Справа № 171/382/22
Провадження № 1-кп/211/409/22
У Х В А Л А
іменем України
19 грудня 2022 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,
Прокурор ОСОБА_4 звернулась до суду з клопотанням про продовження строку застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що до спливу продовженого строку застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, дане кримінальне провадження не може бути завершене, а обвинувачений ОСОБА_3 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за скоєння якого передбачено покарання на строк від 4 до 8 років, залишаючись на волі може переховуватися від суду, може незаконно впливати на потерпілого, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення. Ризики, передбачені п. 1,3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які зазначені в ухвалі Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.10.2022, на теперішній час не змінилися, враховуючи особу обвинуваченого: не має постійного джерела доходу, раніше судимий, наявні длокази про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, що свідчить про реальну суспільну небезпеку для суспільства, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого обов"язків, прокурор просив продовжити строк запобіжного заходу в виді тримання під вартою строком на 60 діб.
Захисник ОСОБА_5 в інтересах підзахисного ОСОБА_3 подав до суду клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на нічний домашній арешт або особисте зобов"язання, посилаючись на те, що ухвали про продовження запобіжного заходу тримання під вартою є типовими з однаковими доводами та аргументами. Це свідчить про автоматичне продовження запобіжного заходу, що є неприпустимим з огляду практики ЄСПЛ. Прокурор не довів той факт, що інші запобіжні заходи не можуть унеможливити порушення ОСОБА_3 процесуальних обов`язків. Вважав, що не надано жодних доказів на підтвердження існування ризиків. Посилався на рішення ЄСПЛ, в яких звертає увагу на те, що тяжкість злочину, вчиненого обвинуваченим, та ризик його ухилення від слідства залишаються єдиними підставами для відмови суду у задоволенні клопотань про звільнення. Проте згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані. Зазначив, що небезпеку переховування обвинуваченого від суду не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначити з урахуванням характеру підозрюваного, його моральних якостей, наявності у нього коштів, зв`язків з державою, у якій його переслідують. Сукупність зазначених даних, за обставин не доведення прокурором в судовому засіданні будь-яких обставин, які б вказували на наявність реальних або можливих намірів ухилення ОСОБА_3 від суду або реальних намірів вдатися до таких дій, приводить до висновку про безпідставність існування такого ризику. Ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. В судовому засіданні стороною обвинувачення не було надано достатнього обґрунтування ризику ухилення ОСОБА_3 від суду з посиланням на конкретні докази його реального існування, тому враховуючи вищевикладене, просив змінити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід з тримання під вартою на нічний домашній арешт із забороною залишати визначене місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 або на особисте зобов`язання.
В судовому засідання прокурор підтримала подане нею клопотання, з підстав, викладених у ньому, проти клопотання захисника зеперечувала, зауважила, що всі заявлені ризики є виправданими, ризики підтверджені, не визнання їх ообвинуваченим та захисником не є підставою для зміни запобіжного заходу. Наразі вважає, що так як не допитано свідка ОСОБА_6 , ризик впливу не відпав, а його існування підтверджується зокрема і зміною показів потерпілим. Просила у задоволенні клопотання захисника відмовити, вважала його необгрунтованим та недоведним.
Адвокат ОСОБА_5 підтримав своє клопотання про зміну запобіжного заходу з підстав, викладених у ньому, проти клопотання прокурора заперечував, вважає, що відпала потреба у застосуванні саме такого запобіжного заходу, оскільки тривалість запобіжного заходу перевищує розумні строки, допитано потерпілого, свідків, та жоден з них не говорив про вплив на них, тому вважав, що ризик можливого впливу на свідка ОСОБА_7 не доведений.
Обвинувачений ОСОБА_3 проти клопотання прокурора заперечував, наполягав, що ораганому досудоворого розслідування справа сфальсифікована, він повернув потерпілому телефон та відшкодував спричинену крадіжкою шкоду. Він має сім"ю: сестру та батька, не має наміру переховуватись, має намір вступити до лав ЗСУ. Просив у задоволенні клопотання прокурора - відмовити, клопотння захисника - задовольнити.
Вислухавши думку учасників процесу, суд приходить до наступних висновків.
Згідно положень статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України.
Санкція найбільш суворого покарання за ч. 3 ст. 186 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років.
Ухвалою суду від 24.10.2022 продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 на 60 днів до 22.12.2022, підстав для відступу від попередніх висновків, суд не знаходить, так як наявні ризирки не змінились, крім нижче викладеного.
Суд вважає, що наразі ризик впливу на свідка, що був також покладений в обгрунтування продовження запобіжного заходу при виненсенні цієї ухвали, зменшився, так як допитані свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , однак, недопитано свідка ОСОБА_6 , на допиті якої наполягають обидві сторони, як сторона обвинувачення, так і сторона захисту, а отже ризик впливу на свідка продовжує існувати.
Ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується зокрема тим, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше судимий за вчинення умисних злочинів, після звільнення з місць позбавлення волі 10.08.2020, обвинувачується у вчиненні кількох кримінальних правопорушень, в тому числі у вчиненні тяжкого злочину, не одружений, не має дітей чи інших утриманців, офіційно не працевлаштований, що у своїй сукупності та за відсутності стримуючих від переховувавння факторів, вказує на те, що ОСОБА_3 побоюючись можливого покарання може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Доводи, які захисник виклав у клопотанні щодо неналежного, на його думку обгрунтування та шаблонних ухвал про продовження строку запобіжного заходу, фактично зводиться до незгоди з рішенням суду, яке може бути ним та обвинуваченим з цих підстав оскаржене до апеляційного суду.
Оцінивши у сукупності всі обставини, враховуючи положення статті 178 КПК України, суд вважає що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти наявним ризикам, обвинуваченому ОСОБА_3 слід продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів .
Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд вважає за необхідне визначити обвинуваченому альтернативний запобіжний захід заставу у розмірі, передбаченому ст. 182 ч. 5 п. 2 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 331, 369 КПК України, суд, -
Клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити строк застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 16 лютого 2022 року.
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 - відмовити.
Визначити заставу в розмірі 40 (сорока) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 74 430 ( сімдесят чотири тисячі чотириста тридцять) гривень, у разі сплати якої вважати обраним ОСОБА_3 запобіжний захід заставу.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п"яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_10 ОСОБА_11