Номер провадження: 11-сс/813/1461/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2022 року Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участю
прокурора: ОСОБА_6
адвоката: ОСОБА_7
ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000068 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 12.10.2022 року про накладення арешту на майно,-
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 12.10.2022 року накладено арешт на майно, яке було вилучено 30.09.2022 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: витяг з державного реєстру речових прав відносно будівлі за адресою: АДРЕСА_2 та технічний паспорт відносно зазначеної будівлі разом на 5 арк.; договір оренди нерухомого майна №1-09-21/5 від 13.09.2021 на 5 арк; договір суборенди №2/2020-11/0 від 12.11.2020 відносно приміщення за адресою: АДРЕСА_3 на 7 арк.; копія виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 13.06.2022 відносно ФОП ОСОБА_9 на 1 арк.; статут ТОВ «ВИТА-2021» на 5 арк. та інші документи відносно цього підприємства на 4 аркушах формату А4; рахунки на оплату з наступними номерами: №77 від 31.12.2020 та №15 від 12.02.2021, в загальній кількості 2 арк.; акти надання послуг з наступними номерами: 2894, 1804, 1804, 2894 в загальній кількості на 4 арк.; акти надання послуг з наступними номерам: 16271, 16269, 14509 в загальній кількості на 3 арк.; додаткова угода до договору №2/202-11/0 від 10.11.2020 на 1 арк.; акти про надання послуг ТОВ «Аптека Копійка» з наступним номерами: 248, 11, 252, 12, 250, 13, 264, 1, 5, 2, 8, 3 разом на 12 арк.; акти надання послуг №7453 від 31.03.2021 та №6943 разом на 2 арк.; рахунок на оплату №30 на 1 арк.; акти надання послуг №4947 та 4800 разом на 2 арк.; квитанція №19720282 від 19.03.2021 на 1 арк.; копія документів на ім`я ОСОБА_10 (копія паспорту громадянина України та копія картки платника податків) разом на 4 арк. та чотири фотокартки із зображенням невідомого чоловіка; паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_11 НОМЕР_1 ; паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_12 КК303399 без фотокартки в місці її розміщення в документі та дві фотокартки які окремо вкладені в обкладинку цього паспорту; копії документів на ім`я ОСОБА_13 на 3 арк.; копію реєстраційної кратки абонента «ТЕНЕТ» відносно адреси: АДРЕСА_4 на 1 арк.; акти з наступними номерами: №ОУ-0001813 та №ОУ-0001898 рахом на 2 арк.; копії документів, що посвідчують особу ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серед яких: паспорт громадянина України № НОМЕР_2 , паспорт громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_3 , комсомольський квиток № НОМЕР_4 , профсоюзний білет № НОМЕР_5 та інші документи відносно цієї ж особи в кількості 6 штук; мобільний телефон марки «Samsung» в корпусі сірого кольору в чохлі imei1: НОМЕР_6 imei2: НОМЕР_7 : НОМЕР_8 з сім карткою мобільного оператора з номером: « НОМЕР_9 »; банківську картку банку «Південний» на ім`я « ОСОБА_15 » та грошові кошти в сумі 8 300 доларів США та 20 євро.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , який дії в інтересах ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 12.10.2022 року, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні клопотання про арешт майна відмовити і зобов`язати слідчого повернути вказане майно.

Вказує, що ухвала слідчого судді постановлена без дотримання норм кримінального процесуального закону, тому підлягає скасуванню.

Істотне порушення вимог КПК полягає у недотриманні строків, передбачених чинним законодавством для винесення ухвали про арешт майна, неправильному застосуванні передбачених законом підстав для арешту майна.

Обшук за місцем проживання ОСОБА_9 та його дружини ОСОБА_8 проведений 30.09.2022 року у період з 16.59 год. по 20.30 год.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 171 КПК клопотання про арешт майна, вилученого під час обшуку, повинно бути подано слідчим протягом 48 годин після вилучення майна , інакше воно має бути негайно повернуто особі, в якої вилучене.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 , ч. 6 ст. 173 КПК розгляд клопотання про накладення арешту на майно у суді мав відбутися не пізніше 05.10.2022 року , проте засідання відбулося лише 12.10.2022 року. Тому вилучене майно має бути повернуто особі, у якої воно вилучено.

Ні у клопотанні слідчого, ні в ухвалі слідчого судді не зазначено конкретно відомості, які вказують на те, що грошові кошти в сумі 8300 дол. США, вилучені у ОСОБА_8 набуті кримінально протиправним шляхом чи мають ознаки речових доказів.
Натомість сторона захисту надала до суду документи та докази, які свідчать про те, що вилучені у ОСОБА_8 грошові кошти отримані нею у законний спосіб, зокрема внаслідок підприємницької діяльності.

Під час проведення обшуку ОСОБА_8 заявила, що частина грошей отримана нею від брата ОСОБА_16 , який працює електромеханіком на морських суднах. ОСОБА_8 здійснює підприємницьку діяльність та є директором ТОВ Віта-2021 з жовтня 2020 року. Також вона є власником квартири, яку здає в оренду. Донька ОСОБА_8 - ОСОБА_17 страждає на захворювання , внаслідок якого має право на державну соціальну допомогу.
Крім того згідно ухвали Київського районного суду м. Одеси про проведення обшуку від 21.09.2022 року у кримінальному провадженні встановлені особи, причетні до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 203-2 КК , а саме ОСОБА_9 .

Проте у цій же ухвалі взагалі не йдеться про ОСОБА_8 , не вказано про її причетність до вчинення злочину чим інші підстави для вилучення в неї будь- якого майна.

ОСОБА_8 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення не повідомлено.

Під час обшуку адвокатом було зауважено, що в ухвалі слідчого судді про дозвіл на обшук зазначені конкретні прізвища співробітників поліції, яким надано право на проведення обшуку , про співробітників УКР, які проводили обшук в ухвалі слідчого судді нічого не йдеться.

Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного перегляду.
Адвокат ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Мотиви суду.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 170 КПК завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п. 1 ч.2 ст. 170 КПК , арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Клопотання слідчого про арешт майна, як видно із матеріалів провадження та додатково оглянутих під час апеляційного розгляду фіскальних чеків, подано через поштовий зв`язок 02.10.2022 року о 13.55 год., тобто з дотриманням визначених ч. 5 ст. 171, 116 КПК України строків. Надійшло до суду 07.10.2022 року.

Зі змісту клопотання про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000068 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України вбачається, що метою накладення арешту вилучене в ході обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_9 майно, слідчий визначив його збереження як речового доказу та запобігання можливості його приховування, псування, відчуження, тощо, а також для проведення додаткових детальних оглядів, аналізу, проведення слідчих дій, призначення судових експертиз з метою отримання доказів, виявлення та сприяння розкриттю аналогічних злочинів, оскільки вилучені предмети і речі можуть містити інформацію , яка викриває незаконну діяльність групи, тому мають суттєве значення для подальшого розслідування вказаного кримінального провадження.

Постановою слідчого від 30.09.2022 року вилучене під час обшуку майно визнано речовими доказами.

Вбачається, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21.09.2022 року, на підставі якої проведено обшук, у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000068надано дозвіл на проведення обшуку за адресою : АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_9 з метою встановлення місця знаходження, відшукання та вилучення речей та документів, які свідчитимуть про організацію заборонених в Україні азартних ігор, а саме: договорів, доручень, заявок - доручень на видачу готівкових коштів, опитувальників, банківських карток, чорнових записів, висновків експертів на програмне забезпечення, правил( умов) проведення гри, дозволів, ліцензій, актів прийому передачі, маршрутизаторів, відеореєстраторів, комп`ютерної техніки та електронних носіїв інформації, мобільних телефонів за допомогою яких спілкуються учасники злочину, терміналів самообслуговування, грошових коштів здобутих злочинним шляхом, термопринтерів, меблів, а також речей, які заборонені в цивільному обігу.

В ході обшуку 30.09.2022 року, який проводився в період з 16.59 год. по 20.30 год. виявлено і вилучено перелічені у протоколі обшуку документи, речі та грошові кошти.

Тобто в ході обшуку вилучено речі , документи та предмети , дозвіл на відшукання та вилучення яких було надано вказаною вище ухвалою слідчого судді від 21.09. 2022 року.

Як видно із протоколу обшуку від 30.09.2022 року, цю слідчу дію було проведено слідчим ОСОБА_18 , який зазначений в ухвалі слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку.

Вбачається, що постановою слідчого від 30.09.2022 року вилучене під час обшуку майно визнано речовими доказами з посиланням на те, що ці об`єкти зберегли на собі сліди злочину або містять інші відомості , які можуть бути використані як доказ факту та обставин вчиненого злочину

Слідчий суддя за результатами розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно, як видно, дійшов висновку, що тимчасово вилучене під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 майно відповідає критеріям речових доказів, і що накладення арешту на це майно є необхідним з метою збереження речових доказів, оскільки існує ризик його знищення, приховання, що в свою чергу призведе до втрати доказів в рамках кримінального провадження.
Колегія суддів погоджується із таким висновком слідчого судді, який належним чином вмотивований на ґрунтується на приписах ст. 170 КПК.
Доводи апеляційної скарги про те, що слідчий суддя дійшов помилкового висновку, що вилучені речі відповідають критеріям речових доказів , слід визнати непереконливими.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди із прийнятим слідчим рішенням про визнання вилучених грошових коштів речовими доказом .

Колегія суддів відхиляє такі твердження апелянта, та враховує, що на початковій стадії досудового розслідування слідчий дійшов висновку, що вилучені в ході обшуку речі, документи та грошові кошти відповідають критеріям речового доказу та зазначив обставини, які дали йому підстави для такого висновку, які в подальшому підлягають перевірці шляхом проведення відповідних слідчих дій .

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК.

Надаючи оцінку тому чи майно, на яке ухвалою слідчого судді, що оскаржується, накладено арешт, відповідає ознакам речового доказу, колегією суддів ураховуються зміст поняття «речові докази» та обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб .
Відповідно до положень ч. 1ст. 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
У кримінальному провадженні відповідно до ст. 91 КПК підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.
Стандарт доведення «достатні підстави», необхідність застосування якого передбачає ч. 3 ст. 170 КПК, не вимагає від сторони обвинувачення надання безумовних та беззаперечних доказів, а передбачає необхідність наведення достатніх фактів та об`єктивних відомостей, аналіз яких у їх взаємозв`язку між собою дозволяє дійти висновку про відповідність вилученого майна критеріям речових доказів.
Колегія суддів погоджується із висновком слідчого судді про наявність достатніх підстав вважати, що вилучені в ході обшуку речі та предмети відповідають критеріям речових доказів, оскільки є вірогідним, що наявна в них інформація з високим ступенем ймовірності містить відомості, що мають значення для цього кримінального провадження.
Зважаючи на те, що кримінальне правопорушення, за ознаками якого внесені відомості до ЄРДР за ч. 1 ст. 203 -2 КК вчинюється з корисливих мотивів існує вірогідність, що виявлені і вилучені грошові кошти, мають доказове значення у цьому провадженні.
Доводи апелянта щодо невідповідності вилученого майна критеріям речових доказів, виходячи зі стандарту доведення «достатні підстави», не знайшли свого підтвердження.
Саме під час проведення досудового розслідування шляхом проведення певних слідчих дій і проводиться перевірка та повне і об`єктивне встановлення всіх обставин кримінального провадження , зокрема і щодо речових доказів.
Посилання апелянта на те, що грошові кошти, на які накладено арешт є особистим майном ОСОБА_8 , яка є дружиною ОСОБА_9 , а тому не можуть бути визнані речовими доказами у цьому провадженні , не є переконливими.

Додані до апеляційної скарги відомості по освіту та працевлаштування ОСОБА_16 об`єктивно не доводять, що вилучені під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 грошові кошти є власністю ОСОБА_16 чи передані ним у особисту приватну власність ОСОБА_8 .

Долучені документи про прийняття ОСОБА_8 повноважень директора ТОВ Вита-2021, витяг з реєстру платників єдиного податку, договори оренди без підтвердження факту отримання ОСОБА_8 фактичного доходу від зайняття цією діяльністю, у розмірі, що узгоджується із сумою вилучених грошових коштів не переконують у тому, що вилучені під час обшуку грошові кошти є саме тими коштами , які набула ОСОБА_8 від зазначеної в апеляційній скарзі діяльності у свою особисту приватну власність.

Такі твердження апелянта та надані до апеляційної скарги документи на даній стадії кримінального провадження не спростовують висновків слідчого судді про відповідність вилучених грошових коштів критеріям речових доказів. При цьому ОСОБА_8 не позбавлена права надати слідчому додаткові докази на підтвердження зазначених нею обставин чи звернутися до слідчого судді у порядку ст. 174 КПК України із заявою про зняття арешту на майно та доводити, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба чи арешт накладено необґрунтовано з наданням додаткових доказів.

Твердження апеляційної скарги про те, що на вилучені грошові кошти не може бути накладено арешт, оскільки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у кримінальному провадженні не набули статусу підозрюваного , не є обґрунтованими.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, а саме забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Як вбачається, слідчий своєю постановою визначив процесуальний статус тимчасового вилученого майна і залучив його до провадження як речові докази.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі кримінального провадження існують реальні підстави для накладення арешту на зазначене майно, які виправдовують таке втручання у право власності та є співмірним із завданнями кримінального провадження.

Колегія суддів звертає увагу, що обраний судом захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення досудового розслідування, його межі у часі окреслені строками, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України.

Тобто, у подальшому особа має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту та повернення майна згідно положень ст. 174 КПК України .

Аналізуючи доводи апеляційної скарги про те, що ухвала слідчого судді була постановлена із порушенням вимог ч. 6 ст. 173 КПК, що на думку апелянта є підставою для скасування ухвали , колегія суддів враховує таке.
Сам по собі факт вирішення слідчим суддею клопотання про арешт майна із пропуском строків, визначених КПК, не може бути підставою для відмови в арешті такого майна, яке відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні.
Це обумовлюється тим, що недотримання строку розгляду клопотання щодо арешту майна, яке має ознаки речового доказу, задля досягнення завдань кримінального провадження, не позбавляє таке майно доказової сили, а тому потребує забезпечення його збереження, зокрема, шляхом накладення арешту.
Наслідком порушення такого строку не може бути прийняття рішення про відмову в задоволенні клопотання про арешт майна, оскільки випадки, коли слідчий суддя має відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна визначені в ч. 3 ст. 132 та ч. 1 ст. 173 КПК, і серед них такої підстави як несвоєчасний розгляд клопотання не наведено.
Ухвалення рішення про арешт майна поза строком, визначеним ч.6 ст.173 КПК України, не породжує обов`язку слідчого судді чи суду прийняти інше рішення по суті клопотання, ніж визначене ст.173 КПК України.
Отже, враховуючи все вищевикладене у своїй сукупності, апеляційний суд вважає, що ухвала слідчого судді з підстав зазначених в апеляційній скарзі скасуванню не підлягає, а тому у задоволенні апеляційних вимог належить відмовити.
Керуючись ст. 170-173 , 404, 405, п. 3 ч. 1 ст. 409, 418, 419, 422, КПК України
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Залишити без змін ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 12.10.2022 року про накладення арешту на майно, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000068 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4