УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 317/986/17

провадження № 51-1365 км 19

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_3,

суддів ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_6, який діє в інтересах засудженого ОСОБА_1 , на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 03 серпня 2022 року, якою залишено без змін ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2022 року,

встановив:

Ухвалою Верховного Суду від 01 листопада 2022 року касаційну скаргу захисника було залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) та надано п`ятнадцятиденний строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

У межах наданого строку надійшла повторна касаційна скарга захисника ОСОБА_6, який діє в інтересах засудженого ОСОБА_1 , на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 03 серпня 2022 року.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2022 року залишено без задоволення заяву засудженого ОСОБА_1

про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 04 червня 2018 року, яким ОСОБА_1 засуджено

за ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 146, п. 9 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 152, ч. 1 ст. 70, ч. 2 ст. 71 Кримінального кодексу України (далі - КК) до довічного позбавлення волі.

Не погодившись з указаною ухвалою суду першої інстанції, засуджений

та його захисник ОСОБА_6 оскаржили її в апеляційному порядку. Ухвалою ухвалу Запорізького апеляційного суду від 03 серпня 2022 року ухвала суду першої інстанції залишена без змін.

У касаційній скарзі захисник ставить вимогу про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування своїх вимог зазначає про те, якщо б суд першої інстанції

не висунув незаконні, не передбачені ст. 459 КПК вимоги до ОСОБА_1 про надання вироку суду або інших судових рішень, які би підтверджували нововиявлені обставини, то цей суд не мав би підстав для відмови у задоволенні заяви засудженого, чим суттєво порушив норми кримінального процесуального закону. Разом із цим зазначає, що суд апеляційної інстанції істотно порушив вимоги ст. 412 КПК, оскільки розглянув справу без засудженого та захисника, участь якого у цій справі є обов`язковою, а також перевищив свої повноваження

та незаконно заборонив сторонам оскаржувати судові рішення у касаційному порядку, зазначивши в ухвалі про те, що вона оскарженню не підлягає,

чим відмовив стороні захисту у доступі до правосуддя.

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов такої думки.

Главою 34 КПК визначено порядок здійснення провадження за нововиявленими обставинами, у якій наведено вичерпний перелік нововиявлених обставин,

за наявності яких можуть бути переглянуті судові рішення, що набрали законної сили, якими визнаються: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути (ст. 459 КПК).

Відповідно до пунктів 4, 5 ч. 2 ст. 462 КПК у заяві про перегляд судового рішення

за нововиявленими обставинами зазначаються обставини, що могли вплинути

на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі,

яка звертається із заявою, під час судового розгляду, обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву до суду.

Згідно з оскаржуваним судовим рішенням, засуджений ОСОБА_1 звернувся

до місцевого суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 04 червня 2018 року, яким його засуджено за ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 146, п. 9 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 152, ч. 1 ст. 70, ч. 2 ст. 71 КК до довічного позбавлення волі.

Суд першої інстанції залишив указану заяву без задоволення оскільки в цій заяві,

а також у поясненнях засудженого, наданих у судовому засіданні, не було наведено тих обставин, які могли би вплинути на судове рішення та не були відомі і не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду

з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин. Доводи засудженого фактично зводилися до незгоди з вироком суду

та до переоцінки доказів, які були досліджені судом при розгляді справи по суті

та проаналізовані під час ухвалення вироку, та неповноти судового розгляду,

що не є підставою для перегляду вироку за нововиявленими обставинами.

Апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції, оцінюючи доводи засудженого, правильно виходив з того, що усі обставини, на які посилався ОСОБА_1 ,

були відомі йому як на час розгляду кримінального провадження щодо нього

так і на момент ухвалення судового рішення. Обставини, про які сторона знала

або мала знати на момент постановлення рішення, але з тих чи інших причин

не представила суду, не можуть вважатися нововиявленими. Також не можуть вважатися підставами для перегляду за нововиявленими обставинами докази,

які були доступні стороні та які вона мала можливість представити при сумлінному використанні своїх процесуальних можливостей.

Також в ухвалі апеляційного суду вказано, що кримінальний процесуальний закон дійсно не передбачає обов`язкового надання вироку суду для підтвердження такої обставини, як завідомо неправдиві показання свідка. Між тим, особа, звертаючись до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами з даної підстави, повинна навести обставини, що підтверджують неправдивість показань свідка. Однак засуджений ОСОБА_1 , посилаючись на дачу неправдивих показів свідком ОСОБА_2 , жодним чином не обґрунтував і не довів існування даної обставини, яка може бути підтверджена, в тому числі

і обвинувальним вироком суду. Більш того, достовірність показів цього свідка була оцінена як судом першої інстанції, так і судами вищих інстанцій.

Що стосується доводів захисника про те, що суд апеляційної інстанції істотно порушив вимоги ст. 412 КПК, оскільки розглянув справу без засудженого

та захисника, участь якого у цій справі є обов`язковою згідно з вимогами ст. 52 КПК, то вони є безпідставними.

З огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

За змістом ухвали апеляційного суду, судовий розгляд проводився за участю захисника, участь якого згідно з вимогами ст. 52 КПК була обов`язковою,

та за відсутності засудженого. Доводів про те, що засуджений заявляв клопотання про його обов`язкову участь під час перегляду справи в порядку апеляційної процедури, або те, що засуджений не був належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, касаційна скарга захисника не містить.

Твердження захисника про те, що апеляційний суд відмовив стороні захисту

у доступі до правосуддя, так як в ухвалі зазначив, що вона оскарженню

не підлягає, не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону у розумінні ст. 412 КПК. Крім того це не перешкодило захиснику звернутись до суду касаційної інстанції із касаційною скаргою.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були

би безумовними підставами для скасування судового рішення, у касаційній скарзі не наведено.

Оскільки з наведених у касаційній скарзі захисника мотивів убачається,

що підстав для задоволення скарги немає, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу

про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6, який діє в інтересах засудженого ОСОБА_1 , на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 03 серпня 2022 року, якою залишено без змін ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2022 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5