Справа № 439/156/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/449/22 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в режимі відео конференції кримінальне провадження № 439/156/21 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 194 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_9 на вирок Бродівського районного суду Львівської області від 05 квітня 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Бродівського районного суду Львівської області від 05 квітня 2021 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, та призначено йому покарання у виді трьох років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки. Відповідно до ст.76 КК України покладено на ОСОБА_5 такі обов`язки: періодично з`являтися, для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи. Вирішено питання щодо процесуальних витрат у справі.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він у ніч 07 травня 2019 року, маючи умисел на підпал будинків в АДРЕСА_1, приблизно о 02 год. 40 хв., перебуваючи біля будинку по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_10 , переслідуючи мету умисного знищення чужого майна шляхом підпалу, з хуліганських мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та, бажаючи їх настання, підійшов до приміщення вказаного дерев`яного житлового будинку та проник у нього і, перебуваючи у вищевказаній будівлі, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, використовуючи сірники, умисно підпалив легкозаймисті предмети, чим спричинив пожежу у вказаному будинку. Унаслідок поширення вогню знищено усю споруду житлового будинку із наявними меблями та речами, які належать потерпілому ОСОБА_10 , унаслідок чого потерпілому заподіяно матеріальної шкоди на загальну суму 40 000 гривень.

Крім того, продовжуючи свій умисел на підпал будинків в АДРЕСА_1, ОСОБА_5 у ніч 07 травня 2019 року приблизно о 03 год. 00 хв., перебуваючи біля дерев`яної підсобної господарської будівлі по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_11 , переслідуючи мету умисного знищення чужого майна шляхом підпалу, з хуліганських мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та, бажаючи їх настання, підійшов до приміщення вказаної дерев`яної підсобної господарської будівлі та проник у неї та, перебуваючи у вищевказаній будівлі, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, використовуючи сірники, умисно підпалив легкозаймисті предмети, чим спричинив пожежу у вказаній будівлі. Унаслідок поширення вогню знищено усю споруду підсобної господарської будівлі із наявним майном, яке належить потерпілому ОСОБА_11 , унаслідок чого потерпілому заподіяно матеріальної шкоди на загальну суму 15 000 грн.

На вирок суду зпрокурор ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу,у якій просить вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_5 призначити покарання за ч. 2 ст. 194 КК України у виді 4 років позбавлення волі. У решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор покликається на те, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 положень ст. 75 КК України не ґрунтується на законі. Апелянт наголошує, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 194 КК України, відноситься до категорії тяжких.

Також звертає увагу на те, судом не враховано, що ОСОБА_5 вчинив підпали під час розгляду у Бродівському районному суді Львівської області іншого кримінального провадження щодо нього.

Вважає, що судом безпідставно не враховано думку потерпілих, які подали до суду заяви, у яких просять призначити ОСОБА_5 міру покарання у виді позбавлення волі із реальним відбуттям. Окрім цього, не взято до уваги, що матеріальна шкода потерпілим не відшкодована.

На думку прокурора, призначене ОСОБА_5 покарання у виді трьох років позбавлення волі та звільнення від відбування такого на підставі положень ст. 75 КК України є явно несправедливим і не сприятиме виправленню обвинуваченого.

Під час апеляційного розгляду прокурор апеляційну скаргу підтримав, покликаючись на викладені в ній мотиви, просив апеляційну скаргу задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_8 апеляційну скаргу заперечили, просили вирок суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_8 , обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи й дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_5 було здійснено на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

При цьому, суд першої інстанції дотримався вимог норм ч. 3 ст. 349 КПК України, допитав обвинуваченого, і за згодою усіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оскаржувались.

На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувались і стосовно яких, відповідно до вимог ст. 349 КПК України, докази не досліджувались.

Кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 194 КК України в апеляційній скарзі прокурором також не оскаржується.

Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, у лікаря психіатра на обліку не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога з приводу розладів поведінки, проте, відповідно до висновку спеціальної медичної наркологічної комісії № 8 від 27.01.2021 застосування примусового лікування не потребує, а також думку потерпілих, які просили призначити обвинуваченому суворе покарання у виді позбавлення волі з реальним відбуттям, обставини, які пом`якшують покарання, - його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення і відсутність обставин, які його обтяжують, і обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 194 КК України, з чим погоджується колегія суддів.

Разом з тим, за результатами апеляційного розгляду апеляційний суд визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, не в повній мірі врахував тяжкість злочину та особу обвинуваченого.

Призначивши ОСОБА_5 покарання із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції допустив неправильне застосування кримінального закону, що відповідно до п.4 ч. 1 ст. 409, ст. 413, п.1 я. 1 ст. 420 КПК України тягне за собою скасування вироку та ухвалення апеляційним судом свого вироку.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, якщо з врахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Обґрунтовуючи свій висновок про призначення обвинуваченому покарання та про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання і про звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, суд зазначив, що враховує особу обвинуваченого, який вважається таким що раніше не судимий, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та ту обставину, що кримінальне правопорушення не потягло значних негативних наслідків для потерпілих.

Між тим підстав вважати можливим виправлення обвинуваченого без відбування покарання немає.

Посилання у вироку на те, що призначаючи покарання ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, є формальним і фактично не враховує те, що вчинені ОСОБА_5 два епізоди злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, вчинені шляхом підпалу, в наслідок чого було повністю знищено житловий будинок та господарську споруду разом з усім майном, яке знаходилось всередині.

Крім того, на думку колегії суддів, судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги думку потерпілих, майну яких завдано значної шкоди, а тому такі мають право на отримання справедливої сатисфакції.

Окрім цього, суд врахував щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання. Водночас щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Апеляційний суд звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що обвинуваченим вчинялися будь-які дії для відшкодування завданої шкоди, а каяття, обіцянка не вчиняти в подальшому кримінальних правопорушень та допомагати потерпілим по господарству ним висловлене з метою уникнення покарання.

Враховуючи викладене, зазначені судом першої інстанції обставини не вказують на те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 можливе без відбування покарання, а тому підстави для застосування ст. 75 КК України відсутні.

Обставини вчинення обвинуваченим тяжкого злочину та особа обвинуваченого свідчать про те, що звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з покладенням на нього обов`язків відповідно до ст. 76 КК України не буде стримуючим фактором у запобіганні вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, та не сприятиме досягнення мети покарання, визначеної ст. 50 КК України.

З огляду на викладене колегія суддів визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції кримінального закону, що полягає у неправильному звільненні обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Тому вирок суду першої інстанції в частині призначення обвинуваченому покарання із звільненням від відбування покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом свого вироку.

При цьому, апеляційний суд вважає, що доводи апелянта про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості колегія суддів до уваги не бере.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді трьох років позбавлення волі за своїм видом і розміром є справедливим і відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи прокурора про те, що судом не взято до уваги, що новий злочин вчинено обвинуваченим у той час, коли щодо нього розглядалося інше кримінальне провадження, оскільки зазначена обставина в цілому не впливає на правильність призначення ОСОБА_5 покарання.

З огляду на викладене вирок суду першої інстанції в частині призначення обвинуваченому покарання із звільненням від відбування покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України слід скасувати з ухваленням апеляційним судом свого вироку, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

У решті вирок суду першої інстанції слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Бродівського районного суду Львівської області від 05 квітня 2021 рокущодо ОСОБА_5 в частині призначення покарання із звільненням від відбування покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України скасувати.

Призначити ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 194 КК України покарання - три роки позбавлення волі.

Строк відбуття ОСОБА_5 покарання рахувати з моменту його фактичного затримання і приведення вироку до виконання.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

с у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4