Кримінальне провадження №629/1276/22
Номер провадження 1-кп/629/4/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого - судді - ОСОБА_1 , за участю секретаря - ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , представника потерпілого адвоката Науменко провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лозова, судовий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Домаха м. Лозова Харківської обл., громадянина України, з неповною середньотехнічною освітою, студента 3 курсу КЗ ЛФВКМ ХОР, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, суд

ВСТАНОВИВ:

29.11.2021, близько 12:30, ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки RENAULT DUSTER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Заруднівській в м. Лозова Харківської обл. в напрямку перехрестя зазначеної вулиці з вулицею Ярослава Мудрого в м. Лозова Харківської області.

Керуючи вказаним транспортним засобом, ОСОБА_5 , діючи з необережності, у формі кримінальної протиправної недбалості, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, у порушення вимог п.п. 16.3, 16.11, дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху України, згідно з якими: «У разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожнього розміткою 1,12 (стоп-лінією) або 1.13 , світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні - перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів», «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.», «"Дати дорогу". Водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 738 - транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі.», рухаючись по другорядній дорозі, не дав перевагу в русі водію автомобілю марки TOYOTA CAMRY, р.н. НОМЕР_2 - під керуванням ОСОБА_6 , яка рухалася з пасажирами праворуч від нього по головній дорозі, в результаті чого відбулося зіткнення автомобілю RENAULT DUSTER, р.н. НОМЕР_1 та TOYOTA CAMRY, р.н. НОМЕР_2 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - водію автомобілю марки ТОYОТА САМRY, реєстраційний номер НОМЕР_2 - потерпілій ОСОБА_6 спричинені середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому акроміального кінця ключиці, кінця лівої ключиці без зміщення, а її пасажиру - потерпілій ОСОБА_7 спричинено теж середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження, але у вигляді закритого перелому зміжних голівок міжфалангового суглобу 1-го пальця правої кисті.

ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, у вчиненому щиросердно розкаявся, підтвердив факт і обставини вчинення правопорушень, викладені в обвинувальному акті, пояснив, що 29 листопада 2021 року близько о 12-00 год. рухався на автомобілі RENAULT DUSTER НОМЕР_1 по вул.Заруднівській в напрямку залізничного вокзалу зі швидкістю близько 55 км/год., щоб забирати свою дівчину. Їхав другорядною дорогою та перед перехрестям з головною дорогою загальмував перед знаком,Тайоту не було видно, бо після знаку стояв паркан близько трьох метрів та ростуть дерева. Не було можливості побачити автомобіль, що рухався головною дорогою, тому виїхав на перехрестя, коли побачив автомобіль не встиг загальмувати, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем TOYOTA CAMRY. Пояснив, що керував автомобілем без водійського посвідчення та йому ніхто не передавав права керувати даним автомобілем. Автомобіль RENAULT DUSTER на якому їхав належить його покійному батьку, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . В судовому засіданні попросив пробачення у потерпілих, що приніс незручності та шкодує про свій вчинок.

Окрім визнання своєї вини, винність ОСОБА_5 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні підтверджується наступними доказами:

-поясненнями в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_6 яка повідомила, що 29 листопада 2021 року рухалася по головній дорозі по вул.Ярослава Мудрого в напрямку центра міста на автомобілі TOYOTA CAMRY АХ 8713 ЕА, зі швидкістю 50 км/год та відчула різкий удар з лівої сторони і машину почало нести, намагалася гальмувати. Автомобіль, який її вдарив вона не бачила, можливо на деякий час втратила свідомість. Пам`ятає, що в машині в деяких місцях були сліди крові. Вийти з машини не мала змоги, бо двері в автомобілі не відкривалися так як були пошкоджені двері та ліве крило автомобіля. Обвинувачений навіть не намагався підійти до машини та допомогти. Допомагали вибратися з машини люди, які підбігли до машини. Каретою швидкої була доставлена до лікарні. Зіткнення відбулося з автомобілем RENAULT DUSTER. Зазначила, що цивільний позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити, суми зазначені в ньому є обґрунтованими та підтверджені доказами. Моральна шкода полягає в тому, що дорожньо-транспортна пригода призвела до моральних страждань, а також певних незручностей, а саме фінансових витрат, бо довелося орендувати машину, яка є менш зручніша, оскільки потрібно було возити дітей до школи, вона є приватним підприємцем та робота пов`язана з торгівлею, у зв`язку з чим доводиться їздити по різним селам.

-поясненнями в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_7 яка повідомила, що знаходилася у машині разом з ОСОБА_6 , сиділа на передньому пасажирському сидінні, на задньому сидінні сиділа ОСОБА_9 . Їхали вулицею Ярослава Мудрого близько 55 км/год та доїхали майже до Художньої школи, раптом почула гуркіт, після нічого не пам`ятає, що відбувалося. Коли її та ОСОБА_10 вийняли з машини тільки тоді запитала, що сталося. З карети швидкої побачила, що машина на якій вони рухалися була пошкоджена та іншу машину біля якої був обвинувачений. Зазначила, що цивільний позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити, їй була завдана шкода та пошкоджено майно: сумку, калькулятор та окуляри, а моральна шкода полягає в тому, що нею було перенесено фізичний біль та тривале лікування. Крім того, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вона отримала травму і тепер їй необхідно робити операцію на меніску.

- поясненнями в судовому засіданні законного представника обвинуваченого ОСОБА_11 , яка була допитана в якості свідка, та повідомила, що її син скоїв злочин за який необхідно відповідати. Попросила вибачення у потерпілих за дії сина, які спричинили потерпілим матеріальні, моральні та фізичні збитки. Дана подія для неї та її сім`ї стала шоком, що також призвело до матеріальних збитків. На місці аварії була вже присутня через декілька хвилин. Умови того дня були дощові, саме перехрестя не має світлофору і учасники події не мали змоги побачити одне одного. Дорожньо-транспортну пригоду скоєно на їхньому автомобілі і син не мав права керувати ним. Зазначила, що з цивільним позовом не згодна, тому просила задовільнити його частково з тих підстав, що автомобіль постраждалої був у не задовільному стані, що й спричинило тілесні ушкодження. Щодо відшкодування понесених збитків потерпілим на лікування не заперечувала. Просила частково задовільнити моральну шкоду лише в частині 2000 грн., щодо відшкодування витрат понесених на ремонт автомобіля відповідно до висновку товарознавчої експертизи та відшкодування витрат на правову допомогу була не згодна, вважала дані витрати завищеними. Із зазначеною індексацією в позовах не згодна оскільки її вини в тому, що потерпілі тільки через рік звернулися з позовом про відшкодування шкоди, не має. Зазначила, що вона разом з сином мають у співвласності квартиру, яку намагалися реалізувати, навіть знайшла покупця, щоб відшкодувати шкоду потерпілим, але оскільки син неповнолітній, орган опіки не дозволив продати квартиру без надання житла сину взамін. Пояснила, що за цей час втратила бізнес, тому не має доходу і якби були кошти відшкодувала б спричинені витрати.

Винуватість обвинуваченого доводиться також письмовими доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження.

Протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, зі схемою місця ДТП та фото таблицею до протоколу ОМП, згідно якого було встановлено, що місцем ДТП є вул. Ярослава Мудрого в м. Лозова, Харківської області, поблизу буд. 27, де відбулося зіткнення автомобілю RENAULT DUSTER, р.н. НОМЕР_1 з TOYOTA CAMRY, р.н. НОМЕР_2 .

Висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно якого у ОСОБА_5 ознак сп`яніння не виявлено - тверезий.

Висновком експерта № 12-14/295-ЛЗ/21 експертиза почата 01.12.2021, закінчена 24.12.2021, встановлено, що на підставі даних судово-медичної експертизи неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , враховуючи дані наданої медичної документації, в нього мала місце дісторзія зв`язок лівого променевозап`ясткового суглобу, яка утворилася внаслідок дії тупих твердих предметів які не відобразили своїх індивідуальних особливостей чи при ударі о такі і могла бути отримана в умовах дорожньо-транспортної пригоди в строк та при обставинах, вказаних потерпілим і в постанові слідчого про призначення судово- медичної експертизи.За ступенем тяжкості вищевказана дісторзія зв`язок променевозап`ясткового суглобу, це легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Висновком експерта № 12-14/297-ЛЗ/21 експертиза почата 03.12.2021, закінчена 07.02.2022, встановлено, що на підставі даних судово-медичної експертизи гр.-ки ОСОБА_6 , враховуючи дані наданої медичної документації і результати консультації рентгенолога по наданим рентгенограмам, в неї мали місце закритий перелом акроміального кінця лівої ключиці без зміщення кісткових уламків, садно на тильній поверхні основної фаланги 4-го пальця правої кисті (1,2x0,2см), синець на зовнішній поверхні лівої гомілки в верхній третині (4x3,5см), які утворилися від дії тупих твердих предметів які не відобразили своїх індивідуальних особливостей чи при ударі о такі і могли бути отримані в умовах дорожньо-транспортної пригоди в строк та при обставинах, вказаних потерпілою і в постанові слідчого про призначення судово- медичної експертизи. За ступенем тяжкості: закритий перелом акроміального кінця лівої ключиці без зміщення - це СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості тілесні ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я, адже для консолідації (зрощення) даних переломів необхідний строк більш ніж 21 день (згідно п.2.2.2. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995р.); садно і синець - це ЛЕГКІ тілесні ушкодження (згідно п.2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995року). Маловірогідне утворення тілесних ушкоджень у гр-ки ОСОБА_6 від дії власної руки. Утворення таких тілесних ушкоджень, що мали місце у гр.-ки ОСОБА_6 при падінні її на площину малоймовірне.

Висновком експерта № 12-14/301-ЛЗ/21експертиза почата 07.12.2021, закінчена 07.02.2022, встановлено, що на підставі даних судово-медичної експертизи гр-ки ОСОБА_7 , враховуючи дані наданої медичної документації в неї мали місце наступні тілесні ушкодження:

-закритий перелом зміжних голівок міжфалангового суглобу 1 -го пальця правої кисті;

-закрита черепно-мозкова травма з великим синцем лівої бічної поверхні обличчя (нижнє віко, вилична ділянка, щока, скронева ділянка, верхня губа зліва) із заходом на ділянку нижньої щелепи та передню і ліву бічну поверхні шиї в середньо-верхній третині та зі струсом головного мозку;

-синці на верхньо-внутрішній поверхні лівої молочної залози (8x3,5см), на зовнішній поверхні лівої гомілки в верхній третині (9x6см), на променевій поверхні правого передпліччя в верхній третині (3,5x2,5см), на згинальній поверхні лівого передпліччя в середній третині (4x3,5см).

Вищевказані тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів які не відобразили своїх індивідуальних особливостей чи при ударі о такі і могли бути отримані в умовах дорожньо-транспортної пригоди в строк та при обставинах, вказаних потерпілою і в постанові слідчого про призначення судово-медичної експертизи.

За ступенем тяжкості: закритий перелом зміжних голівок міжфалангового суглобу 1- го пальця правої кисті - це середнього ступеню тяжкості тілесне ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я, адже для консолідації (зрощення) даних переломів необхідний строк більш ніж 21 день (згідно п.2.2.2. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995р.); закрита черепно-мозкова травма зі струсом головного мозку - це ЛЕГКЕ тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я (згідно п.2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995року); синці це легкі тілесні ушкодження (згідно п.2.3.5 Правил судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995року). Маловірогідне утворення тілесних ушкоджень у гр-ки ОСОБА_7 від дії власної руки. Утворення таких тілесних ушкоджень, що мали місце у гр.-ки ОСОБА_7 при падінні її на площину малоймовірне.

Висновком експерта № 38853/5778-5779 за результатами проведення судової авто технічної експертизи, складеним 18.02.2022 та фото таблицею до нього, встановлено, що на момент експертного огляду та до дорожньо-транспортної пригоди рульове керування, робоча гальмова система та ходова частина автомобіля RENAULT DUSTER, р.н. НОМЕР_1 знаходилася в працездатному стані.

Висновком експерта № 38852/5780-5783 за результатами проведення судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи, складеним 21.04.2022 та фото таблицею до нього, встановлено, що на момент експертного огляду рульове керування автомобіля Toyota Camry реєстраційний номер НОМЕР_2 знаходилось у технічно несправному та непрацездатному стані. Несправний та непрацездатний стан рульового керування автомобіля Toyota Camry реєстраційний номер НОМЕР_2 полягає в пошкодженні лівої рульової тяги у вигляді деформації в напрямку зліва направо та зміщення місця встановлення в напрямку зліва направо та зверху вниз. Вказані пошкодження рульового керування носять неексплуатаційний характер та утворилися в результаті дорожньо-транспортної пригоди. На момент експертного огляду та до дорожньо-транспортної пригоди робоча гальмова система автомобіля Toyota Camry реєстраційний номе НОМЕР_2 знаходилася в працездатному стані. На момент експертного огляду ходова частина автомобіля Toyota Camry реєстраційний номер НОМЕР_2 знаходилась у технічно несправному та непрацездатному стані. Несправний та непрацездатний стан ходової частини автомобіля Toyota Camry полягає в розгерметизації переднього лівого колеса, внаслідок пошкодження внутрішньої боковини та бігової доріжки шини у вигляді деформації в напрямку спереду назад та справа на ліво, пошкодження стійкі в місці кріплення поворотного кулака у вигляді руйнування та деформації в напрямку зліва направо, деформації армотизатора в напрямку зліва направо, та зміщення витої пружини з місця встановлення в напрямку зліва направо. Вказані пошкодження ходової частини носять не експлуатаційний характер та утворилися в результаті дорожньо-транспортної пригоди. До дорожньо-транспортної пригоди рульове керування, робоча гальмова система та ходова частина автомобіля Toyota Camry реєстраційний номер НОМЕР_2 виконували свої основні функції та знаходились в працездатному стані.

Висновком експерта № 38854/5784-5786/1658 за результатами проведення судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи, складеним 30.06.2022 та фото таблицею до нього, встановлено, що кут між повздовжніми осями автомобіля Renault DUSTER р.н. НОМЕР_1 та автомобіля Toyota Camry р.н. НОМЕР_2 в момент первинного їх контакту становив величину близько 80±5°. Місце зіткнення автомобіля Renault Duster р.н. НОМЕР_1 з автомобілем Toyota Camry р.н. НОМЕР_2 відбулось в межах перехрестя вул. Заруднівській та вул. Я. Мудрого в м. Лозова, Харківської області, перед кінцевим розташуванням автомобіля Renault Duster р.н. НОМЕР_1 .

Висновком експертів № 16544/17192-17195 за результатами проведення комісійної судової автотехнічної експертизи, складеним 18.08.2022, встановлено, що в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Renault-Duster реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_5 повинен був діяти у відповідності вимогами п.п. 16.3, 16.11 та дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху Україна. Якщо швидкість руху автомобіля Renault-Duster перед дорожньо-транспортною пригодою перевищувала максимально-допустиму швидкість руху в населеному пункті та становила 60 км/год, як зазначено в показаннях свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , то в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Renault-Duster ОСОБА_5 також повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п. 12.4 та 12.9 «б» Правит дорожнього руху України. Оцінка дій водія автомобіля Renault-Duster ОСОБА_5 в тій частині, що він керував автомобілем без посвідчення водія не потребує спеціальних знань та може бути проведена слідчим (судом) відповідно до вимог п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху України.

В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути зіткнення транспортних засобів для водія автомобіля Renault-Duster ОСОБА_5 визначалася шляхом виконання ним вимог п.п. 16.3, 16.11 та дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху України, для виконання яких у водія не було перешкод технічного характеру.

Дії водія автомобіля Renault-Duster ОСОБА_5 в даній дорожньо- транспортній ситуації не відповідали вимогам п.п. 16.3, 16.11, дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху України та знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Якщо швидкість руху автомобіля Renault-Duster перед дорожньо-транспортною пригодою перевищувала максимально-допустиму швидкість руху в населеному пункті та становила 60 км/год, як зазначено в показаннях свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , то дії водія автомобіля Renault-Duster ОСОБА_5 в даній дорожньо-транспортній ситуації також не відповідали вимогам п.п. 12.4 та 12.9 «б» Правил дорожнього руху України. Однак невідповідності дій водія автомобіля Renault-Duster ОСОБА_5 вимогам п.п. 12.4 та 12.9 «б» Правил дорожнього руху України не знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, з причин, вказаних в дослідницькій частині висновку.

В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Toyota-Camry реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_6 повинна була діяти у відповідності з вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху Україна. Якщо швидкість руху автомобіля Toyota-Camry перед дорожньо-транспортною пригодою перевищувала максимально- допустиму швидкість руху в населеному пункті та становила 55-60 км/год, як зазначено в показаннях водія ОСОБА_5 , 55 км/год, як зазначено в показаннях водія ОСОБА_6 , 60 км/год, як зазначено в показаннях свідка ОСОБА_7 , то в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Toyota-Camry реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_6 також повинна була діяти у відповідності з вимогами п.п. 12.4 та 12.9 «б» Правил дорожнього руху України. Оцінка дій водія автомобіля Toyota-Camry ОСОБА_6 в тій частині, що вона керувала автомобілем та не була пристебнута ременем безпеки не потребує спеціальних знань та може бути проведена слідчим (судом) відповідно до вимог п. 2.3 «в» Правил дорожнього руху України.

Зазначені докази сумнівів у їх достовірності не викликають, викладені чи посвідчені в них відомості є такими, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження. Кожний з доказів визнається і оцінюється судом як належний та допустимий, а всі вони у сукупності, достатніми та взаємопов`язаними для прийняття процесуального рішення.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає вина ОСОБА_8 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні доведена.

Таким чином дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 286 КК України - тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При вивченні особи обвинуваченого ОСОБА_8 встановлено, що він є громадянином України, з неповною середньотехнічною освітою, студент 3 курсу КЗ ЛФВКМ ХОР, за місцем мешкання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий. На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе за умови застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

При призначенні та визначенні виду покарання для обвинуваченого ОСОБА_8 суд враховує те, що він вчинив нетяжкий злочин, передбачений ч. 4 ст. 12 КК України.

Згідно ст. 66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 суд вважає його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Відповідно до ст. 67 КК України обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 судом не встановлені.

Судом встановлено, що кримінальне правопорушення ОСОБА_5 вчинив будучи неповнолітньою особою, тому до обвинуваченого ОСОБА_5 застосовуються правила розгляду справи щодо неповнолітніх, що відноситься до Розділу ХV загальної частини Кримінального кодексу України, особливості кримінальної відповідальності та покарання неповнолітніх.

В п.10, п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №5 зазначено, що неповнолітній вік особи, яка вчинила злочин, згідно з п.3 ч.1 ст. 66 КК України є обставиною, яка пом`якшує покарання. Вона обов`язково має враховуватись при призначенні покарання - незалежно від того, чи досяг підсудний на час розгляду справи повноліття. Звільнення неповнолітніх від покарання з випробуванням застосовується на тих же підставах, що й дорослих ( статті 75-78 КК України), з урахуванням особливостей, визначених у ст. 104 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 97 КК України неповнолітнього, який вперше вчинив кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо його виправлення можливе без застосування покарання. У цих випадках суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 105 КК України - суд застосовує до неповнолітнього такі примусові заходи виховного характеру:

1) застереження;

2) обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього;

3) передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання;

4) покладення на неповнолітнього, який досяг п`ятнадцятирічного віку і має майно, кошти або заробіток, обов`язку відшкодування заподіяних майнових збитків;

5) направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років. Умови перебування в цих установах неповнолітніх та порядок їх залишення визначаються законом.

Згідно із ч.1 ст. 105 КК України суд управі звільнити неповнолітнього від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру за наявності сукупності таких умов:

а) неповнолітній вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, незалежно від того чи скоєний цей злочин вперше, був він умисним чи необережним;

б) неповнолітній щиро розкаявся;

в) поведінка неповнолітнього після скоєння злочину була бездоганною. Під бездоганною поведінкою слід розуміти таку поведінку особи в сім`ї, побуті, трудовому чи навчальному колективі, коли вона свідомо й добровільно дотримується загальноприйнятих правил людського співжиття;

г) на момент постановлення вироку неповнолітній не потребує застосування покарання. У разі встановлення трьох попередніх умов на момент постановлення вироку суд управі вважати неповнолітнього таким, що не потребує застосування покарання.

При цьому, необхідно зважати, що під час постановлення вироку щодо неповнолітньої особи суд повинен суворо дотримуватися загальних засад кримінального провадження до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність та ухвалювати рішення щодо неповнолітнього, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, встановленим в ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, відповідно до положень глави 29 КПК України і розділу XI Загальної частини КК України.

Нормою ч. 1 ст. 105 КК України передбачена можливість звільнення неповнолітнього від покарання. При цьому слід зазначити, що системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань «звільнення від покарання (ч. ч. 4, 5 ст. 74, ч. 1 ст. 105 КК України), «звільнення від відбування покарання» ( ст. ст. 75, 79, 104 КК України), «звільнення від призначеного покарання» (ст. 78 КК України) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання із застосуванням інших заходів примусу слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів в цілому. Таким чином, суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України, постановляє вирок, яким визначає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині, керуючись ст. 105 КК України звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.

Строк нагляду, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього. Як свідчить практика, цей нагляд має здійснюватись, як правило, не менше одного року, але не довше, ніж до досягнення особою повноліття. У зв`язку з викладеним, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 досягне повнолітнього віку, суд вважає не доцільним застосовувати до обвинуваченого ОСОБА_5 примусовий захід виховного характеру, передбачений п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України у виді передачі неповнолітнього ОСОБА_5 під нагляд матері.

Разом з тим, з огляду на викладене, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого неповнолітнім ОСОБА_5 кримінального правопорушення, яке є необережним нетяжким злочином, і який вчинено вперше, обставини його вчинення, дані про особу неповнолітнього обвинуваченого, який характеризуються позитивно, обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, висновки органу пробації про те, що його перевиховання можливе без позбавлення волі із застосуванням соціально-виховних заходів, суд доходить до висновку, що внаслідок бездоганної поведінки на момент постановлення вироку ОСОБА_5 не потребує застосування покарання і на підставі ст. 105 КК України підлягає звільненню від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру.

За таких обставин, згідно з вимогами ч. 1 ст. 105 КК України, а також ч. 3 ст. 497 КК України, суд дійшов висновку про можливість звільнення від покарання неповнолітнього обвинуваченого, який вперше обвинувачується у вчиненні необережного нетяжкого злочину, щиро розкаявся у вчиненому, висловив впевнення не вчиняти у майбутньому злочинів та застосування до нього примусових заходів виховного характеру.

Вирішуючи питання про вид заходу виховного характеру, перелік яких визначений ч. 2 ст.105 КК України, суд вважає, що таким, що забезпечить позитивний виховний вплив, буде примусовий захід виховного характеру, передбачений п. 1 ч. 2 ст. 105 КК України у виді застереження.

Враховуючи вищевказані обставини справи, суд дійшов до переконання, що саме такий вид примусового заходу виховного характеру буде необхідним, достатнім і найбільш ефективним для виправлення неповнолітнього та попередження вчинення ним нового злочину.

По кримінальному провадженню були заявлені цивільні позови: потерпілою ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 362103,80 грн., моральної шкоди в розмірі 50000 грн., та витрат на правову допомогу в розмірі 33500 грн.; потерпілою ОСОБА_7 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 14099,65 грн. та моральної шкоди в розмірі 50000 грн.

Заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенні з наступних підстав.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Згідно з положеннями частини 2 статті 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до частини 1 статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Стаття 62 КПК України передбачає, що цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

Правовий статус МТСБУ визначено в Законі «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, за пунктом 39.1. статті 39 цього Закону МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Таке бюро є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту.

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 41 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено також перелік випадків, в яких регламентні виплати здійснюються саме МТСБУ за рахунок коштів з централізованих страхових резервних фондів чи з коштів фонду страхових гарантій.

Згідно з пунктом 41.1 статті 41 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

В даній справі, ОСОБА_5 було заподіяно шкоду здоров`ю потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у виді тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Спричинення цих наслідків перебуває у причинному зв`язку із діями обвинуваченого, а саме вчиненням ним ДТП. Докази того, що власник транспортного засобу застрахував цивільно-правову відповідальність за договором міжнародного страхування «Зелена картка», у справі відсутні.

Оскільки цивільно-правова відповідальність обвинуваченого на момент дорожньо-транспортної пригоди застрахована не була, у зв`язку з цим суд дійшов висновку, що саме на МТСБУ покладається обов`язок відшкодувати шкоду за рахунок коштів фонду захисту потерпілих.

З метою гарантування правової визначеності щодо застосування інституту цивільного позову у кримінальному провадженні та з метою забезпечення єдності та сталості відповідної судової практики Велика Палата Верховного Суду вважала, що положення частини 1 статті 128 КПК України щодо можливості пред`явлення цивільного позову у кримінальному провадженні, зокрема, до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за завдану шкоду, треба розуміти як можливість пред`явлення зазначеного позову до будь-якої особи (фізичної або юридичної), яка за законом виконує обов`язок з відшкодування шкоди, завданої підозрюваним (обвинуваченим чи неосудною особою).

Тому в контексті частини 1 статті 128 КПК України юридичною особою, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого чи неосудної особи, може бути МТСБУ у випадках, передбачених статтею 41 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Адже МТСБУ виступає такою юридичною особою, яка за законом несе цивільну відповідальність перед особою, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди і яка має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити до неї цивільний позов.

Залучення МТСБУ як цивільного відповідача узгоджується зі статтями 62, 128 КПК України. Крім цього, таке тлумачення відповідає положенням статей 47, 48 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), за якими здатністю особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільною процесуальною дієздатністю), так само як і можливістю бути позивачем та відповідачем у суді, наділені юридичні особи.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року по справі № 465/4621/16-к, провадження № 13-24кс19 дійшла висновку, що цивільний позов може бути пред`явлено в межах кримінального провадження до МТСБУ як до цивільного відповідача, оскільки його зобов`язання витікають із положень Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Згідно ст.1166 ЦК України, яка визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до ч.2 ст.22 ЦК України збитками, на відшкодування яких має право особа у разі порушення її цивільного права, є 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

За змістом вказаних правових норм, особа, якій заподіяна матеріальна шкода та яка звернулася з позовом про її відшкодування, повинна навести докази щодо понесених нею витрати, про відшкодування яких вона ставить питання.

В позовній заяві потерпіла ОСОБА_6 зазначила, що внаслідок ДТП їй спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості, у зв`язку з чим на лікування було витрачено 2000 грн., що підтверджується актами виконаних робіт від 30.11.2021 р. та 02.12.2021 р. згідно яких було проведено дослідження (магнітно-резонансна томографія).

Потерпіла ОСОБА_7 в позовній заяві зазначила, що внаслідок ДТП їй спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості, у зв`язку з чим на лікування було витрачено 5889,81 грн., що підтверджується актом виконаних робіт від 13.11.2022 р. згідно якого було проведено дослідження (магнітно-резонансна томографія) та чеками.

Пунктом 24.1 статті 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі №1961-IV) визначено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

За такого, для сплати страхового відшкодування потерпіла особа має надати не тільки платіжні документи з купівлі лікарських засобів тощо, але й документально підтвердити необхідність їх придбання (витяг з історії хвороби, рецепти на придбання ліків тощо), тобто довести наявність причинно-наслідкового зв`язку між пригодою та лікуванням.

Однак до цивільних позовів ні потерпіла ОСОБА_6 , ні потерпіла ОСОБА_7 жодного документального підтвердження необхідності придбання лікарських засобів та наявності причинно-наслідкового зв`язку між пригодою та подальшим лікуванням позивачів суду надано не було, а тому у відшкодуванні шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілих суд відмовляє.

Щодо вимог про стягнення шкоди, заподіяної майну потерпілої ОСОБА_6 , судом встановлене наступне.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України № 1961-IV у разі настання події, що є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ в межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньої транспортної пригоди (далі - ДТП) життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 41 Закону №1961-IV передбачено також перелік випадків, в яких регламентні виплати здійснюються саме МТСБУ за рахунок коштів з централізованих страхових резервних фондів чи з коштів фонду страхових гарантій.

Згідно з п. 41.1 ст. 41 Закону № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема транспортним засобом, власник якого не застрахував своєї цивільно-правової відповідальності, крім шкоди заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 цього Закону, та майну, яке перебувало в такому транспортному засобі.

Згідно з вимогами п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК розмір матеріальних збитків, заподіяних потерпілому кримінальним правопорушенням, визначається експертизою.

ОСОБА_14 не довів, що вартість ремонту завищена або що до ремонту включено пошкодження, не пов`язані з ДТП, або що до ремонту включено зайві роботи , матеріали та деталі, чи що їх вартість та обсяг завищує дійсну вартість. Тому суд бере до уваги наданий потерпілою ОСОБА_6 висновок експерта № 176В.

За даними висновку експерта № 176В за результатами автотоварознавчого дослідження від 28 січня 2022 року сума матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля марки TOYOTA CAMRY, р.н. НОМЕР_2 , 2014 року виготовлення складає 175 354,58 грн. Також, встановлено, що потерпілою ОСОБА_6 здійснено витрати на проведення вказаної експертизи в сумі 3000 грн, та витрати за послуги евакуатора в розмірі 4400 грн, плюс комісія банку 75,00 грн.. а тому загальна сума коштів, що підлягають стягненню на її користь становить 182829,58 грн.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність обвинуваченого ОСОБА_14 не була застрахована.

З 19 лютого 2016 року встановлені наступні розміри страхових сум (в межах яких МТСБУ здійснює регламентні виплати з цього Фонду), а саме 100 000 грн, у випадку заподіяння шкоди майну потерпілих - 200 000 грн у випадку заподіяння шкоди життю і здоров`ю потерпілих.

Відповідно до розподілу цивільно-правової відповідальності між страховиком та особою, що спричинила шкоду відповідно до встановленого розміру відповідальності МТСБУ в розмірі регламентної виплати відшкодуванню підлягає: за рахунок відповідача МТСБУ- 100 000 грн., за рахунок відповідача обвинуваченого ОСОБА_14 82829,58 грн.

Стосовно відшкодування завданих матеріальних збитків з урахуванням офіційного індексу інфляції, за період з 27.01.2022 по 11.11.2022, то судом встановлено наступне.

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань. Якщо інше не передбачено договором або спеціальними законами, законом, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, незалежно до сплати кредиторові.

З матеріалів справи вбачється, що позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілою ОСОБА_6 був поданий 14.11.2022 р. до початку судового розгляду. Доказів про те, що обвинуваченому раніше висувалися вимоги про відшкодування шкоди до суду надано не було, а отже підстави для застосування ст. 625 ЦК України, яка є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, відсутні, оскільки прострочення виконання грошового зобов`язання відсутнє. Також посилання позивача на наявність у відповідача саме обов`язку, зобов`язання щодо сплати певних сум з моменту складання висновку експерта № 176В за результатами автотоварознавчого дослідження, та як наслідок обов`язку відповідача сплачувати суму боргу з урахуванням індексу інфляції саме за період з 27.01.2022 по 11.11.2022, є необґрунтованим, а позовні вимоги в частині стягнення збитків саме з урахуванням індексу інфляції такими, що не підлягають задоволенню.

Стосовно стягнення коштів за оренду автомобіля в розмірі 100000 грн., то долучені до матеріалів справи ОСОБА_6 письмові докази, а саме договір оренди автомобіля від 20.01.2022 року, не стосується предмета доказування в розумінні ст. 77 ЦПК України, тому оскільки не надано документального підтвердження витрат на оренду автомобіля (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки) у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_6 в частині стягнення з ОСОБА_14 100000грн. за експелуатацію транспорного засобу слід відмовити.

Відносно стягнення шкоди спричиненої майну потерпілої ОСОБА_7 (калькулятора, окуляри, сумка, телефон) з урахуванням офіційного індексу інфляції в розмірі 14099,65 грн, то суд зазначає, що ні до позовної заяви, ні до матеріалів кримінального провадження не було долучено жодного доказу, на підтвердження наявності на момент ДТП вказаного майна, а саме те, що у потерпілої ОСОБА_7 під час зіткнення знаходилися калькулятор, окуляри, сумка, телефон та які внаслідок ДТП були пошкодженні. Крім того, в позові не зазначено ідентифікуючі ознаки вказаних речей, відсутні докази на підтвердження вартості зазначеного майна, у зв`язку з чи суд також відмовляє потерпілій ОСОБА_7 у задоволенні позову в частині стягнення матеріальної шкоди.

Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного:

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Ч.2.Моральна шкодаполягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. ч. 3. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Ч. 4. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Ч.5.Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Протиправними діями ОСОБА_14 пошкоджено майно потерпілої ОСОБА_6 , тому є передбачені законом (ст.1167 та п.3 ч.2 ст.23 ЦК України) підстави для відшкодування завданої потерпілій моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких ОСОБА_6 зазнала у зв`язку із суттєвим (враховуючи розмір пошкоджень і вартість ремонту) пошкодженням майна. Очевидним і таким, що не підлягає окремому доказуванню (крім підтвердження і встановлення самого факту заподіяння майнової шкоди та її розміру і характеру), є факт заподіяння ОСОБА_6 суттєвих побутових незручностей і необхідності додаткових зусиль, пов`язаних з неможливістю використовувати автомобіль за призначенням, і дані обставини мають істотне значення.

Крім того потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 протиправними діями ОСОБА_14 , внаслідок ДТП були спричинені середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження, у зв`язку з чим потерпілим був спричинений фізичний біль і страждання у зв`язку із ушкодженням здоров`я, вони змушені були проходити лікування та медичні обстеження, крім того потерпілі перенесла душевне потрясіння та пережили стрес під час зіткнення.

З огляду на вищевикладене, суд виходячи із засад розумності, виваженості, та справедливості, оцінює спричинену потерпілій ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі 20000 гривень, потерпілій ОСОБА_7 у розмірі 15000 грн., оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її збагачення.

Стосовно позовної вимоги щодо стягнення з обвинуваченого витрат на професійну правову допомогу у розмірі 33500 грн. судом зазначається наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

В силу ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч.5 ст.137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд відмічає, що, враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 за № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 за № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Боттацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями).

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Матеріалами справи встановлено, що на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу під час розгляду даної справи потерпілою надано: договір про надання правової допомоги б/н від 11 грудня 2021 року з додатком; акт виконаних робіт станом на 11.11.2022 в розмірі 30500 грн.; копія квитанція від 12.04.2022 про сплату адвокату 28550,00 грн.; копію розписки про отримання авансового платежу від 11.12.2021 в розмірі 2000 грн.; розписку від 27.12.2022 про отримання в рахунок оплати 3000 грн.

З Акту виконанх робіт станом на 11.11.2022 (т.1 а.с.173) вбачається, що вартість виконаних робіт за представництво потерпілого у кримінальному провадженні (досудове розслідування) становить 10000 грн, а вартість виконаних робіт за участь в окремих слідчих та процесуальних діях становить 3000 грн. Однак ні з позову, ні з Акту виконаних робіт не зрозуміло, які дії були вчинені представником потерпілої на досудовому розслідуванні та в яких окремих слідчих та процесуальних діях приймав участь адвокат, оскільки згідно Реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що представник потерпілої ОСОБА_15 приймав участь лише в ознайомленні з справою після надання доступу до матеріалів кримінального провадження з 11:46 по 12:00 год. 29.09.2022. Крім того договір про надання правової допомоги був укладений 11.12.2021, а згідно Реєстру матеріалів досудового розслідування допит потерпілої ОСОБА_6 відбувся 03.12.2021, тобто до укладання відповідної угоди.

У зв`язку з вищевикладеним суд вважає, що вартість виконаних робіт по представництву потерпілої у кримінальному провадженні під час досудового розслідування в розмірі 10000 грн. та вартість його участі в окремих слідчих та процесуальних діях в розмірі 3000 грн. зазначені в акті виконаних робіт не обґрунтованими та такими, що не підтверджуються матеріалами справи.

Також з матеріалів справи вбачається, що розгляд справи відбувся за чотири судових засідання, а саме: 14.11.2022 - судовий розгляд по суті не відбувся, у зв`язку з подачею до суду позовних заяв потерпілими та необхідністю ознайомлення з ними відповідачів; 13.12.2022 року - судове засідання було проведено без участі представника потерпілої - адвоката ОСОБА_15 , на участі якого потерпіла не наполягала, 27.12.2022 були проведені лише судові дебати, 18.01.2023 обвинуваченому було надано останнє слово.

З огляду на викладене, з урахуванням майнового стану неповнолітнього обвинуваченого, а також співмірності витрат на правову (правничу) допомогу із обсягом складених адвокатом у межах цього кримінального провадження документів, а також з урахуванням участі представника потерпілої на досудовому розслідуванні та підчас судового провадження, враховуючи складність справи, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правову допомогу у розмірі 33500 грн. є не співмірними з фактично наданим обсягом юридичної допомоги (складністю справи, представництву у цій справі потерпілої), не відповідають критерію реальності таких витрат і розумності їхнього розміру, а тому визначення оплати в загальній сумі 20000 грн. по представництву потерпілої на досудовому та судовому слідстві має бути виключено із загальної вартості наданих позивачу ОСОБА_6 послуг правничої допомоги.

З огляду на вищевикладене позов ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 на відшкодування майнової шкоди в сумі 82829,58 грн.; на відшкодування моральної шкоди в сумі 20000 грн.; витрат на правову допомогу в сумі 13500 грн. З відповідача МТСБУ- на відшкодування майнової шкоди 100 000 грн..

Позов ОСОБА_7 також підлягає частковому задоволенню в частині стягнення стягненню з обвинуваченого ОСОБА_5 15000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

З приписів ч. 1 та ч. 2 ст. 1180 ЦК України вбачається, що шкода, завдана неповнолітньою особою після набуття нею повної цивільної дієздатності, відшкодовується цією особою самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи, яка набула повної цивільної дієздатності, майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони дали згоду на набуття нею повної цивільної дієздатності і не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Обов`язок цих осіб відшкодувати шкоду припиняється з досягненням особою, яка завдала шкоди, повноліття.

Таким чином, враховуючи приписи ст. 1180 ЦК України, суд стягує спричинену майнову та моральну шкоду саме з обвинуваченого ОСОБА_5 , який ІНФОРМАЦІЯ_5 досягне повноліття.

27.12.2022 до суду від цивільного відповідача Моторне (транспортне) страхове бюро України надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_7 , в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог до МТСБУ в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_7 судові витрати в розмірі 2000 грн.

Дослідивши вказаний відзив суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява потерпілої ОСОБА_7 , 22.11.2022 була направлена на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_6 цивільного відповідача МТСБУ.

Згідно ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

В своїй постанові по справі № 756/671/19 від 20.10.2020 року Верховний суд зазначив, що єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи (у цьому випадку -позивача). Клопотань, щодо поновлення строку на подання відзиву від представника відповідача до суду не надходило, доказів поважності їх пропуску не надано

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що представником відповідача подано відзив з порушенням вимог статті 178 ЦПК України та поза межами строку встановлених для подання відзиву (без надання конкретних доказів поважності причин пропуску строку), що має наслідком залишення його без розгляду на підставі ч. 2 ст. 126 ЦПК України.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24.10.2022 арешт накладений на автомобілі TOYOTA CAMRY, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та Renault Duster, реєстраційний номер НОМЕР_1 , був скасований.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368-370, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та на підставі ч. 1 ст. 105 КК України звільнити від покарання без визначення його виду і розміру.

На підставі п. 1 ч. 2 ст. 105 КК України застосувати до ОСОБА_5 примусовий захід виховного характеру, у виді застереження.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Домаха м. Лозова Харківської обл., який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 , на користь потерпілої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована та фактично мешкає за адресою АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 , у відшкодування майнової шкоди - 82829,58 грн., у відшкодування моральної шкоди - 20000 грн., витрати на правову допомогу в сумі 13500 грн.

Стягнути з Моторне (транспортне) страхове бюро України 02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 8

IBAN: НОМЕР_5 в AT «Укрексімбанк» м. Київ, на користь потерпілої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована та фактично мешкає за адресою АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 , у відшкодування майнової шкоди - 100 000 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Домаха м. Лозова Харківської обл., який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 , на користь потерпілої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка зареєстрована та фактично мешкає за адресою АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_6 , у відшкодування моральної шкоди - 15000 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Речові докази по кримінальному провадженню № 0000705 від 30.11.2021: 1) Автомобіль марки RENAULT DUSTER, р.н. НОМЕР_1 -який переданий на відповідальне зберігання під розписку, законному представнику обвинуваченого - ОСОБА_11 - залишити в розпорядженні останньої; автомобіль марки TOYOTA CAMRY, р.н. НОМЕР_2 , який перебуває на відповідальному зберіганні у ОСОБА_16 - залишити в розпорядженні останнього.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Наталія ЦЕНДРА