Справа 359/3962/20 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/4249/2022 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

07 грудня 2022 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_7
обвинуваченого в режимі ВКЗ з Київським СІЗО ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27.10.2022 про продовження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

в с т а н о в и л а :
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2022 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинуваченим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 3, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 ч. 3 ст. 149 КК України, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 24 години 00 хвилин, 26 грудня 2022 року, без визначення розміру застави.

Своє рішення суддя місцевого суду обґрунтував тим, що ризики, передбачені п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України не припинили свого існування, а також враховуючи тяжкість та обставини поставлених у вину обвинуваченим кримінальних правопорушень, саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку останніх та запобігти наявним вище ризикам.
В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 указано на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив про те, що обвинувачений ОСОБА_8 перебуває під вартою з жовтня місяця 2019 року, а жодних нових доказів, які б підтверджували існування ризиків та обставин, що передбачені ст.ст. 177-178 КПК України стороною обвинувачення не надано. Вважав, що наявність лише однієї підозри в у існуванні ризиків, передбачених п.п.1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України не може бути обґрунтуванням для продовження судом такого суворого запобіжного заходу, як тримання під вартою. При цьому, захисником зазначено про те, що такий ризик, як переховування від суду, повинен бути реальним та обґрунтованим не тільки суворістю покарання, а й наявністю у обвинуваченого можливості переховуватися. В той час, ОСОБА_8 не має такої можливості, оскільки у останнього відсутні заощадження та громадянство інших країн, та навпаки у нього наявне особисте житло, стійкі соціальні зв`язки, а саме літні батьки, які перебувають у нього на утриманні, а також враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_8 тривалий проміжок часу перебуває під вартою, вказана обставина, на переконання захисника, має превентивний характер в частині необхідності дотримання належної процесуальної поведінки останнім. За наведених обставин вважав, що прокурором належним чином не доведено, а судом не встановлено обґрунтованість тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 такий довгий проміжок часу, та зважаючи на дані про особу обвинуваченого, на думку сторони захисту, вказаний запобіжний захід є невмотивовано жорстоким. Просив скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 на цілодобовий домашній арешт з покладенням обов`язків.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення захисника та обвинуваченого, які подану захисником апеляційну скаргу підтримали та просили скасувати оскаржувану ухвалу, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для продовження запобіжного заходу, так само як і для його застосування, є зокрема, наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до вимог ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість як застосування, так і продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, суд дійшов обгрунтованого висновку щодо необхідності продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Посилання захисника на наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків та осіб на утриманні, у зв`язку із чим є можливим застосування щодо нього запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою, на думку колегії суддів, є не у повній мірі обґрунтованим, оскільки наявність на утриманні членів сім`ї не може саме по собі свідчити про наявність таких соціальних зв`язків, які зможуть усунути існуючі ризики з урахуванням обставин вчинення кримінальних правопорушень, що поставлені у вину обвинуваченому ОСОБА_8 , їх характер та ступінь тяжкості.
Щодо можливості застосування до обвинуваченого інших альтернативних заходів, то колегія суддів у даному питанні зважає на наступне.

На думку колегії суддів запобіжний захід у виді домашнього арешту не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та попередити ризик переховування його від суду, у зв`язку із його недостатнім стримуючим впливом, а також існування реальної можливості переховуватись враховуючи ситуацію, яка існує в державі, у тому числі і ту, яка викликана зовнішнім втручанням іншої держави.

Отже, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Враховуючи викладене, ухвала Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27.10.2022 про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю ухвалу без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27.10.2022 про продовження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

______________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4