КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

законного представника ОСОБА_7 ,

особи, стосовно якої передбачається

застосування примусових заходів

медичного характеру ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0012385 стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Чернігів, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України, за апеляційною скаргою прокурора у провадженні на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 23 вересня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 вересня 2022 року клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0012385 відносно ОСОБА_8 за ознаками вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України, повернуто прокурору Шевченківської окружної прокуратури міста Києва.

Повертаючи клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 прокурору, своє рішення суд першої інстанції _________________________________________________________________

Справа №11-кп/824/1071/2023 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9

Категорія: ч. 2 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_1

обґрунтував тим, що клопотання не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки в ньому прокурором наведено докази, якими сторона обвинувачення обґрунтовує необхідність застосування примусових заходів медичного характеру та в реєстрі матеріалів досудового розслідування розкрито їх зміст, проте наведення таких відомостей у клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру суперечить вимогам КК України та КПК України.

Крім того, прокурором у клопотанні зазначені формулювання, які суперечать вимогам КК України та КПК України в частині поняття та мети примусових заходів медичного характеру та особливого порядку здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру.

Зокрема, у клопотанні, при викладенні відомостей про потерпілого, розміру заподіяної шкоди та заявленому цивільному позові міститься таке формулювання - «внаслідок кримінального правопорушення настала смерть ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Також у клопотанні викладено формулювання обставин, передбачених ст.ст. 66, 67 КК України, які пом`якшують або обтяжують покарання ОСОБА_8 , які не можуть застосовуватись у кримінальних провадженнях, що здійснюються в особливому порядку, передбаченому главою 39 КПК України, оскільки вказані обставини враховуються при призначенні покарання за вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, у клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 чітко не визначено на яке саме психічне захворювання страждала остання в момент, коли було вчинене суспільно-небезпечне діяння, та яке за своїм характером позбавило особу можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними, що є необхідним для встановлення стану неосудності при здійсненні кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру.

І за наявності таких недоліків клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру суд визнав неможливим призначення судового розгляду та прийняв рішення про його повернення прокурору.

В апеляційній скарзі прокурор у провадженні, вважаючи ухвалу суду незаконною через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить її скасувати та клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0012385 направити на новий судовий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що, оскільки Главою 39 КПК України окремо питання щодо наявності чи відсутності у клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру посилання на обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання, передбачені ст.ст. 66, 67 КК України, не врегульовано, то в такому разі необхідно керуватись ч. 6 ст. 291 КПК України, яка передбачає необхідність зазначення таких відомостей в обвинувальному акті, та відповідно й у клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру, а тому твердження суду про те, що їх зазначення в клопотанні суперечить вимогам КК України та КПК України, є таким, що не відповідає дійсності.

Крім того, є надуманими та не відповідає дійсності твердження суду, що в порушення вимог ст. 291 КПК України, в клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 прокурором наведено докази, якими сторона обвинувачення обґрунтовує необхідність застосування примусових заходів медичного характеру та в реєстрі матеріалів досудового розслідування розкрито їх зміст, оскільки саме в КПК України встановлено вимогу зазначати в реєстрі матеріалів досудового розслідування найменування документу, дати, часу проведення слідчої (розшукової) чи процесуальної дії, місце знаходження документу (том та аркуш справи), тощо, тому зазначене жодним чином не розкриває змісту доказів у кримінальному провадженні, а лише дозволяє ідентифікувати конкретні слідчі дії та процесуальні рішення, які приймались в ході досудового розслідування.

Також судом не конкретизовано, які саме докази, на думку суду, розкрито в реєстрі матеріалів досудового розслідування та підтвердженням чи спростуванням яких обставин, що підлягають доведенню в ході судового розгляду, вони є.

Крім того, суд у якості приводу для повернення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 вказує, що в указаному клопотанні при викладенні відомостей про потерпілого, розміру заподіяної шкоди та заявленому цивільному позові міститься формулювання «внаслідок кримінального правопорушення настала смерть ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 », а також у клопотанні зазначено, що «в період часу, до якого відноситься діяння, ОСОБА_8 виявляла ознаки важкого депресивного епізоду без психотичних симптомів, і за своїм психічним станом не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними», а надалі зазначено, що ОСОБА_8 в момент вчинення суспільно небезпечного діяння виявляла ознаки «Важкого депресивного епізоду з психотичними симптомами (F32.2 за МКХ-10), і за своїм психічним станом не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними», і такі технічні помилки, на переконання суду, свідчать про невідповідність клопотання вимогам КПК України.

Разом з тим, висновки суду першої інстанції про допущені у клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_8 недоліки, стосуються меж висунутого обвинувачення, яке може бути змінено прокурором в порядку, передбаченому ст. 338 КПК України, і, повернувши вказане клопотання прокурору, суд в даному випадку порушив право прокурора на зміну обвинувачення.

Також звертає увагу й на те, що підготовче судове засідання, яке відбулось більше ніж через два роки після направлення 31.07.2020 клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 до Шевченківського районного суду міста Києва, проведено без присутності представника потерпілого, в якості якого, відповідно ст. 59 КПК України, у даному випадку залучено головного спеціаліста відділу профілактичної, організаційно-виховної, методичної роботи та контролю за спеціальними установами служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві Державної адміністрації ОСОБА_11 , що є порушенням КПК України.

Крім того, відповідно до Листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» від 03.10.2012 № 223-1430/0/4-12, - суд може повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам ст. 291 КПК: зокрема, якщо ці документи містять положення, що суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; вони не підписані слідчим (крім випадків, коли прокурор склав їх самостійно) чи не затверджені прокурором; до них не долучено передбачені законом додатки.

Між тим, доводи, якими керувався суд, повертаючи прокурору клопотання, не входять до переліку обставин, які були б підставою для повернення даного клопотання відповідно до вимог КПК України, а порушення, які б мали стати беззаперечною підставою для повернення судом такого клопотання прокурору - відсутні, що свідчить про те, що клопотання направлене до суду з дотримання вимог КПК України.

За таких обставин, твердження суду про невідповідність клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_8 вимогам ст. 291 КПК України та необхідність його повернення прокурору для усунення недоліків не ґрунтуються на вимогах закону, є надуманими та такими, що порушують Кримінальне процесуальне Законодавство України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, сприяють штучному затягуванню розгляду кримінального провадження в суді, чим насамперед порушуються права особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення захисника ОСОБА_6 , законного представника ОСОБА_7 , особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру - ОСОБА_8 проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За приписами ч. 3 ст. 314 КПК України суд має право із стадії підготовчого судового розгляду повернути клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру прокурору в тому випадку, якщо воно не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, як це передбачено ч. 2 ст. 292 КПК України, має відповідати вимогам статті 291 цього Кодексу, а також містити інформацію про примусовий захід медичного характеру, який пропонується застосувати, та позицію щодо можливості забезпечення участі особи під час судового провадження за станом здоров`я.

Як вбачається зі змісту клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0012385 відносно ОСОБА_8 за ознаками вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України, воно, всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, адже містить формулювання, які є неприпустимими для даної категорії провадження, що здійснюється в особливому порядку Глави 39 КПК України, як то, що в клопотанні при викладенні відомостей про потерпілого, розміру заподіяної шкоди та заявленому цивільному позові міститься формулювання про наслідки кримінального правопорушення, а не суспільно-небезпечного діяння, а також містяться відомості про обставини, передбачені ст.ст. 66, 67 КК України, які враховуються виключно при призначенні покарання, що може мати місце лише щодо суб`єкта кримінального правопорушення, яким є фізична осудна особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність.

Таким чином, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що прокурором у клопотанні зазначені формулювання, які суперечать вимогам КК України та КПК України в частині поняття та мети примусових заходів медичного характеру та особливого порядку здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру.

Також у клопотанні і суперечливо зазначено щодо психічного захворювання, на яке страждала ОСОБА_8 в момент, коли було вчинене суспільно-небезпечне діяння, та яке за своїм характером позбавило її можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними, адже в одному випадку зазначено, що «в період часу, до якого відноситься діяння, ОСОБА_8 виявляла ознаки важкого депресивного епізоду без психотичних симптомів, і за своїм психічним станом не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними» (а.с. 2), а надалі зазначено, що ОСОБА_8 в момент вчинення суспільно небезпечного діяння виявляла ознаки «Важкого депресивного епізоду з психотичними симптомами (F32.2 за МКХ-10), і за своїм психічним станом не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними» (а.с. 7).

Між тим, важливим є чітке встановлення психічного захворювання, на яке страждала особа в момент вчинення суспільно-небезпечного діяння, що є необхідним для встановлення стану неосудності при здійсненні кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру.

Таким чином, наявність у клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру положень, що суперечать одне одному, вочевидь свідчить про його невідповідність вимогам ст. 291 КПК України.

При цьому твердження прокурора про те, що в даному випадку мають місце технічні помилки (описки), слід визнати безпідставними, адже на такі недоліки зазначалось і при поверненні аналогічного клопотання прокурору ухвалами суду від 01.06.2018 року та 14.08.2018 року, незважаючи на що, прокурор їх не усунув, направивши клопотання з таким же чітко не визначеним діагнозом психічного захворювання, на яке страждала ОСОБА_8 в момент, коли було вчинене суспільно-небезпечне діяння, та яке за своїм характером позбавило її можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними, а доводи апелянта про можливість усунення вказаного недоліку в порядку ст. 338 КПК України, не ґрунтуються на законі і суперечать загальним засадам кримінального провадження.

При цьому, суд першої інстанції також правильно вказав і на такий недолік клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_8 , як зазначення в ньому переліку доказів на підтвердження вчинення нею суспільно-небезпечного діяння в стані неосудності та розкриття їх змісту в реєстрі матеріалів досудового розслідування, що суперечить вимогам ст. 291 КПК України, якою необхідність зазначення таких відомостей не передбачено, а докази у кримінальному провадженні повинні надаватися суду прокурором лише на відповідній стадії судового провадження для підтвердження фактичних обставин вчинення суспільно-небезпечного діяння, що викладене в клопотанні.

За викладеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_8 за своїм змістом не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, і вважає обґрунтованим рішення про повернення його прокурору, як це передбачено п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, а посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що клопотання відповідає вимогам ст. 291 КПК України - безпідставними.

Що стосується доводів прокурора про проведення судового засідання без присутності представника потерпілого, то,на переконання колегії суддів, його відсутність у судовому засіданні, про яке представник був належним чином повідомлений (а.с. 50) та учасники, в т.ч. і прокурор, не заперечували проти проведення підготовчого судового засідання у його відсутність, не могла перешкодити суду постановити законне і обґрунтоване рішення, а відтак, в даному випадку не є тим істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке б давало підстави для скасування ухвали суду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора у провадженні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора у провадженні залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 23 вересня 2022 року, якою клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0012385 відносно ОСОБА_8 за ознаками вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України, повернуто прокурору Шевченківської окружної прокуратури міста Києва, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

__________________ _____________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3