Справа № 383/385/23
Номер провадження 1-кс/383/79/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року слідчий суддя Бобринецького районного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бобринець Кіровоградської області клопотання начальника Снігурівського відділу Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000079 від 24.02.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Начальник Снігурівського відділу Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді з клопотанням в якому з метою попередження втрати, знищення, приховування, перетворення або відчуження майна, вилученого у ОСОБА_4 на підставі протоколу огляду предмета від 25.02.2023, накласти арешт на майно, яке на праві власності належить ОСОБА_5 , шляхом заборони користуватися та розпоряджатися вилученим майном, а саме: пневматичною гвинтівкою з маркуваннями «модель ИЖ 38; ПНЕВМО калибр 4,5; НОМЕР_1 », яка має значення речового доказу у кримінальному проваджені № 0000079 від 24.02.2023, для проведення слідчих дій із зазначеним майном та подальшого зберігання у потерпілої ОСОБА_5 , до його скасування.

Необхідність накладення арешту прокурор пов`язує із розслідуванням кримінального провадження №0000079 від 24.02.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, розпочатого за фактом того, що 24.02.2023 до ВП № 2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області надійшла заява від ОСОБА_5 , яка просить притягнути до кримінальної відповідальності невідомих їй осіб, які в період часу з 08.04.2022 по 10.12.2022 проникли до приміщення її будинку за адресою: АДРЕСА_1 , звідки таємно викрали майно заявниці.

З метою забезпечення збереження речових доказів, попередження втрати, знищення, приховування, перетворення або відчуження вилученого у ОСОБА_4 майна виникла необхідність в накладенні арешту, оскільки вилучене в ході огляду майно є об`єктом кримінально-протиправних дій та має значення і визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні та є предметом відшкодування спричиненої шкоди потерпілому. Обмеження у користуванні майном його власника розумним та співрозмірним та не потягне для нього негативних наслідків. Заборона у користуванні майном внаслідок його вилучення буде найменш обтяжливим способом арешту майна.

В судове засідання прокурор не з`явився. Подав заяву про розгляд клопотання про арешт майна без його участі. Клопотання підтримує в повному обсязі.

Власник майна ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Подала заяву про розгляд клопотання без її участі. Проти задоволення клопотання не заперечує.

Володілець майна ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подава заяву про розгляд клопотання без його участі. Проти задоволення клопотання не заперечує.

Вивчивши клопотання, його доводи та підстави для накладання арешту, дослідивши копії матеріалів кримінального провадження, надані із клопотанням, слідчий суддя приходить до висновку про часткове задоволення клопотання прокурора виходячи з наступного.

З копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с.6) вбачається, що Відділенням поліції №2 Баштанського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000079 від 24.02.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, розпочатого за фактом того, що 24.02.2023 до ВП № 2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області надійшла заява від ОСОБА_5 , яка просить притягнути до кримінальної відповідальності невідомих їй осіб, які в період часу з 08.04.2022 по 10.12.2022 проникли до приміщення її будинку за адресою: АДРЕСА_1 , звідки таємно викрали майно заявниці.

З копії протоколу допиту потерпілого ОСОБА_5 від 24.02.2023 року вбачається, що вона проживає по АДРЕСА_1 зі своїм чоловіком. 08.04.2022 вона разом із своїм чоловіком виїхали з с. Трудолюбівка Баштанського району, яке перебувало у тимчасовій окупації, а 10.12.2022, після деокупації села, вона повернулась додому. Після повернення додому потерпіла виявила крадіжку належного їй майна, а саме: ударний дрель «IMPACT DRILL», «YD850PP» темно-зеленого кольору, шуруповерт електричний зеленого кольору, пневматичну гвинтівку «ІЖ 38», мотоцикл «ИЖ Юпитер 5» 1989 р.в. разом з документами та в будинку відсутня скринька, в якій знаходилися срібна чоловіча печатка, золота каблучка та срібні ланцюжок з хрестиком. В подальшому ОСОБА_5 дізналася від місцевого мешканця ОСОБА_6 , що до крадіжки її майна міг бути причетний його племінник ОСОБА_7 . 16.01.2023 потерпілій під час розмови з ОСОБА_8 стало відомо, що вказану крадіжку вчинив він разом зі своїми товаришами (а.с.11-13).

З копії протоколу допиту свідка ОСОБА_9 від 25.02.2023 року вбачається, що в серпні 2022 року його племінник ОСОБА_7 приніс йому пневматичну гвинтівку «ІЖ 38», яку він в подальшому продав ОСОБА_10 (а.с.14-15).

З копії протоколу допиту свідка ОСОБА_4 від 25.02.2023 року вбачається, що приблизно в листопаді або грудні 2022 року він придбав у місцевого мешканця ОСОБА_6 пневматичну гвинтівку «ІЖ 38» у несправному стані (а.с.16-17).

25.02.2023 року від свідка ОСОБА_4 надійшла заява про добровільну видачу для огляду та подальшого вилучення пневматичної гвинтівки «ІЖ 38», яку він придбав у ОСОБА_6 в листопаді або грудні 2022 року та свідок ОСОБА_4 добровільно видав працівникам поліції вказану гвинтівку (а.с.18).

Як вбачається із матеріалів клопотання, добровільно видана ОСОБА_4 пневматична гвинтівка ІЖ38 згідно протоколу огляду предмета від 25.02.2023 року оглянута на узбіччі вулиці біля домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та вилучена (а.с.22-27), проведеного слідчим ОСОБА_11 оглянуто та постановою слідчого від 25.02.2023 року визнано речовими доказами по кримінальному провадженню №0000079 (а.с.28-30) та під розписку передана потерпілій (а.с.30-31).

Згідно ч.1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Пунктами 2, 3 частини 2 статті 167 КПК України передбачено, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду (ч.2 ст.168 КПК України).

Отже, заявлене до арешту майно має статус тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 статі 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ст.98 КПК України речовими доказами визнаються матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження (ч.6 ст.170 КПК України).

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя згідно ч.2 ст.173 КПК України повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів (ч.10 ст.170 КПК України).

У відповідності до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

За таких умов прокурор обґрунтовано вважає необхідним в майбутньому забезпечити проведення відповідних (в тому числі товарознавчих) експертиз, при цьому предметом спеціальних досліджень стануть вищевказані речові докази.

Разом з тим у разі не накладення арешту на тимчасово вилучене майно з відповідною забороною його відчуження та розпорядження воно підлягає поверненню особі, у якої його було вилучено, яка може його відчужити, пошкодити та/або приховати надане йому майно (у разі його повернення у випадку не накладення арешту майна), з метою перешкоджанню проведенню досудового розслідування, в тому числі товарознавчих експертиз, а також інших слідчих дій із вказаними речами, проведення судових експертиз, спрямованих на повне та всебічне дослідження обставин кримінального провадження, а також встановлення вини осіб. Таким чином речові докази буде втрачено, що перешкодить подальшому досудовому розслідуванню. Відтак є нагальна потреба у забезпеченні належного зберігання речових доказів у кримінальному провадженні, необхідності проведення експертиз і відкриття матеріалів учасникам кримінального провадження (ст.290 КПК України), тобто безперешкодного доступу сторін і учасників кримінального провадження до зазначеного майна.

При розгляді поданого клопотання, з наданих матеріалів встановлено, що дії прокурора відповідають вимогам закону. Останній довів існування ризиків втрати, знищення, приховування, перетворення або відчуження майна, що призведе до втрати значення речового доказу, як такого. За таких умов, добровільно видане ОСОБА_4 та оглянуте слідчим майно відповідає вказаним критеріям і підлягає арешту. Також для проведення ефективного досудового розслідування є потреба у збереженні цього майна у такому незмінному стані до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення. Зважаючи на перераховані обставини, підлягає задоволенню і вимога прокурора про необхідність застосування заборони відчуження та розпорядження арештованим майном.

На початковій стадії досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні виправдана потреба в тимчасовому втручанні в права та інтереси власників та володільців майна, шляхом накладення арешту, заборони користування та розпорядження заявленим до арешту майном, з метою запобігання попередження його втрати, знищення, приховування, перетворення або відчуження. Негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, не встановлено. Арешт суттєво не позначиться на інтересах власника і третіх осіб.

Отже, згідно наданих слідчому судді матеріалів кримінального провадження, існують достатні підстави вважати, що вищевказане майно, на яке прокурор просить накласти арешт, відповідає вимогам ст.98 КПК України як речовий доказ, оскільки зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, а тому, з метою забезпечення збереження речового доказу клопотання підлягає задоволенню та на вказані речі необхідно накласти арешт із забороною відчуження та розпорядження вказаним майном.

З огляду на перераховані обставини, керуючись ст.ст. 98, 167, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання начальника Снігурівського відділу Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000079 від 24.02.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України задовольнити.

Накласти арешт на добровільно видане ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та оглянуте і вилучене на узбіччі вулиці біля домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 згідно протоколу огляду предмета від 25.02.2023 року у кримінальному провадженні №0000079 майно, яке визнано речовим доказом, з метою забезпечення його збереження та запобігання можливості його втрати, знищення, приховування, перетворення або відчуження, а саме пневматичною гвинтівкою з маркуваннями «модель ИЖ 38; ПНЕВМО калибр 4,5; НОМЕР_1 », яке на праві власності належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із забороною відчуження та розпорядження вказаним майном.

В задоволенні іншої частини вимог клопотання щодо накладення арешту з метою забезпечення відшкодування спричиненої потерпілому матеріальної шкоди - відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення. Апеляційне оскарження ухвали про накладення арешту не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1