ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/4097/22 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/475/23 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.28, ч.1 ст.347, ч.1 ст.14, ч.2 ст.28
Ст.348, ч.2 ст.28, ч.2 ст.194, ч.2 ст.28, ст.348 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 16 березня 2023 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у об`єднаному кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000772 від 16.04.2020, № 0000051 від 16.01.2019 , за частиною 2 статті 28, частиною 1 статті347, частиною 1 статті 14, частиною 2 статті 28, статтею 348, частиною 2 статті 28, частиною 2 статті 194, частиною 2 статті 28, статті 348 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 16 березня 2023 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів - до 14.05.2023 включно без визначення розміру застави.

Не погодившись з вказаною ухвалою, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 16 березня 2023 року в частині продовження відносно ОСОБА_7 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України - скасувати; обрати інший запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою або визначити розмір застави.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник посилається на те, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 не відповідає вимогам статтей 177, 178, 183, 184 КПК України в частині обґрунтування мети та підстав продовження дії запобіжного заходу та вимог до клопотання щодо обґрунтування ризиків наявними доказами.

Апелянт звертає увагу на те, що прокурор в обґрунтування клопотання зазначив, що ОСОБА_7 є підозрюваним, хоча обвинувальний акт відносно останнього вже тривалий час перебуває на розгляді суду, зазначив, про обґрунтованість підозри, яка підтверджується нібито протоколами слідчих дій, яких не має в розпорядженні суду, і які не долучені до клопотання. Зазначив про існування ризиків, хоча жодної аргументації того, чому вони залишаються, а не зменшуються, враховуючи, що вже пройшов значний час у даному кримінальному провадженні, не вказав.

Фактично ж, єдиною підставою для прийняття оскаржуваної ухвали стала тяжкість надуманого обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні особливо тяжких злочинів.

Захисник вказує на обов`язковість доказування існування ризиків, а не лише зазначення їх стандартного переліку. Вважає, що застосування запобіжного заходу не повинно бути «очікуванням» обвинувального вироку, а суд зобов`язаний перевірити можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Будучи належним чином повідомленим про час та місце апеляційного розгляду, прокурор Київської окружної прокуратури м. Харкова в судове засідання не прибув та не повідомив про причини свого неприбуття.

В апеляційній скарзі не міститься клопотання захисника про розгляд поданої скарги за участю його підзахисного.

За таких обставин, в силу вимог статтей 405, 422-1 КПК України неявка прокурора та обвинуваченого не є перешкодою для апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на наступне.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, суд першої інстанції дійшов висновку, що враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, інкримінованих обвинуваченому, їх специфічність та суспільну небезпечність, особу обвинуваченого, постійне місце проживання, відсутність місця роботи та джерела доходу, та те, що існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, які стали підставою для застосування запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, а також свідчать про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, у тому числі домашнього арешту та передачу на поруки, тому суд вважав доцільним продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, строком на шістдесят днів.

При цьому, судом прийнято до уваги, що ОСОБА_7 має зареєстроване та фактичне місце проживання у м.Харкові, має малолітню дитину, не одружений та разом з сім`єю не мешкає.

Разом з цим суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ризик, передбачений пунктом 4 частини 1 статті 177 КПК України, а саме що обвинувачений ОСОБА_7 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, є не доведеним.

З таким висновком суду погоджується й суд апеляційної інстанції, вважає його обґрунтованим та вмотивованим.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9)дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою та постановлена з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді триманні під вартою, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників кримінального провадження, або вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, може вдатися до відповідних дій.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 28, частиною 1 статті 347, частиною 1 статті 14, частиною 2 статті 28, статті 348, частиною 2 статті 28, частиною 2 статті 194, частиною 2 статті 28, статті 348 КК України.

Згідно класифікації кримінальних проваджень, визначених статтею 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 194 КК України, відноситься до тяжких злочинів, за яке передбачено покарання до десяти років позбавлення волі, а кримінальне правопорушення, передбачене статтею 348 КК України, відноситься до особливо тяжкого злочину та передбачає покарання до п`ятнадцяти років позбавлення волі або довічного позбавлення волі у зв`язку з чим, обвинувачений може переховуватися від суду та органу досудового розслідування.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та тієї обставини, що ОСОБА_7 обвинувачується, в тому числі, в скоєнні злочину у сфері злочинів проти авторитету органів державної влад, на думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

При цьому, належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що, в свою чергу, призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також до неналежного дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Суд апеляційної інстанції також бере до уваги те, що відповідно до наявних в матеріалах провадження відомостей, обвинувачений ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків не має, що додатково може свідчити про існування ризику переховування обвинуваченого від суду.

Враховуючи вищевказані обставини, колегія суддів не приймає до уваги доводи сторони захисту щодо необґрунтованості наявності ризиків, на які посилалась сторона обвинувачення під час обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у виді тримання під вартою та вважає, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України та не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги захисника самі по собі не можуть бути підставою для застосування обвинуваченому ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, оскільки альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги доводи захисника щодо зазначенням прокурором у поданому клопотанні про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою статусу ОСОБА_7 , як підозрюваного, тоді як, обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 перебуває на розгляді суду першої інстанції та останній має статус обвинуваченого. Але суд апеляційної інстанції вважає це технічною опискою, яка не впливає на висновки прийняті судом щодо задоволення клопотання прокурора.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та відсутності правових підстав для зміни чи скасування ухвали Київського районного суду міста Харкова від 16 березня 2022 року за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 .

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу суду першої інстанції на тривалий розгляд кримінального провадження, за яким обвинувачений тривалий час перебуває під вартою.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, пунктом 1 частини 1 статті 407, 418, 419, 422-1 КПК України,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 16 березня 2023 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: