Справа №339/347/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2022 року м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000153 щодо обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мукачево Закарпатської області та зареєстрованого АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, громадянина України, згідно ст.89 КК України є таким, що немає судимості

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И В:

На розгляді суду перебуває кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, термін якого закінчується 14 січня 2023року.

Клопотання обгрунтовано тим, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, продовжують існувати ризики, передбачені п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування і суду; незаконно впливати на свідків; вчиняти інше кримінальне правопорушення.

Обвинувачений та захисник, заперечуючи таким доводам, подали клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, враховуючи його вік, значне погрішення стану здоров`я, довготривалі поїздки на суду, відсутність претензій у потерпілої. Оскільки обвинувачений має постійне місце проживання, то зобов`язується своєчасно при першій потребі з`являтися в суд та на виклики до суду.

Суд, заслухавши думку обвинуваченого та захисника, дослідивши клопотання, приходить до наступних висновків.

В силу ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

За змістом положень кримінального процесуального законодавства продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, може бути зумовлено тим, що заявлені при застосуванні запобіжного заходу ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа.

Згідно ухвали суду від 15 листопада 2022 року задоволено клопотання прокурора та застосовано до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб, тобто до 14 січня 2023 року.

Підставою для обрання запобіжного заходу стали достатні підстави вважати, що що обвинувачений може ухилятися від слідства та суду, перешкоджати встановленню істини в справі та незаконно впливати на потерпілого та свідка, вчиняти інше кримінальне правопорушення, оскільки підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від 7 до 15 років, усвідомлює неминучість покарання за вчинення злочину та вагомість зібраних доказів стороною обвинувачення, міцність його соціальних зв"язків, зокрема, відсутність офіційного постійного місця проживання, роботи та джерел доходів.

Встановлено, що ризики, запобігання спробам яких є метою та підставами застосування запобіжних заходів, з моменту застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися та продовжують існувати до теперішнього часу.

Так, з матеріалів клопотання, вбачаються, що потерпіла та свідки по справі ще не допитані судом, тому наявні підстави вважати, що обвинувачений може впливати на них, перешкоджаючи кримінальному провадженню.

Враховуючи особу підозрюваного, який не має міцних соціальних зв`язків за місцем проживання, неодружений, утриманців не має, офіційно не працює тривалий час, що зумовлює відсутність законного джерела доходів, підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, а тому, на переконання суду, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

При цьому, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі Ілійков проти Болгарії №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

На даний час, стороною обвинувачення доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти відповідним ризикам, та, що у разі прийняття рішення про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший більш м`який запобіжний захід, існує значна ймовірність того, що обвинувачений порушуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки.

Більш того, стороною захисту не наведено, як змінилися обставини, які були взяті до уваги при обранні запобіжного заходу, які нові обставини виникли після прийняття рішень про застосування запобіжного заходу.

Більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, зокрема, як домашній арешт, про що просить сторона захист, на думку суду, не буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою, суд оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість злочину, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, дані про особу обвинуваченого, наявність підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України, продовження інування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які суд послався при обранні запобіжного заходу, вважає доцільним продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою (зокрема, домашній арешт, про яке клопоче сторона захисту та обвинувачений), є недієвим на цій стадії судового розгляду та є всі підстави вважати, що саме тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Даний вид запобіжного заходу необхідно продовжити обвинуваченому, не виходячи з каральних міркувань, а лише з метою виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Тому тримання під вартою обвинуваченого в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.

На підставі викладеного, керуючись ст.181, 331, 372 КПК України, -

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 дію обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 25 лютого 2023року включно.

Ухвала в частині обрання запобіжного заходу може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п"яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим з моменту вручення копії судового рішення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали буде складено та проголошено 30 грудня 2022року о 13 год.

Суддя ОСОБА_1