ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/640/23 Справа № 205/5651/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду кримінальне провадження №0000322 від 21.04.2021 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 13 грудня 2021 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Одеса, Одеської області, громадянина України, який має загальну середню освіту, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

визнано винним та засуджено за ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України (далі- КК) до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

На підставі ст.75 КК звільнено ОСОБА_9 від відбування основного покарання, встановивши йому іспитовий строк в три роки. Відповідно ч.1 ст.76 КК покладені на ОСОБА_9 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_9 та Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 30 000 (тридцять тисяч) гривень моральної шкоди.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішено відповідно до ст.100 та ст.124 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК).

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваним вироком ОСОБА_9 визнано винним у скоєні кримінального правопорушення за наступних обставин.

ОСОБА_9 21.04.2021 року, приблизно о 15 годині 40 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «Skoda Praktik», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_14, АДРЕСА_3, здійснював рух в середній смузі для руху по асфальтобетонній, вологій, чистій проїзній частині вул. Набережній Заводській, яка має по три смуги для руху в кожному напрямку, з боку вул. Панаса Мирного в напрямку вул. Павлова м. Дніпра, при цьому на передньому пасажирському сидінні у якості пасажира перебував ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під час руху, водій ОСОБА_9 , проявляючи кримінальну протиправну недбалість, допустивши крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам та не виконавши покладені на нього обов`язки, як на водія, грубо порушуючи Правила дорожнього руху, не обрав безпечної в межах установленої швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого на вул. Набережній Заводській на закругленні дороги вліво втратив контроль над керуванням автомобілем «Skoda Praktik», реєстраційний номер НОМЕР_1 , скоїв наїзд на бордюрний камінь справа за напрямком свого руху, після чого автомобіль перекинувся.

Своїми діями водій автомобіля «Skoda Praktik», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 12.1, 12.4 та 12.9 б) Правил дорожнього руху України. Порушення вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_9 знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної події.

Невиконання водієм ОСОБА_9 вимог п. 12.1. Правил дорожнього руху України, призвело до настання даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пасажиру автомобіля «Skoda Praktik», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді: садни на лицевому відділі голови (з ранами на деяких з них), рани на волосяній частині голови, переломи кісток лицевого та мозкового відділів черепу, розрив твердої мозкової оболонки, крововиливи під м`яку мозкову оболонку головного мозку та його набряк, крововилив у м`яких покривних тканинах лицевого та мозкового відділів голови; переломи 1-4 ребер праворуч між лопатковою та хребтовою лініями, 1-3, 5,6 ліворуч приблизно по лопатковій лінії, крововиливи відповідно них у плеврі та міжреберних м`язах, м`яких покривних тканинах задньої поверхні шиї та міжлопатковій ділянці грудної клітини; садна на правих передпліччі та кисті, у ділянці лівого плечового суглобу, лівих передпліччі та стегні, у правій клубовій ділянці тазу, синець у лівій клубовій ділянці тазу.

Смерть ОСОБА_10 , настала 21 квітня 2021 року о 16 год. 20 хв. в автомобілі швидкої медичної допомоги, внаслідок відкритої черепно-мозкової травми у вигляді саден та ран на голові, переломів кісток лицевого та мозкового відділів черепу, крововиливів у м`які покривні тканини голови та під мозкову оболонку головного мозку, розриву твердої мозкової оболонки, котра ускладнилася розвитком набряку головного мозку.

Дії ОСОБА_9 , що виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілому кваліфікуються за ч. 2 ст. 286 КК.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 просить вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2021 року відносно ОСОБА_9 , за ч.2 ст.286 КК в частині цивільного позову скасувати та прийняти нове рішення, яким:

- стягнути з ТДВ СК «Кредо» на його користь в рахунок страхової виплати за моральну шкоду, спричинену родичам загиблого, - 72000 грн та в рахунок витрат на поховання - 72000 грн.

- стягнути з ОСОБА_9 на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди за смерть його батька в результаті ДТП - 300000 грн.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги потерпілий зазначає, що висновку суду про відсутність цивільного спору та предмету позову між потерпілим та страховою компанією, у зв`язку із тим, що потерпілий до страхової компанії із заявою щодо відшкодування шкоди не звертався, є однобічними та передчасними. Вважає, що страхову компанію було повідомлено учасником ДТП, а тому право потерпілого на відшкодування моральної шкоди виникло з моменту, коли ТДВ СК "Кредо" стало відомо про настання страхового випадку.

Щодо позовних вимог в частині стягнення морального відшкодування з обвинуваченого, то потерпілий в своїй апеляційній скарзі не погоджується зі висновками суду першої інстанції щодо наміру ОСОБА_8 збагатитись на смерті свого батька. Зазначає, що батько перебував на його утриманні, він разом з сестрою надсилали батькові кошти з-за кордону, ОСОБА_8 повністю поніс усі витрати на поховання батька, в той час, як обвинувачений лише намагався уникнути майнової відповідальності перед сім`єю загиблого та відкупитися від розміру морального відшкодування, шляхом передачі коштів в розмірі 10000 грн, від яких ОСОБА_8 , в свою чергу, відмовився. Додатково зазначає, що обвинувачений хоча і визнав свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, однак фактично зазначив, що потерпілому необхідно погодитись на стягнутий судом розмір моральної шкоди або в інакшому випадку потерпілий нічого зовсім не отримає. При цьому, ОСОБА_8 звертає увагу, що на призначенні судового покарання обвинуваченому не наполягав, розуміє, що злочин було вчинено з необережності, проте вважає, що має повне право на належну фінансову компенсацію з боку ОСОБА_9 .

На апеляційну скаргу обвинуваченим ОСОБА_9 та представником цивільного відповідача ТДВ СК "Кредо" ОСОБА_11 подані заперечення, в яких наводяться аргументи на спростування доводів потерпілого, просіть залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду без змін.

В судове засідання апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_9 та представник цивільного відповідача ТДВ СК "Кредо" не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату та час судового розгляду, про причини своєї неявки суд не повідомили, але їх неявка, відповідно до приписів ч.4 ст.405 КПК, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши прокурора, який частково погодився з доводами апеляційної скарги та не заперечував проти стягнення на користь потерпілого з ТДВ СК "Кредо" морально шкод, як родичу загиблого, у сумі - 72000 грн та витрат на поховання у сумі - 72000 грн, але заперечував проти збільшення суми відшкодування моральної шкоди до 300.000 грн, вислухавши думку потерпілого ОСОБА_7 , який погодився з доводами апеляційної скарги у повному обсязі, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПКсуд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Апеляційний суд вважає, що висновки місцевого суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, встановлених вироком суду, а також правова кваліфікація його дій за ч.2 ст.286 КК, ґрунтуються на зібраних по справі та перевіреними судом доказах, являються обґрунтованими, належним чином мотивованими, не оспорюються потерпілим в апеляційній скарзі, а тому, відповідно до ч.1 ст.404 КПК, судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.286 КК у виді чотирьох років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки, та звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.ст.75,76 КК відповідає вимог ст.ст.50, 65 КК, оскільки суд належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, а також наявність пом`якшуючих і відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Вирішуючи долю цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_9 і ТДВ СК "Кредо" про відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю від ДТП, та приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, суд першої інстанції виходив з наступного.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 внаслідок отриманих тілесних ушкоджень помер. Потерпілий ОСОБА_8 заявив цивільний позов до ТДВ «Страхова компанія «Кредо» як до страхової компанії, з якою у ОСОБА_9 , як страхувальника автомомобіля «Skoda Praktik», реєстраційний номер НОМЕР_1 було укладено договір "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно полісу №АР/1693064 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 19.03.2021 року ТДВ «Страхова компанія «Кредо», яким забезпечено транспортний засіб «Skoda Praktik», реєстраційний номер НОМЕР_1 , страхова сума за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 130000 грн. на одного потерпілого, а за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, страхова сума становить 260000 грн. на одного потерпілого, розмір франшизи становить 2600 грн.

Суд, посилаючись на положеннями п. 22.1 ст.22, ст.23, п.24.1 ст.24, п.12.2 ст.12 та ст.35 Закону України №1961-IV«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі- Закону №1961-IV), зазначив, що згідно відзиву цивільного відповідача ТДВ «Страхова компанія «Кредо» на позов ОСОБА_8 про відшкодування витрат на поховання та моральної шкоди, вбачаться, що цивільний позивач ОСОБА_8 не звертався до ТДВ «Страхова компанія «Кредо» з заявою про виплату йому страхового відшкодування у зв`язку із загибеллю його батька ОСОБА_10 у дорожньо-транспортній пригоді.

У свою чергу, як зауважено у вироку, цивільний позивач ОСОБА_8 не надав суду жодних доказів на підтвердження його звернення до страхової компанії ТДВ «Страхова компанія «Кредо» з відповідною заявою про страхове відшкодування у відповідності до вимог ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Окрім того, з наданих на дослідження суду доказів не вбачається, що ТДВ «Страхова компанія «Кредо» відмовила ОСОБА_8 у виплаті страхового відшкодування.

Таким чином суд дійшов висновку про те, що у межах підстав позовних вимог, заявлених ОСОБА_8 до ТДВ «Страхова компанія «Кредо», відсутній предмет позову, а тому позовні вимоги ОСОБА_8 до ТДВ «Страхова компанія «Кредо» про стягнення витрат на поховання та моральної шкоди є передчасними, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовлено.

Крім того, суд, визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягала стягненню із обвинуваченого ОСОБА_9 , дійшов висновку, що заявлений потерпілим позов в цій частині, а саме про відшкодування моральної шкоди в розмірі 300 000 грн є занадто великим, тому суд задовольнив його частково, постановивши стягнути із ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 у рахунок відшкодування моральної шкоди 30 000 грн. При цьому суд мотивував своє рішення відсутністю між загиблим ОСОБА_10 та позивачем ОСОБА_8 відносив, які б носили характер близьких, тісно пов`язаних сімейних або родинних відносин, а також глибину та характер пережитих потерпілим ОСОБА_8 душевних страждань, пов`язаних зі смертю свого батька ОСОБА_10 необхідністю витрачання свого часу під час досудового розслідування та розгляду кримінального провадження в суді.

Натомість з такими висновками суду першої інстанції не погоджується колегія суддів з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.127, ч.1 ст.128 КК, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч.2 ст.1187, ст.979 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про страхування", обов`язковим видом страхування - є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За положеннями п. 12.2 ст. 12, п. 22.1 ст. 22, ст. 23, п. 24 ст. 24, ст. 35 (далі- Закону №1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

У зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Між тим, Велика Палата Верховного Суду, у постанові від 19 червня 2019 року в справі № 465/4621/16-к (провадження № 13-24 кс19) вказала таке.

Визначений Законом №1961-IV порядок звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий в розумінні ст. 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Обов`язок відшкодування шкоди, завданої ДТП, у тому числі, коли йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.

Застосування положень Закону №1961-IV у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілого.

Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди, а тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК).

Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них - передбачена ст. 35 Закону №1961-IV. Шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до страхової компанії за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування.

Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страхової компанії про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з пунктом 36.1. статті 36 Закону №1961-IV рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи незвернення з заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого статтею 128 КПК.

Водночас, у межах кримінального провадження за ст. 286 КК факт, обставини ДТП, особа, винна у її настанні, характер і розмір завданої шкоди встановлюються судом як обставини, що мають істотне значення для кримінальної справи і належать до предмету доказування. В цьому разі незвернення потерпілого безпосередньо до страховика жодним чином не перешкоджає з`ясуванню обставин, з якими законодавець пов`язує підстави для виплати відшкодування.

Тому Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про застосування норми права, відповідно до якого, для розгляду в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК, попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст.35 Закону № 1961-IV, не є обов`язковим.

Зважаючи на вказані висновки Великої Палати, колегія суддів констатує, що висновок місцевого суду про передчасність позовних вимог потерпілого до СК «Кредо» про стягнення витрат на поховання та моральної шкоди і відсутність предмету позову є неправильним, оскільки саме за потерпілим залишається право вибору способу звернення за захистом своїх прав (із заявою до страхової компанії чи з позовом до суду), на що не звернув уваги суд першої інстанції.

Отже суд у процесуальний спосіб не перевірив належність, достатність долучених потерпілим ОСОБА_8 до позовної заяви доказів щодо понесених витрат на поховання та не дав належної оцінки з точки зору допустимості цих доказів на підтвердження заявленого розміру відшкодування матеріальної шкоди.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Відповідно до ст. 23 ЦК розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При цьому моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Місцевий суд, зменшуючи розмір заявлених потерпілим позовних вимог до обвинуваченого ОСОБА_9 про стягнення моральної шкоди, не навів переконливих мотивів про необхідність зменшення такого відшкодування в десять разів від заявлених позовними вимогами суми і не вказав, чому саме відшкодування моральної шкоди в розмірі 30 000 грн відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до положень ст.412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову не відповідає вимогам ст.370 КПК, а тому воно підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції. За таких обставин апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню.

Під час нового розгляду місцевому суду слід урахувати наведене, ретельно перевірити всі доводи апеляційної скарги потерпілого, усунути допущені порушення, після чого ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення, яке відповідатиме приписам статі 370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 412, 415 та 418, 419 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2021 рокувідносно обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.2 ст.286 КК - скасувати в частині цивільного позову та в цій частині призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4