які ніколи більше не побачать батька.

Стосовно часткового задоволення цивільного позову ОСОБА_10 потерпіла не погоджується з рішенням суду, оскільки відшкодування шкоди потерпілій мало забезпечити саме утримання та подальше навчання неповнолітньої доньки, що в розмірі, визначеному судом, в жодній мірі не є співрозмірним втраті годувальника дитини.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник у судовому засіданні висловився на підтримку апеляційних скарг сторони захисту. Просив змінити вирок суду та кваліфікувати дії ОСОБА_7 за ст. 118 КК України. Проти апеляційної скарги потерпілих заперечував.

Обвинувачений в судовому засіданні підтримав власну апеляційну скаргу та апеляційну скаргу свого захисника. Стосовно доводів та вимог апеляційної скарги потерпілих заперечував.

Прокурор у судовому засіданні заперечувала проти доводів та вимог всіх апеляційних скарг.

Потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явились, апеляційний суд неодноразово здійснював заходи, скеровані на повідомлення потерпілих, які проживають на тимчасово окупованій території, однак через розпочату 24.02.2022 року військову агресію проти України доставка поштових відправлень на тимчасово окуповані території України не здійснюється, інший зв`язок з потерпілими відсутній. Про дату, час і місце апеляційного розгляду відповідно до ч. 1 ст. 12-2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» потерпілі були повідомлені заздалегідь, шляхом розміщення оголошення на сайті Запорізького апеляційного суду. З опублікування такого оголошення потерпілі вважаються повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, з урахуванням думки учасників провадження про можливість розгляду провадження за відсутності потерпілих, вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав частково, зазначивши, що його дії були самозахистом від потерпілого ОСОБА_12 , який напав на нього, завдав йому тілесних ушкоджень, погрожував вбити.

Стосовно обставин події ОСОБА_7 пояснив, що ввечері 5 березня 2019 року у себе вдома за адресою: АДРЕСА_1 випивав із потерпілим ОСОБА_22 . Через деякий час стався конфлікт, який він намагався залагодити, ОСОБА_22 випив ще чарку горілки і опустив голову вниз, але далі різко піднявся з місця і вдарив його кулаком в голову. Від удару він (обвинувачений) впав на підлогу, потерпілий бив його по тулубу ногами, кулаками по голові. Йому вдалося сховати голову під диван, а потім схопити ОСОБА_22 за шию і правою рукою відштовхнути в бік, і таким чином звільнитися від нього і піднятися на ноги. ОСОБА_10 висловлював погрози вбити його. Він схопив дерев`яний стілець і вдарив ОСОБА_22 по голові. Від удару стілець розбився. Тоді він взяв інший дерев`яний стілець і вдарив ОСОБА_22 ще раз по спині. ОСОБА_22 впав на одне коліно і на руки, а коли піднімався взяв до рук ніж, який впав на підлогу зі столу. Він вдарив ніжкою стільця по ножу в руці ОСОБА_22 і вибив його, ніж впав на підлогу, а він відштовхнув ніж в бік від ОСОБА_22 , після чого вдарив ОСОБА_22 ніжкою стільця по голові. Від удару ОСОБА_22 впав в крісло, продовжуючи погрожувати вбити його. Він сприймав дії і слова ОСОБА_22 як загрозу своєму життю. Після цього, він знову вдарив ОСОБА_22 , який сидів в кріслі, ніжкою стільця по голові два-три рази. Коли він черговий раз вдарив ОСОБА_22 ніжкою стільця по голові, останній заспокоївся. По мобільному телефону він викликав поліцію і швидку допомогу.

Обвинувачений зазначив, що не хотів вбивати ОСОБА_12 , а лише захищався, бо злякався за своє життя.

Разом з тим, незважаючи на часткове визнання ОСОБА_7 своєї вини через незгоду із кваліфікацією, суд першої інстанції, безпосередньо дослідивши докази, дійшов правильного висновку про наявність у діях обвинуваченого складу інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ст. 118 КК України, оскільки він захищався від потерпілого і знаходився у стані необхідної оборони, однак перевищив її межі, не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи.

Показання потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а також свідка ОСОБА_23 не стосуються інкримінованих обвинуваченому обставин умисного вбивства ОСОБА_12 , оскільки останні не були очевидцями даної події.

За показами свідка ОСОБА_24 5 березня 2019 року він на прохання ОСОБА_12 зателефонував ОСОБА_25 і сказав йому, що кум ОСОБА_22 хоче випити, а після цього передзвонив ОСОБА_22 і сказав, що кум його чекає. 6 березня 2019 року від знайомих дізнався, що ОСОБА_12 вбили.

Свідок ОСОБА_26 , який працює фельдшером швидкої допомоги, пояснив, що в ніч з 5 на 6 березня 2019 року перебував на зміні, коли надійшов виклик про те, що людина отримала травми голови. В складі виїзної бригади швидкої допомоги він виїхав на виклик за адресою: АДРЕСА_1 . Близько 2 години біля будинку його зустрів ОСОБА_25 , у якого він спитав хто постраждалий, на що ОСОБА_25 провів його в будинок і показав вбитого в кріслі. ОСОБА_25 був одягнений в домашній халат і тапки, на видимих частинах тіла будь-яких тілесних пошкоджень у ОСОБА_25 не бачив. Вбитий знаходився в положенні сидячі в кріслі, на голові були численні пошкодження у вигляді рублених ран волосистої частини, стіна біля трупу була вся в бризках крові, на полу знаходилися дерев`яні розбиті меблі. Він оглянув людину в кріслі і оцінив життєві критерії, подивився зіниці, які на світло не реагували, помацав пульс, проте тіло вже мало ознаки трупного задубіння. Потім він зателефонував до поліції, а ОСОБА_25 пішов заварити собі каву. ОСОБА_25 був абсолютно спокійним, на його запитання, відповів, що це він зробив. Не дочекавшись приїзду поліції, він поїхав, а ОСОБА_25 залишився. В будинку ОСОБА_25 був один.

Згідно показів свідка ОСОБА_27 , який працює водієм виїзної бригади швидкої допомоги, останній підтвердив виклик 6 березня 2019 року після години ночі в с. Новодніпровка внаслідок травми голови. Приїхавши на виклик за адресою: АДРЕСА_1 , в будинок пішов фельдшер ОСОБА_28 . Через деякий час ОСОБА_28 вийшов з будинку переляканий і повідомив, що в будинку знаходиться труп.

За показаннями свідка ОСОБА_29 (дружини обвинуваченого) 5 березня 2019 року близько 15 години вона поїхала в м. Енергодар, де залишилася на ніч у дочки. Наступного дня дізналася про те, що в її будинку сталося вбивство ОСОБА_12 .

Свого чоловіка характеризувала як добру людину, відмічала його спокійніший норов і відсутність агресії під час алкогольного сп`яніння.

Допитана свідок ОСОБА_30 зазначила про приїзд свого сина ОСОБА_31 у відпустку на три дні в с. Новодніпровка. Ввечері 6 березня 2019 року ОСОБА_22 затопив теплицю, вони разом посиділи, після чого він попрощався і пішов спати. В її присутності ОСОБА_22 не вживав спиртні напої і не перебував в стані алкогольного сп`яніння, ніхто йому не телефонував. Вранці, коли вона прокинулася, ОСОБА_22 не було. По дорозі до церкви вона зустріла сусідку, яка повідомила їй про смерть сина.

Свідки ОСОБА_32 та ОСОБА_33 , ОСОБА_34 також не були очевидцями події, надали позитивну характеристику обвинуваченому і негативно охарактеризувала потерпілого, загалом як запальну людину. При цьому свідок ОСОБА_32 повідомляла про неприязні стосунки із ОСОБА_35 , спілкування із яким з боку її чоловіка вона припиняла.

Показанням усіх допитаних свідків судом першої інстанції у вироку була надана оцінка у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, з правильністю якої погоджується колегія суддів.

Крім того, місцевим судом були безпосередньо досліджені і письмові докази.

Протоколом огляду місця події від 6 березня 2019 року засвідчується огляд домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого виявлені та зафіксовані відомості щодо обставин та обстановки вчинення кримінального правопорушення. Під час огляду домоволодіння на лівій створі дерев`яної двері між кімнатами № 2 і № 4 виявлено нашарування речовини бурого кольору у вигляді багаточисельних бризгів, після чого вилучено змив нашарування РБК та контроль до нього; в приміщенні кімнати № 4 в кріслі виявлено труп ОСОБА_31 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . З лівої сторони від трупа на стелі на шпалерах виявлено нашарування речовини бурого кольору у вигляді багаточисельних краплин, після чого вилучено виріз шпалер зі слідами РБК зі стіни приміщення № 4; в приміщенні № 4 вилучено виріз наволочки подушки зі слідами РБК; прямо від входу до приміщення № 4 на підлозі вилучений фрагмент деревини з дерев`яного стулу, біля регістру для обігріву вилучений фрагмент дерев`яного стільця з нашаруванням РБК, під столом на підлозі виявлено в хаотичному порядку чисельні фрагменти дерев`яних стільців зі слідами ушкоджень та нашаруваннями РБК; під кріслом, де явлено труп, біля ніг трупа виявлено і вилучено ніж з полімерною ручкою чорного кольору (т. 2 а.п. 41-100).

Зазначена слідча дія проведена на підставі письмової заяви ОСОБА_29 (т. 2 а.п. 40).

Ухвалою слідчого судді Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 7 березня 2019 року надано дозвіл на проведення обшуку території житлового будинку, господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 , та підтверджено законність дій працівників поліції щодо проведення невідкладного огляду місця події (т. 2 а.п. 104).

З протоколу огляду трупа від 07.03.2019 року вбачається, що слідчим за участю судово-медичного експерта ОСОБА_36 в приміщенні Енергодарського міжрайонного бюро СМЕ оглянуто труп ОСОБА_31 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 2 а.п. 106).

Згідно висновку експерта Енергодарського міжрайонного відділення КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР № 98 від 08.05.2019 року причиною смерті ОСОБА_31 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стала відкрита черепно-лицьова травма, яка виразилась ранами, саднами, синцем голови, пошкодженням твердої, та м`якої мозкових оболонок, переломами кісток склепіння і основи черепу, субарахноїдальними крововиливами, переломом носових кісток, яка ускладнилася розвитком набряку головного мозку, який і став безпосередньою причиною смерті. Має ознаки тяжкого тілесного ушкодження. За даними судово-криміналістичної експертизи рани на голові мають ознаки утворення внаслідок дії тупого предмета, що має в травмуючій частині виражене ребро, з деякими елементами дугоподібності і довжиною слідоутворюючої частини не менше 26 мм.

При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_12 також були виявлені тілесні ушкодження: синець, садна на шиї, які утворилися в місцях травматичних дій тупими предметами, мають ознаки легких тілесних ушкоджень, в причинному зв`язку з настанням смерті не знаходяться; садна, рани, синці на верхній і нижніх кінцівках, які утворилися в місцях травматичних дій тупими предметами, мають ознаки легких тілесних ушкоджень та в причинному зв`язку з настанням смерті не знаходяться. Пошкодження у ОСОБА_12 утворилися від неодноразового впливу тупого твердого предмета (в динаміці), тому положення потерпілого і нападника у момент заподіяння ушкоджень могло змінюватися (т. 2 а.п. 134-141).

За даними вказаного висновку на трупі ОСОБА_12 виявлено одинадцять ран на голові, переломи склепіння та основи черепа, від яких останній помер, що узгоджується з показаннями ОСОБА_7 , наданими ним під час проведення 15 березня 2019 року слідчого експерименту за його участю, а саме, що він наносив ушкодження потерпілому не менш ніж 4 рази, в ділянки голови.

Висновком експерта Енергодарського міжрайонного відділення КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР № 30/Д від 08.05.2019 року при експертизі трупа ОСОБА_31 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виявлено: рани голови, садна, синець та кровиливи у м`які тканини лівої лобно-тім`яної зони голови, переломи склепіння та основи черепа, носових кісток, субарахноїдальні церебральні крововиливи справа та зліва, наявність крові у шлуночках мозку, садна і синець на шиї, садна, рани, синці на верхній і нижній кінцівках (т. 2 а.п. 142-143).

Згідно протоколу огляду від 15.03.2019 року проведено огляд одягу трупу ОСОБА_31 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 2 а.п. 120-128).

Висновком експерта КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР № 28 від 08.05.2019 року встановлено, що при обстеженні у громадянина ОСОБА_7 виявлені пошкодження у вигляді рубця на голові; садна, синців на грудної клітки; синців кінцівок; синця в поперековій ділянці. Дані ушкодження кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Дані ушкодження утворилися від дії тупого твердого предмета, предметів, і утворилися в термін та в умовах вказаних освідуваним. Не виключається ймовірність, що виявлені ушкодження, могли утворитися при ударах руками, взутими ногами або іншими предметами. Пошкоджень від дії ножа при обстеженні у громадянина ОСОБА_7 не виявлено. Кількість дії тупого твердого предмета, предметів було не менш шести (т. 2 а.п. 200-201).

Згідно висновку експерта КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР № 36/Д від 08.05.2019 року при обстеженні у громадянина ОСОБА_7 виявлені пошкодження у вигляді рубця на голові; садна, синців на грудної клітки; синців кінцівок; синця в поперековій ділянці. Не виключається ймовірність, що кількість, локалізація, механізм тілесних пошкоджень, виявлених у ОСОБА_7 могли бути отримані за таких обставин і таким чином, як пояснював і показував сам ОСОБА_7 під час допиту в якості підозрюваного від 15 березня 2019 року та під час проведення слідчого експерименту за його участю від 15 березня 2019 року (т. 2 а.п. 202-203).

Висновком експерта КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР № 636 від 22.03.2019 року визначено приналежність крові ОСОБА_7 (т. 2 а.п. 156-158).

Відповідно до висновку експерта КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР № 634 від 12.04.2019 року на речах, вилучених у ОСОБА_7 , а саме: футболці, брюках та парі шкарпеток - за ухвалою «носки синього кольору»: правій та лівій, знайдена кров людини та виявлений антиген, що не виключає походження крові від особи (осіб), у тому числі від потерпілого ОСОБА_12 та (або) від самого ОСОБА_7 , при наявності у нього на момент злочину тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею (т. 2 а.п. 153-155).

За висновком експерта КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР № 633 від 08.04.2019 року у плямах на светрі потерпілого ОСОБА_12 встановлена наявність крові людини та виявлені антигени, що не виключає належність крові особі (особам), а також змішення крові самого потерпілого ОСОБА_12 з кров`ю осіб (особи). Домішка крові ОСОБА_7 не виключається при наявності у нього на момент того, що сталося тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею.

У іншої плями на светрі та у плямах на майці, брюках робочих, трусах, правій та лівій шкарпетках потерпілого ОСОБА_12 і на рушнику, вилученого з місця події, встановлена наявність крові людини та виявлений антиген, що не виключає належність крові особі (особам), яким є сам потерпілий ОСОБА_12 . Домішка крові ОСОБА_7 не виключається при наявності у нього на момент того, що сталося тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею (т. 2 а.п. 159-162).

Згідно висновку експерта КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР № 635 від 16.04.2019 року в слідах на зішкрибі зі стіни та п`яти змивах на марлевих тампонах, на фрагменті паперових шпалер та на фрагменті тканини - за постановою «вирізі з наволоки», знайдена кров людини та виявлені антигени, що не виключає походження крові від особи (осіб), в тому числі від потерпілого ОСОБА_12 та (або) громадянина ОСОБА_7 , за наявністю в нього тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею на момент злочину (т. 2 а.п. 163-166).

Висновком експерта Запорізького НДЕКЦ МВС України № 1-210 від 17.04.2019 року встановлено, що сліди папілярних узорів рук з розмірами по вісях 13х17мм, 19х16мм, 17х23мм, 16х16мм та 19х17мм залишені відповідно середнім пальцем лівої руки, великим пальцем правої руки, великим пальцем правої руки, середнім пальцем правої руки та великим пальцем правої руки особи, дактилоскопічна карта якої заповнена на ім`я ОСОБА_7 (т. 2 а.п. 167-180).

З висновку експерта КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР № 235 від 15.05.2019 року вбачається, що при встановленні групової належності знайденої крові на фрагментах деревини та дерев`яної частини стільця був виявлений антиген, що не виключає її походження від особи (осіб) з групою крові, в тому числі від трупа ОСОБА_12 та (або) ОСОБА_7 , при наявності у останнього тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею на момент скоєння злочину (т. 2 а.п. 204-208).

Висновком експерта КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР № 162 від 16.05.2019 року встановлено, що рани на клапті шкіри з лобно-тім`яної області від трупа ОСОБА_31 , мають ознаки утворення внаслідок тупого предмета, що має в травмуючій частині виражене ребро, з деякими елементами дугоподібності і довжиною слідоутворюючої частини не менше 26 мм. Характер ушкоджень на клапті шкіри, що відобразив лише загально групові ознаки травмуючого предмета не виключає можливості їх утворення від дії частин наданих на експертизу фрагментів стільців (т. 2 а.п. 209-214).

Протоколом огляду предмету від 15 квітня 2019 року проведено огляд вилученого диску для лазерних систем зчитування інформації DVD-R, на якому містяться два аудиозаписи, на яких зафіксовано зміст повідомлення ОСОБА_7 і ОСОБА_26 про вбивство на службу «102» (т. 2 а.п. 32-36).

З протоколу затримання особи від 6 березня 2019 року вбачається, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , затриманий в порядку ч. 3 ст. 208 КПК України 6 березня 2019 року о 9 годині 50 хвилин в приміщенні службового кабінету Кам`янсько-Дніпровського ВП Енергодарського ВП ГУНП в Запорізькій області (час фактичного затримання 6 березня 2019 року о 4 годині 00 хвилин). Під час обшуку затриманого у ОСОБА_7 виявлено та вилучено: чоловіча футболка сірого кольору, чоловічі брюки чорного кольору, пара носків синього кольору, мобільний телефон «Samsung SM-G350E» чорного кольору (т. 2 а.п. 234-237), про що складено протокол тимчасового вилучення майна від 6 березня 2019 року (т. 2 а.п. 238-241).

Висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 6 березня 2019 року, складеним КУ «Кам`янсько-Дніпровська ЦРЛ» встановлено, що при проведенні 06.03.2019 року о 5 год. 55 хв. медичного огляду ОСОБА_7 виявлено, що останній перебуває в стані алкогольного сп`яніння, алкотест Драгер - 1,73% (т. 3 а.п. 6).

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 155 від 25.03.2019 року ОСОБА_7 , 1970 року народження, виявляв та виявляє у теперішній час психічний розлад у вигляді психічних й поведінкових розладів, внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності. У ході ПЕО ОСОБА_7 виявляє ознаки зниження уваги і пам`яті внаслідок довготривалого вживання алкоголю з порушенням особистості за залежним типом (алкогольна деградація). У ситуації, що досліджується, ОСОБА_7 у момент здійснення інкримінованого йому кримінального правопорушення знаходився у стані гострої алкогольної інтоксикації, що виключає кваліфікацію будь-якого особливого емоційного стану (стресу, фізіологічного афекту, вираженого емоційного збудження, сильного страху, пригніченості, розгубленості, відчаю, емоційного стресу, фрустрації тощо), що суттєво вплинув на його свідомість і поведінку. У момент здійснення інкримінованого кримінального правопорушення ОСОБА_7 не виявляв характерних феноменологічних ознак стану фізіологічного афекту, як психологічної підстави сильного душевного хвилювання. Вищеописані індивідуально-психологічні особливості особи ОСОБА_7 мали просте відображення у його поведінці в момент здійснення кримінального правопорушення. У ситуації, що досліджується, дії ОСОБА_7 були обумовлені станом алкогольного сп`яніння. ОСОБА_7 з урахуванням індивідуально-психологічного стану особистості міг повною мірою усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. ОСОБА_7 з урахуванням своїх вікових особливостей може усвідомлювати зміст власних дій та їх наслідки в момент здійснення інкримінованого йому кримінального правопорушення та на теперішній час. У період здійснення інкримінованого правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, а перебував у стані гострої алкогольної інтоксикації, тому він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом у цей час він також може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Примусових заходів медичного характеру не потребує. Потребує протиалкогольного лікування (т. 2 а.п. 143а-151).

Допитана в судовому засіданні експерт-психолог ОСОБА_37 , яка входить до складу експертної комісії, підтвердила висновки вказаної судово-психіатричної експертизи. Пояснила, що відомості зазначені у висновку експерта, в тому числі щодо алкогольної залежності підекспертного ОСОБА_7 , отримані в результаті співбесіди з ОСОБА_7 , який добровільно надавав відповіді на запитання експертів, що відображено у висновку.

Також за клопотанням сторони захисту з КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР були витребувані і досліджені місцевим судом копії матеріалів, які є підставою для проведення експертизи трупа ОСОБА_12 та матеріали, які використані експертом Енергодарського міжрайонного відділення КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР при проведенні експертизи трупа ОСОБА_12 № 98 від 08.05.2019 року, зокрема:

- ухвала слідчого судді Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 06.03.2019 року про призначення судово-медичної експертизи для встановлення причин смерті ОСОБА_12 із супровідним листом КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР (т. 3 а.п. 151-152);

- висновок експерта КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР № 1803 від 18.03.2019 року, згідно якого при судово-токсикологічній експертизі крові та частин внутрішніх органів: шлунка з вмістом, печінки з жовчним міхуром, нирки ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виявлено: - в крові етиловий спирт в концентрації 4,3 проміле (т. 3 а.п. 187-190);

- акт судово-медичного дослідження (обстеження) КУ «Запорізьке обласне бюро судомо-медичної експертизи» ЗОР № 141 від 16.04.2019 року, за яким рани на клапті шкіри з лобно-тім`яної області трупа ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мають ознаки утворення внаслідок дії тупого предмета, що має в травмуючій частині виражене ребро з деякими елементами дугоподібності і довжиною слідоутворюючої частини не менше 26 мм. Слідів сполук заліза по краях та на стінках ран не виявлено (т. 3 а.п. 191-192);

- висновок експерта КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР № 564 від 14.03.2019 року, яким визначено приналежність рідкої крові трупа ОСОБА_12 (т. 3 а.п. 193);

- акт судово-медичного дослідження (обстеження) КУ «Запорізьке обласне бюро судомо-медичної експертизи» ЗОР № 33-Е від 22.03.2019 року, згідно якого при дослідженні шматочків легенів, нирок, печінки, ТМО, серця виявлено Субарахноідальні крововиливи. Повнокров`я, розлади мікроцирокуляції, периваскулярні крововиливи, нерівномірно виражений набряк тканини головного мозку з ділянками вираженого набряку довгастого мозку. В м`яких тканинах лобної ділянки справ - крововилив інфільтруючого характеру без ознак клітинної реакції, набряк тканин. Нерівномірне кровонаповнення міокарду з ділянками венозного повнокров`я, поширена фрагментація кардіоміоцитів. Переважне повнокров`я легені, вогнищевий альвеолярний набряк. Нерівномірне кровонаповнення нирки, ознаки шунтування кровотоку. Недокрів`я печінки. Ознаки вторинної кардіоміопатії. Ознаки енцефалопатії. Цироз печінки, жировий гепатоз (т. 3 а.п. 194-196).

В суді першої інстанції за клопотанням сторони захисту був допитаний судово-медичний експерт ОСОБА_36 , який пояснив, що 7 березня 2019 року труп ОСОБА_12 разом з ухвалою Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області про призначення експертизи надійшов до Енергодарського міжрайонного відділення СМЕ КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи». Завідувач Енергодарського міжрайонного відділення СМЕ самостійно визначає хто з експертів буде проводити розтин трупа на підставі постанови суду про призначення експертизи. Рідина склоподібного ока під час огляду місця події вилучалася 6 березня 2019 року о 7 годині 52 хвилини, а дослідження трупа розпочато 7 березня 2019 року об 11 годині 10 хвилин, про що зазначено у відповідному висновку експерта. Склоподібне тіло ока трупу передано йому іншим експертом, який приймав участь у проведенні огляду місця події, документів на підтвердження передачі склоподібного тіла ока немає. Під час дослідження рідини склоподібного тіла ока трупа, виходячи з ступеня розвитку трупних явищ, умов перебування трупа до розтину, встановлено, що з часу настання смерті до початку дослідження трупа пройшло більше 12 годин.

Під час проведення експертизи трупа експерт має право призначати дослідження, які у подальшому використовуються ним для складання висновку експерта. Для підготовки експертного висновку в межах призначеної судово-медичної експертизи були відібрані кров та частини внутрішніх органів трупа для подальшого судово-токсикологічного дослідження; кров трупа для подальшого судово-імунологічного дослідження; шматочки легенів, печінки, нирок, серця, мозкової оболонки тощо для подальшого судово-гістологічного дослідження; а також клапоть шкіри від трупа з відповідним ушкодженням для подальшого судово-медично-криміналістичного дослідження, які за його направленням спрямовані до КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ», та після отримання відповідних результатів були враховані під час складання висновку експерта.

Під час дослідження трупа встановлено, що причиною смерті ОСОБА_12 стала відкрита черепно-лицьова травма, переломи кісток склепіння та основи черепу, переломи носових кісток, що ускладнилося розвитком набряку головного мозку, який має ознаки тяжкого тілесного ушкодження і є безпосередньою причиною смерті. За даними судово-медичного дослідження № 141 від 16.04.2019 року рани на клапті шкіри з лобно-тім`яної області мають ознаки утворення внаслідок дії тупого предмета, що має в травмуючій частині виражене ребро, з деякими елементами дугоподібності і довжиною слідоутворюючої частини не меншу 26 мм.

Крім того, за клопотанням сторони захисту місцевим судом були долучені і досліджені:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000116 від 06.03.2019 року станом на 17.03.2019 року (т. 3 а.п. 238);

- рапорт про отримання 06.03.2019 року заяви, зареєстрованої ЄО за № 1133 від 06.03.2019 року про те, що 06.03.2019 року о 02-50 год. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 06.03.2019 року о 2-49 год. за адресою: АДРЕСА_1 , заявник повідомив, що в будинок проник невідомий чоловік і заявник його вбив, бив чоловіка чим попало під руку, розбите обличчя. Заявник ОСОБА_38 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (т. 3 а.п. 239);

- рапорт про отримання 06.03.2019 року повідомлення по телефону, зареєстрованого ЄО за № 1134 від 06.03.2019 року про те, що 06.03.2019 року від чергового фельдшера ОСОБА_26 надійшло повідомлення про те, що за адресою: АДРЕСА_1 , в будинку виявлено труп ОСОБА_12 з тілесними ушкодженнями в області голови (т. 3 а.п. 240);

- постанова про створення слідчої групи від 19 лютого 2019 року (т. 3 а.п. 241);

- постанова про доручення провадження досудового розслідування у кримінальному провадженні слідчій групі від 14.03.2019 року (т. 3 а.п. 242-244);

- клопотання про продовження строку досудового слідства від 23 квітня 2019 року (т. 3 а.п. 245-249);

- витяг з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000116 від 06.03.2019 року станом на 07.03.2019 року (т. 3 а.п. 176);

- ухвала слідчого судді Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 18 червня 2019 року, якою в задоволенні скарги адвоката ОСОБА_39 про скасування повідомлення про підозру від 06.03.2019 року відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, відмовлено (т. 3 а.п. 209);

- ухвала Запорізького апеляційного суду від 29 серпня 2019 року, якою скаргу адвоката ОСОБА_39 залишено без задоволення, а ухвалу слідчого судді Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 18 червня 2019 року залишено без змін (т. 3 а.п. 207-208);

- клопотання, заяви та адвокатські запити адвоката ОСОБА_39 до Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області про надання інформації (т. 3 а.п. 210-214) та отримані захисником дані, зокрема: лист Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області вих.№ 6/2020 (т. 3 а.п. 215), яким повідомлено, що по кримінальному провадженню № 318/450/19, провадження № 1-кс/318/206/2019 про проведення експертизи щодо встановлення причин смерті ОСОБА_12 відсутня інформація про проведення звуково- та відеофіксації судового засідання від 07.03.2019 року, диск звуко- та відеофіксації судового засідання від 07.03.2019 року у справі № 318/450/19, провадження № 1-кс/318/207/2019 під час розгляду клопотання слідчого про надання дозволу на проведення огляду місця події (т. 3 а.п. 216);

- ухвала слідчого судді Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 6 березня 2019 року, якою Енергодарському міжрайонному відділенню КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР доручено проведення судово-медичної експертизи щодо встановлення причин смерті ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 5 а.п. 9);

- матеріали кримінального провадження № 1-кс/318/206/2019 (справа № 318/450/19) за клопотанням про проведення експертизи трупа ОСОБА_12 (т. 5 а.п. 24-53);

- матеріали кримінального провадження № 1-во/318/3/21 (справа № 318/450/19) про виправлення описки за ініціативою суду в ухвалі по справі № 318/450/19 (провадження № 1-кс/318/206/2019) (т. 5 а.п. 54-65);

- лист Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 24.03.2021 року на адвокатський запит, згідно якого за даними обліково-статистичних даних комп`ютерної програми «Д-3» до суду надійшло клопотання Кам`янсько-Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області за вих.№ 1678/90-01-2019 від 06.03.2019 року про проведення експертизи причини смерті ОСОБА_12 , яке зареєстровано за вх. № 691 07.03.2019 року о 10 год. 22 хв. (т. 5 а.п. 78-79);

- лист КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР № 02.2/05/5854 від 14.04.2021 року на адвокатський запит, згідно якого відомості про надання/направлення ухвали Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 06.03.2019 року (справа № 318/450/19, провадження № 1-кс/318/206/2019) про призначення судової медичної експертизи відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за період з 06.03.2019 року по 07.03.2019 року в журналах реєстрації КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР відсутні (т. 5 а.п. 115).

На переконання колегії суддів, сукупність досліджених доказів у логічному їх поєднанні не викликає жодного сумніву у доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому злочині доведена за критерієм «поза розумним сумнівом».

Будь-яких процесуальних порушень при збиранні, дослідженні та оцінці вказаних доказів, які б ставили під сумнів правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у зв`язку з їх обґрунтованістю, мотиви, з яких було прийнято вказане рішення, докладно, логічно та переконливо викладено в оскаржуваному вироку, а доводи апеляційних скарг сторони захисту їх не спростовують.

Таким чином, дії ОСОБА_7 , за вищевказаними обставинами, відповідають кваліфікації за ч. 1 ст. 115 КК України.

При цьому, надаючи оцінку доводам захисту щодо відсутності у обвинуваченого умислу на вбивство потерпілого, оскільки обвинувачений лише захищався від дій потерпілого, який в ході раптово виниклої суперечки почав наносити йому тілесні ушкодження та, схопивши ніж, погрожував вбити, а тому обвинувачений перебував у стані необхідної оборони, однак перевищив її межі, колегія суддів зазначає, що такі доводи не знайшли об`єктивного підтвердження.

Так, з системного аналізу кримінального закону випливає, що умисне вбивство (стаття 115 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямими умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особи, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

Такі самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони (стаття 118 КК України). Проте, на відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена статтею 115 КК України, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого статтею 118 КК України, є мотив діяння - захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Закріплене вказаною правовою нормою право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (ч. 3 ст. 27 Конституції України).

Згідно з ч. 3 ст. 36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.

Разом з тим, стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Отже, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Виходячи з положень ст. 36 КК України, обов`язковою умовою кваліфікації вбивства за ст. 118 КК України є перебування винного при вчиненні цього діяння у стані необхідної оборони, тобто вчинення потерпілим суспільно небезпечного посягання на життя, здоров`я, інші охоронювані законом права, інтереси винного або іншої особи, інтереси держави або суспільства, яке би викликало об`єктивну необхідність у негайному захисті шляхом заподіяння фізичної шкоди у визначених законом межах. Якщо буде встановлено, що винний не перебував у такій обстановці, вчинене ним слід кваліфікувати за ст. 115 КК України.

Таким чином, у разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватися на загальних підставах.

Вказана правова позиція знайшла відображення у висновках Верховного Суду, викладеними у постановах від 2 липня 2019 року у справі № 524/113/15-к (провадження № 51-2472км18) та від 2 вересня 2021 року у справі № 722/910/19 (провадження № 51-1936км21).

Доводи сторони захисту про те, що обвинувачений захищався від неправомірних дій потерпілого і діяв в стані необхідної оборони, є неприйнятними, оскільки ст. 36 КК України передбачено право на захист не від будь-якого протизаконного вчинку, а лише від суспільно-небезпечного посягання.

Як вбачається з показань самого обвинуваченого ОСОБА_7 та інших досліджених судом першої інстанції доказів, за деякий час до настання смерті потерпілого ОСОБА_12 , між ним та обвинуваченим стався конфлікт, в ході якого потерпілий ОСОБА_12 наніс ОСОБА_7 удар кулаком в голову, від якого останній впав на підлогу. Після цього ОСОБА_12 почав наносити ОСОБА_7 удари по тулубу ногами та кулаками по голові. В ході нанесення ударів ОСОБА_12 , ОСОБА_7 вдалося схопити ОСОБА_12 за шию і відштовхнути в бік та піднятися. У відповідь на дії ОСОБА_12 . ОСОБА_7 дерев`яним стільцем наносив удари ОСОБА_12 по голові, від чого стілець розбився, в подальшому ОСОБА_7 вказував, що наніс ще один удар потерпілому ніжкою стільця по голові, від якого останній впав в крісло.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував той факт, що він наніс ОСОБА_12 в момент, коли останній вже сидів в кріслі, а отже і не вчиняв відносно нього активних дій, не менше 2-3 ударів ніжкою стільця в область голови та обличчя потерпілого.

Колегія суддів критично відноситься до показань обвинуваченого ОСОБА_7 в частині того, що останній захищався від небезпечних дій ОСОБА_12 , оскільки з огляду на місце перебування потерпілого та стан ОСОБА_12 , який після отриманих ударів по голові дерев`яним стільцем впав в крісло і не вчиняв ніяких активних дій, крім того, знаходився в стані алкогольного сп`яніння - 4,3 проміле, і така концентрація алкоголю в крові відповідала важкому отруєнню алкоголем, тому не міг завдати шкоди обвинуваченому. Між тим ОСОБА_7 продовжував наносити потерпілому удари стороннім предметом у вигляді дерев`яної ніжки стільця по життєво важливому органу - голові, аж до настання смерті потерпілого.

З цього приводу судова колегія бере до уваги описаний в огляді трупу та при проведені відповідних експертиз характер тілесних ушкоджень в області голови потерпілого, що вочевидь виникли від декількох травматичних впливів, завданих з достатньою силою та спричинили суттєві ушкодження в області голови потерпілого.

Отже, такі дії обвинуваченого вірно розцінені як умисні, спрямовані на позбавлення життя ОСОБА_12 та такі, що не відповідали небезпечності посягання та обстановці захисту.

При цьому з висновку судово-медичної експертизи № 28 від 08.05.2019 року вбачається виявлення у ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень здебільшого у вигляді саден та синців. Одночасно експерт відмічає відсутність пошкоджень у ОСОБА_7 від дії ножа.

Таким чином, колегія суддів констатує невстановлення як під час судового розгляду, так і під час апеляційного перегляду, достатніх доказів, які б підтвердили, що з боку ОСОБА_12 мало місце таке суспільно небезпечне посягання, яке б обумовило з боку ОСОБА_7 невідкладну необхідність в заподіянні шкоди (у даному випадку смертельних ударів померлому в життєво важливу частину тіла), для негайного відвернення або припинення суспільно небезпечного посягання.

На переконання колегії суддів, сукупність всіх встановлених судом першої інстанції обставин кримінального правопорушення, з урахуванням способу заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілому, який не становив небезпеки, оскільки перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння та знаходився в положенні сидячі в кріслі, а саме нанесення ударів ніжкою від стільця в область голови, яка беззаперечно є життєво важливим органом людини, чисельної кількості нанесених ударів, характеру і локалізації тілесних ушкоджень (відкрита черепно-лицьова травма у вигляді 11 ран, саден, синця та крововиливів у м`які тканини лівої лобно-тім`яної зони голови, переломи склепіння та основи черепу, носових кісток, субахахноїдальні церебральні крововиливи справа та зліва), завдання ударів з великою силою (достатньою для утворення переломів склепіння та основи черепу, носових кісток), свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_7 повністю усвідомлював, що може наступити смерть потерпілого та бажав настання таких наслідків, що вказує на наявність прямого умислу на скоєння вбивства ОСОБА_12 .

Судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що поєднання обставин, обстановки та умов, за яких було вчинено вбивство ОСОБА_12 , засвідчують, що під час нанесення тілесних ушкоджень намір вчинити розправу над ОСОБА_12 домінував і був визначальним мотивом завдання ударів у життєво важливий орган - голову.

Наявність знаряддя злочину, кількість, характер та локалізація заподіяних тілесних ушкоджень, виходячи з критерію «поза розумним сумнівом» вказують, що дії обвинуваченого в умовах конфлікту були спрямовані на умисне позбавлення життя потерпілого.

Твердження сторони захисту на відсутність умислу у ОСОБА_7 на вбивство потерпілого ОСОБА_12 є непереконливими, такими, що спрямовані на пом`якшення кримінальної відповідальності за вчинений злочин, та суперечать зібраним по справі та дослідженим в суді першої інстанції доказам, які узгоджуються між собою і в сукупності доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи сторони захисту про перебування обвинуваченого у момент інкримінованого йому злочину у стані необхідної оборони не знайшли свого підтвердження, через невстановлення наявності передбаченого ст. 36 КК України такого суспільно небезпечного посягання в діях потерпілого ОСОБА_12 , яке вимагало заподіяння смерті останньому.

Таким чином, місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, що кваліфікується як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, знайшла своє повне підтвердження під час судового розгляду.

При цьому, висновки районного суду про необхідність конкретизувати у вироку у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, не спростовують та не входять у протиріччя із висунутим обвинуваченням, з огляду на встановлені судом під час судового розгляду фактичні обставини.

Крім того, суд першої інстанції, розглянувши кримінальне провадження у межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, вважав за необхідне у вироку у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, замість «не менше 20 (двадцяти) ударів» (як слідує зі змісту обвинувального акту), зазначити у формулюванні обвинувачення як узагальнююче поняття неозначно-кількісний числівник «декілька ударів (не менше 4)», так як висновками судово-медичних експертиз точна кількість та послідовність завданих потерпілому ОСОБА_12 ударів достовірно не встановлена.

Зазначена судом конкретизація обвинувачення не впливає на кваліфікацію дій ОСОБА_7 за встановлених обставин.

Перевіряючи доводи сторони захисту з приводу визнання протоколу огляду місця події недопустимим доказом, колегія суддів зазначає наступне.

За частиною 3 статті 214 КПК огляд місця події може проводитися до внесення відомостей до ЄРДР і вимагає негайного внесення відомостей до ЄРДР після його завершення. За наявності ознак, передбачених ст. 233 КПК України стосовно огляду житла чи іншого володіння особи, необхідно дотримуватися як певних правил, передбачених статтями 233, 234, 237 КПК України, так і підстав, визначених зазначеними статтями, що за відсутності добровільної згоди володільця до внесення відомостей до ЄРДР неможливо.

Огляд місця події - це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію речових доказів, з`ясування характеру події та інших обставин, що підлягають доказуванню. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що підставою для проведення огляду місця події (житла) стало повідомлення ОСОБА_7 про смерть ОСОБА_12 , яке надійшло на службу 102, і зареєстроване в установленому порядку. З метою перевірки вказаної інформації та з`ясування події, що відбулася, слідчо-оперативною групою було здійснено огляд житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в процесі якого виявлено труп ОСОБА_12 з тілесними ушкодженнями в області голови.

Отже, зазначена слідча дія була невідкладною, здійснювалася з метою перевірки отриманої інформації та не потребувала попереднього дозволу суду.

У відповідності до ст. 103 КПК України процесуальні дії під час кримінального провадження фіксуються у протоколі.

З метою перевірки інформації, викладеної у повідомленні ОСОБА_7 про смерть ОСОБА_12 , яке надійшло на службу 102, та з`ясування події, що відбулася, було здійснено огляд житлового будинку, в процесі якого виявлено труп потерпілого ОСОБА_12 з ознаками насильницької смерті. Місце виявлення трупа завжди вважається місцем події незалежно від того, де настала смерть певної людини.

Відповідно до ч. 3 ст. 214 КПК України, з метою перевірки отриманої інформації про кримінальне правопорушення мав місце невідкладний огляд місця події до внесення відомостей до ЄРДР, в ході якого, було складено протокол. Оскільки мало місце проведення огляду у житлі, вказаний огляд в подальшому, відповідно до ч. 3 ст. 233 КПК України, було санкціоновано ухвалою слідчого судді від 7 березня 2019 року (т. 2 а.п. 104).

Крім того, як вбачається з матеріалів провадження та встановлено місцевим судом, саме обвинувачений ОСОБА_7 першим повідомив на службу 102 про вчинення ним вбивство у власному будинку (т.2 а.с.32-39) і був ініціатором того, щоб викликати поліцію та швидку допомогу, що згідно ч. 1 ст. 233 КПК України розцінюється судом як надання добровільної згоди обвинуваченим ОСОБА_7 на проникнення до домоволодіння та виключає визнання отриманих доказів недопустимими з підстави відсутності такої згоди.

Зазначені висновки колегії суддів, кореспондуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 31 березня 2021 року у справі № 333/1539/16-к (провадження № 51-5646км20) та від 31 жовтня 2018 року у справі № 339/273/16-к (провадження №51-2826км18).

Більш того, судова колегія звертає увагу, що огляд місця події проведений на підставі письмової заяви ОСОБА_29 , яка добровільно надала згоду на проведення огляду території домоволодіння та будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (т. 2 а.п. 40). Крім того, ОСОБА_29 була присутньою під час проведення вказаної слідчої дії, що свідчить про дотримання органом досудового розслідування вимог кримінального процесуального законодавства.

Таким чином, огляд місця події проведений відповідно до вимог процесуального закону, під час його проведення, з дотриманням вимог цього закону, виявлено та вилучено труп ОСОБА_12 , порушень вимог, передбачених ст. 237 КПК України, огляду місця події не вбачається, у зв`язку з чим, даний протокол огляду місця події і вилучені в ході огляду речі в розумінні ст.ст. 98, 99 КПК України є речовими доказами, а тому відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України - допустимими джерелами доказів.

Посилання захисту в апеляційних скаргах на те, що огляд був проведений без участі ОСОБА_7 не є підставою для визнання протоколу огляду місця події недопустимим доказом.

Відповідно до ст. 237 КПК України огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння.

Згідно із ст. 236 КПК України питання щодо присутності підозрюваного під час проведення обшуку вирішується за розсудом слідчого.

Отже, підстави вважати протокол огляду місця події за місцем проживання ОСОБА_7 , проведеного за його відсутності, недопустимим доказом, відсутні, що відповідає практиці Верховного Суду, викладеної у постанові від 12 листопада 2019 року у справі № 644/11651/15-к (№51-5452км18).

Доводи сторони захисту щодо затримання ОСОБА_7 до реєстрації повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, колегія суддів вважає неспроможними з наступної підстави.

Відповідно ст. 214 КПК України (в редакції, яка діяла на час дії відповідних правовідносин) слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно ч. 5 ст. 214 КПК України у Єдиному реєстрі досудових розслідувань автоматично фіксується дата внесення інформації та присвоюється номер кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 06.03.2019 року о 2 годині 50 хвилин від ОСОБА_7 отримане повідомлення на 102 про вбивство ОСОБА_12 , огляд місця події розпочато 06.03.2019 року о 7 годині 12 хвилин та закінчено 06.03.2019 року о 13 годині 14 хвилин, а відомості до ЄРДР внесені 06.03.2019 року о 9 годині 12 хвилин, ще до закінчення огляду місця події.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі № 738/329/17 (провадження № 51-1724км19), незначне зволікання з внесенням відомостей до ЄРДР, не є істотними порушеннями.

Зазначений строк, закріплений у ст. 214 КПК України, спрямований на усунення зволікань з початком досудового розслідування та не стосується порядку збирання доказів.

В даному випадку строк внесення до ЄРДР пов`язаний із необхідністю пересвідчитися у вірності повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, а отже наявності події злочину.

Таким чином, колегія суддів не вбачає порушень вимог ст. 214 КПК України при внесенні повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Посилання обвинуваченого та його захисника в апеляційних скаргах щодо порушення права на захист у зв`язку з тим, що фактичне затримання ОСОБА_7 відбулося 6 березня 2019 року о 4 годині, доручення для надання правової допомоги видано о 10 год. 19 хв., а прибуття адвоката відбулося о 11 год. 19 хв., є неспроможними, оскільки з часу затримання до фактичного прибуття адвоката будь-які слідчі дії за участю ОСОБА_7 не проводилися.

За таких обставин, підстав для застосування положень ст. 87 КПК України щодо визнання доказів недопустимими у зв`язку з порушенням права на захист при оцінці доказів колегією суддів не встановлено.

Посилання сторони захисту на те, що з моменту виїзду слідчо-оперативної групи до моменту приїзду на місце злочину минуло п`ять хвилин, що не відповідає дійсному часу, необхідному на подолання відстані від відділення поліції до місця скоєння злочину, не впливають на висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого йому злочину.

До того ж, вперше повідомлення про злочин надійшло на службу «102» від ОСОБА_7 о 2 год. 50 хв., в подальшому о 4 год. 31 хв. на службу «102» також надійшло повідомлення про вбивство від фельдшера швидкої допомоги, який приїхав на виклик ОСОБА_7 , а слідчо-оперативна група прибула на місце скоєння злочину вже о 4 год. 40 хв., що не суперечить хронології подій.

Доводи захисника про відсутність у слідчих відповідних повноважень, оскільки група слідчих була призначена 19.02.2019 року, колегія суддів вважає неспроможними, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 39 КПК України, керівник органу досудового розслідування уповноважений визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих.

Визначення керівником органу досудового розслідування слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, є кримінально-процесуальними рішеннями, які утворюють, змінюють чи припиняють права і обов`язки, тобто мають правові наслідки, в конкретному кримінальному провадженні з його початку до завершення та за процесуальною формою мають бути передбачені (встановлені) кримінальним процесуальним законом.

Відсутність зазначених процесуальних рішень в матеріалах кримінального провадження або їх не підписання обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування.

В матеріалах кримінального провадження наявні оригінали постанови про створення групи слідчих, підписаної ТВО заступника начальника - начальника СВ Кам`янсько-Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_18 , датованої 19 лютого 2019 року, постанови про доручення провадження досудового розслідування у кримінальному провадженні слідчій групі від 14 березня 2019 року, підписаної заступником начальника ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_40 (т. 3 а.п. 240, 241-244).

Вказані процесуальні документи оформлені з дотриманням вимог ст. 110 КПК України.

При цьому, з тексту самої постанови про створення слідчої групи вбачається, що група слідчих створена для розслідування кримінального провадження № 0000116 від 06.03.2019 року, внесеного до ЄРДР по факту умисного вбивства ОСОБА_12 .

Відповідні відомості про групу слідчих внесено до електронної бази даних, що підтверджується долученим до кримінального провадження витягом з ЄРДР за № 0000116 від 06.03.2019 року станом на 06.03.2019 року за підписом реєстратора ОСОБА_18 (т. 5 а.п. 28).

Таким чином, постанова про створення групи слідчих за підписом ТВО заступника начальника - начальника СВ Кам`янсько-Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_18 дійсно містить помилкову щодо дати її складання 19 лютого 2019 року, замість 6 березня 2019 року.

Проте, на переконання колегії суддів, вказана помилка не тягне за собою недопустимість доказів, які були зібрані зазначеним складом слідчої групи.

Отже, колегія суддів вважає, що докази у кримінальному провадженні зібрано з дотриманням правової процедури призначення суб`єкта, який здійснював досудове розслідування, а відтак вони є допустимими.

Посилання захисника на те, що в дорученні для надання безоплатної правової допомоги вказано, що ОСОБА_7 затримала начальник СВ ОСОБА_18 , а в протоколі затримання вказано, що ОСОБА_7 затримав слідчий СВ ОСОБА_19 , не є суттєвим порушенням з огляду на ту обставину, що вказані службові особи входять до групи слідчих, уповноважених на проведення досудового розслідування.

Довод обвинуваченого та захисника про те, що при дослідженні відеозапису протоколу огляду місця події вбачаться, що судово-медичний експерт стягував тіло вбитого на підлогу, протягнувши тулубом загиблого саме по ножу, знищивши таким чином всі сліди, а тому згідно висновку експерта № 1-168 від 29.03.2019 року на поверхнях дерев`яних фрагментів та на поверхні ножа, які були вилучені в ході ОМП слідів папілярних узорів не виявлено, не впливає на висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 . До того ж сам обвинувачений вказував лише на погрози з боку потерпілого ножем, факт застосування ножа не підтверджується як самим обвинуваченим, так і зафіксованими під час його медичного освідування даними.

Посилання сторони захисту на те, що з відеозапису огляду місця події вбачається, що слідчий о 13 год. 14 хв. повідомила про завершення огляду та труп вбитого ОСОБА_12 було забрано на експертизу. Разом з тим, відповідно до висновку експерта № 98, який провів судово-медичну експертизу трупа, вбачається що огляд місця події 06.03.2019 року проведено з 5 год. 30 хв. до 9 год. 00 хв. рідина склоподібного тіла ока на місці події вилучалась о 7 год. 52 хв. не спростовує самого факту фіксування за адресою проживання обвинуваченого трупу ОСОБА_12 , проведення відповідного огляду. Крім того, як вбачається зі змісту вказаного висновку експерта дані щодо часу огляду місця події зазначені експертом з журналу виїздів чергових судово-медичних експертів (т. 2 а.п. 134 зворотня сторінка).

Доводи захисника про те, що слідчий повідомила в суді першої інстанції, що огляд місця події був проведений 06.03.2019 року з 7 год. 34 хв. до 14 год. 14 хв., що суперечить самому протоколу, в якому зазначено початок огляду о 7 год. 12 хв., закінчення - о 13 год. 14 хв., не мають суттєвого значення для встановлення фактичних обставин справи, які підлягають доказуванню у відповідності до положень ст. 91 КПК України.

Посилання захисника про те, що судове засідання від 07.03.2019 року про розгляд клопотання слідчого про проведення обшуку житла та узаконення такого обшуку (огляд місця події) розпочато о 20 год. 17 хв., а закінчено о 20 год. 30 хв., тобто у поза робочий час, не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства з огляду на ту обставину, що розгляд клопотань під час досудового розслідування має невідкладний характер. Вказана обставина не впливає на вірність висновків місцевого суду, викладених у оскаржуваному вироку.

Надаючи оцінку доводам захисника про неналежність висновку експерта № 98, оскільки при зверненні із клопотанням до суду про призначення експертизи слідчий не роз`яснила та не забезпечила ОСОБА_7 права на захист, а тому порушила гарантовані права ОСОБА_7 , а саме право на відвід, в тому числі експерту (експертній установі), є неприйнятними, оскільки відповідно до протоколу затримання у відповідності до ч. 3 ст. 42 КПК України ОСОБА_7 слідчим були роз`яснені права, зокрема право мати захисника та право заявляти відводи (т. 2 а.п. 235).

Твердження захисника про порушення права на захист, оскільки про проведену експертизу № 98 захист повідомили вже після закінчення досудового розслідування, є безґрунтовними з огляду на ту обставину, що кримінальним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку слідчого повідомляти сторони провадження про проведення тих чи інших процесуальних дій, в свою чергу сторона захисту не позбавлена права на отримання інформації про хід досудового розслідування шляхом звернення з відповідними клопотаннями, заявами, скаргами тощо. Після завершення досудового розслідування матеріали кримінального провадження були відкриті стороні захисту у відповідності до положень ст. 290 КПК України, у тому числі й висновок судово-медичної експертизи № 98 від 08.05.2019 року, а тому колегія суддів не вбачає жодних порушень права на захист.

Посилання захисника на недопустимість висновку експерта № 98 через те, що експерта не було ознайомлено з його правами та обов`язками, колегія суддів вважає надуманими.

Так, з досліджених матеріалів справи вбачається, що ухвалою Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 06.03.2019 року, з урахуванням виправленої описки у вступній частині щодо дати її постановлення від 07.03.2019 року, якою Енергодарському міжрайонному відділенню КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР доручено проведення судово-медичної експертизи щодо встановлення причин смерті ОСОБА_41 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , слідчим суддею експерт попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384,385 КК України (т. 5 а.п. 9, 63-64).

Крім того, у висновку експерта Енергодарського міжрайонного відділення КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР ОСОБА_36 № 98 від 08.05.2019 року міститься застереження та особистий підпис експерта про те, що він з правами та обов`язками експерта, що передбачені ст. 69 КПК України, ознайомлений та відповідно до ч. 2 ст. 102 та ст. 70 КПК України попереджений щодо відповідальності за ст.ст. 384,385 КК України за завідомо неправдивий висновок, відмову без поважних причин від виконання покладених на експерта обов`язків у суді, невиконання інших обов`язків експерта (т. 2 а.п. 134).

В суді першої інстанції під час допиту експерта ОСОБА_36 за клопотанням сторони захисту, останній також попереджався про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку та пояснив, що розуміє наслідки надання ним завідомо недостовірного висновку.

Твердження захисника про необхідність визнання недопустимим висновку судово-медичної експертизи № 98 від 08.05.2019 року, з огляду на те, що під час розгляду клопотання про проведення експертизи не здійснювалась аудіо- та відеофіксація судового засідання, є непереконливими.

Відповідно до ч. 5 ст. 27 КПК України (в редакції, що діяла на час вчинення відповідної процесуальної дії) під час судового розгляду та у випадках, передбачених цим Кодексом, під час досудового розслідування забезпечується повне фіксування судового засідання та процесуальних дій за допомогою звуко- та відеозаписувальних технічних засобів.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України (в редакції, що діяла на час вчинення відповідної процесуальної дії) фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Незастосування технічних засобів кримінального провадження у випадках, якщо воно є обов`язковим, тягне за собою недійсність відповідної процесуальної дії та отриманих внаслідок її вчинення результатів, за винятком випадків, якщо сторони не заперечують про визнання такої дії та результатів її здійснення чинними (ч. 6 ст. 107 КПК України).

Захисник як під час судового розгляду в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі, посилалась на відповідь судді Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області про відсутність інформації про відео- та звукофіксацію судового засідання від 7 березня 2019 року.

Між тим, зі змісту ухвали слідчого судді Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області ОСОБА_42 від 6 березня 2019 року (провадження № 1-кс/318/206/2019), з урахуванням виправлення описки в даті ухвали з 6 березня 2019 року на 7 березня 2019 року (провадження № 1-во/318/3/21), вбачається, що зазначене клопотання розглянуто за відсутності сторін кримінального провадження, відповідно фіксування за допомогою технічних засобів у такому випадку не вимагається, а незастосування технічних засобів не тягне за собою недійсності відповідної процесуальної дії.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає порушень вимог кримінального процесуального законодавства при призначенні та проведенні судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_12 , а тому відсутні підстави для визнання недопустимим доказом висновку експерта Енергодарського міжрайонного відділення КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР № 98 від 08.05.2019 року.

Обвинувальний акт складений у відповідності до вимог ст. 291 КПК України та містить всі необхідні відомості, передбачені частиною 2 вказаної статті, а тому посилання сторони захисту в апеляційних скаргах на відсутність формулювання конкретного обвинувачення є надуманим.

Оцінюючи доводи та вимоги апеляційних скарг щодо призначеного покарання, судова колегія виходить з положень ст.ст. 50, 65 КК України, які судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання були дотримані.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Визначений судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 вид та розмір покарання в повному обсязі відповідає зазначеним вище вимогам закону.

При обранні виду та розміру покарання суд першої інстанції, згідно вироку та матеріалів кримінального провадження, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, особу винного, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та свідками, допитаними у справі, офіційно не працевлаштований, але займається особистим підсобним господарством, на спецобліках в медичних закладах не перебуває.

Зазначені обставини давали суду підстави для призначення саме такого виду та розміру покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства.

Одночасно, відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції визнав: з`явлення обвинуваченого із зізнанням, оскільки останній добровільно, до виявлення факту вчинення злочину, повідомив поліцію про вчинений ним злочин, що стало підставою для внесення відомостей до ЄРДР за ч. 1 ст. 115 КК України; щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, оскільки як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, обвинувачений підтвердив, що визнає факт вбивства ним ОСОБА_12 , усвідомлює, що смерть потерпілого настала від його дій, активно сприяв розслідуванню злочину, щиро кається у скоєному, вибачився перед потерпілими, висловлює їм свої співчуття та дуже шкодує про наслідки своїх дій.

Доводи потерпілих про необґрунтованість визнання пом`якшуючими обставинами щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину колегія суддів вважає неспроможними, оскільки незгода обвинуваченого із правовою кваліфікацією є правом особи та не впливає на щирість розкаяння, осуд своєї поведінки та відчуття жалю щодо вчинених протиправних дій. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 5 серпня 2020 року у справі № 334/5670/18 (провадження № 51-4378км19).

При цьому, суд першої інстанції у відповідності до ст. 67 КК України визнав обставиною, що обтяжує покарання, скоєння ОСОБА_7 кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Посилання сторони захисту на необхідність виключення вказаної обтяжуючої покарання обставини з підстав того, що ОСОБА_7 діяв в умовах захисту від злочинних дій потерпілого, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами провадження, на чому базуються наведені вище висновки суду.

Отже, судом першої інстанції в повній мірі досліджені усі відомості в достатньому об`ємі, зокрема і ті, які характеризують обвинуваченого, його ставлення до скоєного та обґрунтовано призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах, визначених відповідною частиною санкції статті.

Колегія суддів не вбачає підстав для зменшення чи збільшення розміру призначеного ОСОБА_7 покарання.

На думку колегії суддів, у своїх апеляційних скаргах ані сторона захисту, ані потерпілі, не наводять переконливих доводів щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його суворості або м`якості, а отже правильність висновків суду першої інстанції у цій частині не є спростованими.

На переконання суду апеляційної інстанції, призначене ОСОБА_7 покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є співмірним протиправному діянню, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень і не може вважатися явно несправедливим внаслідок м`якості чи суворості, про що фактично йдеться в апеляційних скаргах сторін.

Місцевий суд врахував всі обставини, з якими закон пов`язує вирішення питання щодо призначення покарання, у їх сукупності. Суд апеляційної інстанції не знаходить переконливих даних, які б давали підстави як для збільшення призначеного обвинуваченому покарання, так і для його зменшення.

Перевіряючи доводи потерпілих щодо необґрунтованості висновків суду про необхідність часткового задоволення позовних вимог, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1200 ЦК України передбачено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Як встановлено місцевим судом, цивільний позивач ОСОБА_10 , яка є дружиною загиблого ОСОБА_12 , визнана потерпілою під час досудового розслідування. Подружжя від шлюбу має двох дітей, одна з яких ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є неповнолітньою на момент смерті ОСОБА_12 і знаходилася на утриманні загиблого ОСОБА_12 . ОСОБА_12 за життя належним чином, як батько, виконував покладений на нього обов`язок щодо утримання своєї дитини до досягнення повноліття, за рахунок тих доходів, які він одержував, працюючи на ВП «Запорізька атомна електрична станція» ДП «НАЕК «Енергоатом». З довідки № 371 від 08.10.2019 року, виданої ВП «Запорізька атомна електрична станція» ДП «НАЕК «Енергоатом» вбачається, що за період з жовтня 2018 року по березень 2019 року ОСОБА_12 отримав дохід в сумі 74 095,19 грн. (в середньому щомісячно 12 349,20 гривень).

Оскільки, неповнолітня донька померлого ОСОБА_12 - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була на утриманні батька, то відповідно до ст. 1200 ЦК України має право на відшкодування шкоди, заподіяної смертю останнього.

Таким чином, внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_7 загинув чоловік цивільного позивача ОСОБА_10 , відповідно остання зазнала майнових втрат через порушення своїх цивільних прав на утримання дитини до досягнення нею повноліття, тому, цивільному позивачу заподіяно збитки у вигляді втрат, які цивільний позивач в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_13 має право отримати для відновлення порушеного права - права на утримання зі сторони батька до досягнення дитиною повноліття (реальні збитки).

Станом на дату смерті сім`я загиблого ОСОБА_12 складалась із трьох осіб, а тому на кожного члена сім`ї припадає 1/3 частка від середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого, який складав 12 349,20 грн. Таким чином, розмір щомісячного відшкодування цивільному позивачу становить 33,3 % від вказаної суми та дорівнює 4 115,98 грн.

За таких обставин, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що цивільний відповідач ОСОБА_7 зобов`язаний відшкодувати цивільному позивачу ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_13 майнову шкоду шляхом здійснення щомісячних платежів у визначеному розмірі, починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_6 року (з дати смерті потерпілого ОСОБА_12 ) і закінчуючи досягненням дитиною вісімнадцяти років, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_7 року, що складає 20 місяців.

Судова колегія зауважує, що цивільний позов стосується вимоги про стягнення матеріальної допомоги, яка ґрунтується на доводі про необхідність утримання неповнолітньої доньки потерпілого.

При цьому, цивільний позивач посилається виключно на розмір заробітної плати потерпілого, не надаючи інших доказів.

Таким чином, районний суд вірно виходив із того, що неповнолітня донька загиблого перебувала на утриманні останнього і потребувала матеріальної допомоги, виходячи із розміру заробітної плати загиблого та кількості утриманців.

За таких обставин, рішення місцевого суду щодо цивільного позову прийнято з дотриманням положень ст.ст. 128, 129 КПК України та ст.ст. 22, 1166, 1200ЦК України. Вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК України, у ньому наведено мотиви та підстави для часткового задоволення цивільного позову.

Перевіривши вирок місцевого суду в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне вирок районного суду залишити без змін, а апеляційні скарги сторони захисту та потерпілих залишити без задоволення у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника - адвоката ОСОБА_9 , потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок колегії суддів Василівськогорайонного суду Запорізької області від 24 листопада 2021 року відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженою особою, яка утримується під вартою, в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4