Справа № 459/1009/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/176/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 28 лютого 2023 року про відмову у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу та продовження щодо останнього строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави,

за участі захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

вищевказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_6 про відмову у задоволенні клопотання прокурора та про звільнення ОСОБА_7 з-під варти.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 29 квітня 2023 року включно.

Визначено обвинуваченому ОСОБА_7 заставу в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 214 720,00 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) гривень.

У разі внесення застави вирішено покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки: прибувати до суду за першим викликом; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів паспорт для виїзду за кордон та інші наявні документи, що дають право перетину державного кордону України.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 28 лютого 2023 року скасувати та обрати ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід.

Подану апеляційну скаргу адвокат мотивує тим, що оскаржена ухвала є необґрунтованою, безпідставною та підлягає скасуванню. Зокрема, зазначає, що ОСОБА_7 був затриманий 12 грудня 2017 року, тобто понад 5 років тому. Розгляд кримінального провадження затягується через неможливість сторони обвинувачення забезпечити явку свідків у судове засідання, відтак у суду відсутні підстави для утримання обвинуваченого під вартою такий тривалий час. При обранні запобіжного заходу судом не було взято до уваги, що ОСОБА_7 є людиною старшого віку, має постійне місце реєстрації та проживання, характеризується позитивно, раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має поганий стан здоров`я та, найголовніше, вже 5 років перебуває під вартою, а розгляд справи до цього часу не закінчено.

Як зазначає апелянт, у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про неможливість застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, а прокурор у судовому засіданні не навів ризиків для продовження щодо обвинуваченого строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Всі ризики, про які зазначає сторона обвинувачення, можна усунути, застосувавши до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_6 підтримав подану апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів та просив таку задовольнити. Зазначив про можливість проведення апеляційного розгляду у відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 , інтереси якого він захищає.

Прокурор Львівської обласної прокуратури, будучи належним чином повідомленим про час та місце проведення апеляційного розгляду, у судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не подав.

За таких обставин, з огляду на вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, з метою дотримання розумних строків розгляду, колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності учасників, що не з`явились.

Заслухавши доповідача, позицію захисника, перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши надані в копіях матеріали контрольного провадження, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, на розгляді Жовківського районного суду Львівської області перебуває кримінальне провадження №0001625 від 23 вересня 2017 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 317 КК України, та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 317 КК України.

У межах цього кримінального провадження слідчим суддею Червоноградського міського суду Львівської області від 14 грудня 2017 року ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави. Строк дії зазначеного запобіжного заходу в подальшому було неодноразово продовжено, востаннє ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 28 лютого 2023 року.

Підставами для обрання запобіжного заходу та продовження строку тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення або ж вчиняти тиск на свідків. Також місцевим судом, на виконання вимог ст. 178 КПК України, було враховано особу ОСОБА_7 , який ніде не працює, суспільно корисною діяльністю не займається; те, що інкриміновані йому кримінальні правопорушення мають надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками для суспільства, оскільки спрямовані проти здоров`я нації.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що з моменту взяття ОСОБА_7 під варту та до моменту вирішення клопотання прокурора, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого не зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися та не зменшилися.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, цілодобового домашнього арешту, як про це просить захисник, не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків. Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сторонами не надано.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_7 має незадовільний стан здоров`я, колегією суддів до уваги не беруться, оскільки такі жодними доказами не підтверджені; будь-яких медичних документів, які підтверджували б неможливість утримання ОСОБА_7 в умовах слідчого ізолятора стороною захисту не надано.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Тобто особам, котрі утримуються у слідчому ізоляторі, забезпечується надання первинної лікувально-профілактичної допомоги, яка включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.

Колегія суддів роз`яснює, що в обвинуваченого є право подавати клопотання про проведення відповідних судово-медичних експертиз і, за наявності відповідних висновків, ставити питання про зміну запобіжного заходу.

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_7 є людиною старшого віку, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, раніше не судимий, самі по собі не можуть слугувати підставою для застосування щодо останнього більш м`якого запобіжного заходу, адже наведені обставини не можуть підтверджувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого та відсутність ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо застосування запобіжного заходу розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів контрольного провадження вбачається, що при обранні такого ОСОБА_7 місцевий суд враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні злочинів, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинуваченого під вартою.

Аргументи захисника про тривале перебування ОСОБА_7 під вартою є неспроможними, оскільки вказана обставина відповідно до вимог ст. 178 КПК України не враховується при обранні обвинуваченому запобіжного заходу чи продовженні строку його дії.

Інші підстави для відмови у задоволенні клопотання прокурора та задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на більш м`який, зазначені адвокатом ОСОБА_6 у поданій до суду апеляційній скарзі, також не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У рішенні «Мангурас проти Іспанії» від 20 листопада 2010 року Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

Водночас, ЄСПЛ визнано законними та обґрунтованими дії національних судів, щодо обрання обвинуваченому розміру застави, який перевищував його наявні активи та поточні доходи, тощо, беручи до уваги особливий характер справи заявника, шкоду, завдану кримінальним правопорушенням та зазначено, що навіть якщо сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Під час визначення обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави судом було враховано відомості про сімейний та майновий стан ОСОБА_7 , а також суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується. А тому, з урахуванням майнового стану та репутації обвинуваченого, застава у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 214 720,0 гривень є обґрунтованою та здатна забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відтак, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких сторона захисту просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Ухвала місцевого суду відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, зі справи не вбачається.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 28 лютого 2023 року про відмову у задоволенні клопотання про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу та продовження щодо останнього строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави, - залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в його інтересах без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4