Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/38/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2023 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький дистанційно в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06.01.2023 року, якою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Світловодськ Кіровоградської області, громадянину України, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України такого, що не має судимості, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України у кримінальному провадженні № 00000012

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 59 днів з 05.01.2023 року по 04.03.2023 року

інші учасники судового розгляду:

прокурор ОСОБА_8 ,

захисник ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, мотивуючи тим, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є занадто суворим щодо останнього, оскільки судом першої інстанції при обрання такого виду запобіжного заходу не в повній мірі взято до уваги те, що ОСОБА_7 в силу ст.89 КК України є раніше не судимою особою, жодного разу не перебував у розшуку. Крім того, ОСОБА_7 має постійне місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 . Його мати похилого віку та потребує допомоги по господарству. Крім того, підозрюваний визнає свою причетність до вчинення злочину. Матеріальна шкода майже повністю відшкодована. Вважає, що немає підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Так, підозрюваний обіцяє, що буде з`являтись за першим викликом до слідчого і суду. Жодних доказів на підтвердження ризиків стороною обвинувачення не надано, а так під час розгляду клопотання стороною обвинувачення не доведено ризики, які стали б підставою для тримання особи під вартою.

Органом досудового розслідування ОСОБА_9 повідомлено про підозру у тому, що він 04 січня 2023 року, близько 22 години 00 хвилин, точного часу на досудовому розслідуванні не встановлено, з метою отримання грошей в борг прибув до домоволодіння АДРЕСА_2 , яке на праві приватної власності належить ОСОБА_10 . Перебуваючи у вказаному приміщенні, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, відкрито викрав грошові кошти в сумі 33 500 грн. та мобільний телефон. З місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 34 000 грн.

Органом досудового слідства дії ОСОБА_7 кваліфіковано як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, з проникненням до житла, вчиненого в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.186 КК України.

Ухвалою слідчого судді Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06.01.2023 задоволено клопотання слідчого СВ Світловодського РВП ГУНП в Кіровоградській області про обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 59 днів.

Рішення слідчого судді мотивовано тим, що ОСОБА_9 вчинив тяжке кримінальне правопорушення проти власності в умовах воєнного стану, та з метою уникнення відповідальності за кримінальне правопорушення, за вчинення якого передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, дає підстави вважати, що ОСОБА_7 може переховуватися від органів суду в разі застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів. Крім того, у кримінальному провадженні підозрюваний ОСОБА_7 обізнаний про точне місце мешкання потерпілого та свідків, які викривають його у вчиненні злочину, тому перебуваючи на свободі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, буде самостійно або через родичів чи знайомих фізично чи психологічно впливати на них з метою зміни показів, тобто буде мати можливість здійснювати незаконний вплив на потерпілого та свідків від кримінального правопорушення, з метою уникнення покарання за вчинений ним злочин.

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , яка підтримала подану апеляційну скаргу, думку прокурора про залишення ухвали суду без зміни, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Слідчим суддею при розгляді клопотання встановлено, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

Дана підозра ґрунтується на зібраних в ході досудового слідства доказах, які під час розгляду клопотання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою були об`єктивно дослідженні в судовому засіданні суду першої інстанції та щодо їх допустимості та узгодженості між собою сумнівів у колегії суддів не викликає.

До того ж колегія суддів ураховує, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини ( далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Ионкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру. Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.

Відповідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч.4 ст.186 КК України у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 є тяжким та передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.

Ураховуючи серйозність висунутої проти ОСОБА_7 підозри, а також беручи до уваги дані про особу підозрюваного та обставини кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя місцевого суду міг з певною вірогідністю стверджувати, що ОСОБА_7 може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, а тому не буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст. 183 ч. 1, 2 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі понад п`ять років.

Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Проте, враховуючи обставини справи, колегія суддів вважає, що по справі наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного. При цьому колегія суддів оцінює суворість можливого покарання ОСОБА_7 та визнає за реальну небезпеку можливість його ухилення від правосуддя у разі зміни, обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в триманні підозрюваного під вартою. Підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу не вбачається.

Окрім того, останній через тяжкість оголошеної підозри та наявних у справі доказів, зможе з метою уникнення відповідальності вчинити спроби на ухилення від органу досудового слідства та суду.

Крім того, колегія суддів приходить до висновку, що перебуваючи під домашнім арештом або особистому зобов`язанню, останній не маючи постійного місця роботи, достатніх матеріальних цінностей для проживання, буде продовжувати скоювати нові злочини, оскільки будучи раніше неодноразово судимий за корисливі злочини, останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину в умовах воєнного стану, пов`язаного із застосуванням насильства.

Також, на переконання колегії суддів, менш суворий запобіжний захід, такий як тримання під домашнім арештом, не здатен забезпечити ризики передбачені ст.177 КПК України та належне виконання, покладених на нього процесуальних обов`язків, так як ОСОБА_7 може негативно вплинути на показання потерпілого та ймовірних свідків.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що у судовому засіданні суду першої інстанції не було доведено наявність ризиків для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необґрунтованими та спростовуються вищевикладеним.

Апеляційним судом враховуються доводи захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 стосовно того, що обвинувачений має постійне місце проживання та на утриманні матір похилого віку.

Разом з тим, на противагу цим доводам, апеляційний суд вважає, що на даний час, вказані обставини не можливо віднести до тих достатніх стримуючих чинників, які у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення підозрюваним дій, спрямованих на переховування від суду; здійснення незаконного впливу на потерпілого; або вчинення ним іншого кримінального правопорушення, тобто визнати ці обставини такими, що можуть гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Щодо посилань захисника на відсутність будь-яких претензій з боку потерпілого, то це може бути визнано обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, однак також не є достатньою підставою для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який.

За вказаних обставин слідчий суддя цілком обґрунтовано задовольнив клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки під час розгляду клопотання встановлені обставини, які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 ч. 1 п.п. 1, 3, 4, 5 КПК України та забезпечити виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

При цьому, колегія суддів ураховує, що у разі наявності ризиків, ЄСПЛ допускає можливість застосування до особи виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

Так, у справі «Воляник проти України» від 02.10.2014 року, ЄСПЛ вказав, що допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність з боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину.

В сукупності із вищенаведеними обставинами для вирішення справи у відповідності до вимог закону слідчий суддя врахував і дані, які характеризують особу підозрюваного ОСОБА_7 та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі і ті, на які захисник посилається в апеляційній скарзі.

Колегія суддів враховує і те, що відповідно до ч.4 ст.183 КПК слідчий суддя, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, мав право не визначити розмір застави.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя прийняв законне і обґрунтоване рішення, а тому підстави для скасування ухвали слідчого судді відсутні.

Керуючись ст.ст. 182, 183, 193, 194, 376 ч.2, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06.01.2023 року щодо підозрюваного ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: