КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 10 листопада 2022 року клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2022 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_7 ,

представників власника майна ОСОБА_6 , ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000390, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.07.2022, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України та накладено арешт на майно, яке вилучене за місцем фактичного проживання заступника генерального директора ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- мобільний телефон Iphone 12 Pro IMEI-1: НОМЕР_1 , IMEI-2: НОМЕР_2 з sim-карткою за номером мобільного телефону НОМЕР_3 ;
- мобільний телефон Iphone XR IMEI-1: НОМЕР_4 , IMEI-2: НОМЕР_5 з sim-карткою за номером мобільного телефону НОМЕР_3 .
Не погоджуючись з таким рішенням, представник ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2022 року, скасувати ухвалу, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.
Щодо строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що слідчим суддею текст ухвали у день її постановлення 07 жовтня 2022 року не оголошено, копію оскаржуваного рішення отримано 12 жовтня 2022 року, апеляційну скаргу подано 13 жовтня 2022 року.
Вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необгрунтованною.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що майно належне ОСОБА_5 вилучено всупереч ухвалі слідчого судді.

Також прокурором у клопотанні, в порушення вимог ч. 2 ст. 171 КПК України, не зазначено обґрунтування необхідності арешту, а слідчим суддею не оцінено правові підстави, відсутність підозри, розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для ОСОБА_5 .

Також сторона захисту зазначає, що під час проведення обшуку ОСОБА_5 добровільно надав для огляду мобільні телефони та логічні паролі до них, що в свою чергу вказує на той факт, що власник майна нічого не приховує та не має відношення до дій пов`язаних із зазначеними у клопотанні третіми особами та зазначеними контрактами.
Окрім того, прокурором не дотримано вимог п. 1 ст. 171 КПК України, зокрема не визначено на яких підставах мобільні телефони визнано речовими доказами.

На переконання апелянта, прокурор ввів в оману суд, не вказавши в клопотанні, що ОСОБА_5 не вручено повідомлення про підозру, а тому посилатись на таку підставу накладення арешту як можливість конфіскації майна є передчасними.

Заслухавши доповідь судді, доводи представників власника майна, які просили задовольнити апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, вивчивши матеріали провадження і перевіривши наведені апелянтом доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.
Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 26 липня 2022 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000390, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у період з 2021 року по теперішній час громадянин України ОСОБА_9 за попередньою змовою з представниками іноземної компанії «EKOCENT Sp. z о.о.», службовими особами ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та громадянами України ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , діючи умисно, надав сприяння спецслужбам Російської Федерації у проведенні підривної діяльності проти України (шляхом постачання неякісних товарів військового призначення російського виробництва, фінансування російського оборонно-промислового комплексу та зриву постачання боєприпасів збройним формуванням України в умовах воєнного стану) на шкоду обороноздатності, державній та економічній безпеці України.
29 вересня 2022 року на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва проведено обшук в житлових та нежитлових приміщеннях за місцем фактичного проживання заступника генерального директора ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого вилучено мобільні телефони.
Постановою старшого слідчого в ОВС 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_15 від 29 вересня 2022 року вилучені під час обшуку мобільні телефони визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000390.
30 вересня 2022 року прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 направив до Шевченківського районного суду м. Києва поштовим зв`язком клопотання про накладення арешту на зазначене майно.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2022 року клопотання задоволено.
Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000390 про накладення арешту на зазначене майно, слідчий суддя дослідив матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що з метою збереження речових доказів, необхідно накласти арешт.
Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, оскільки зазначене майно у даному кримінальному провадженні визнано речовими доказами відповідно до постанови старшого слідчого в ОВС 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_15 від 29 вересня 2022 року (а.с. 83-86).

Слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співрозмірність втручання у права ОСОБА_5 з потребами кримінального провадження, тому з огляду на положення п. 1 ч.ч 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя дотримався вимог статей 132,170,172КПК України, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст. 173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий процесуальний примус як накладення арешту на майно та надасть змогу виконати завдання, для виконання якого прокурор звернувся із клопотанням, а відтак доводи апелянта про відсутність правових підстав для арешту майна, є не переконливими.

Доводи представника власника майна ОСОБА_6 що прокурором в клопотанні зазначено підставу арешту майна, а саме конфіскація такого майна, однак ОСОБА_5 не вручено повідомлення про підозру, тому вказана підстава є передчасною, не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами клопотання.

Так, прокурором у клопотанні зазначено правову підставу арешту вилученого під час обшуку майна, а саме з метою збереження речових доказів про що зазначено і в ухвалі слідчого судді.
Інші доводи на які посилається апелянт також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки були відомі слідчому судді та враховано ним при прийнятті рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга представника ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Поновити представнику ОСОБА_5 , адвокату ОСОБА_6 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2022 року.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2022 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_16 ОСОБА_17 ОСОБА_18

Єдиний унікальний № 761/20829/22 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_19
Провадження № 11сс/824/4250/2022 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК