УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року

м. Київ

Справа № 619/3233/20

Провадження № 51-743 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 07 травня 2021 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 10 листопада 2022 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 185 КК України.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 07 травня 2021 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 185 КК України і призначено покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 8 місяців.

Відповідно до ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 8 місяців. Вирішені питання щодо запобіжного заходу та процесуальних витрат.

Згідно з вироком 01.09.2019 року приблизно о 07.00 год. ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу пройшов на територію домоволодіння ОСОБА_6 , що по АДРЕСА_2 , після чого через отвір у віконній рамі проник до приміщення будинку, де демонтував піч і таємно викрав плиту, духовку та рукомийник. Після цього з викраденим майном з місця пригоди він зник, розпорядившись майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 586 грн. 40 коп.

21.09.2019 року у вечірній час доби ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , який за вироком Дергачівського районного суду Харківської області засуджений за ч. ч. 2, 3 ст.185 КК України, маючи та реалізуючи свій злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу через хвіртку, яка не була зачинена, пройшли на територію домоволодіння ОСОБА_8 , що по АДРЕСА_3 , де шляхом вільного доступу через металеві ворота, які не були зачинені, проникли до приміщення господарської будівлі, звідки таємно викрали лом чорного металу та тиски металеві. Після цього вони з викраденим майном з місця пригоди зникли, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 892 грн. 75 коп.

Крім того, 26.09.2019 року в денний час доби ОСОБА_5 , маючи та реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, умисно, повторно, з корисливих мотивів переліз через огорожу до території домоволодіння ОСОБА_9 , що по АДРЕСА_4 , де, розбивши вікно, проник до будинку, звідки таємно викрав дві металевих сковорідки та дві металевих каструлі, що належать ОСОБА_9 й не становлять для неї матеріальної цінності, після чого з викраденим майном зник, розпорядившись ним на власний розсуд.

Продовжуючи свої злочинні дії, того ж дня повторно аналогічним способом ОСОБА_5 проник до будинку ОСОБА_9 , з якого таємно викрав плазмовий телевізор, супутниковий ресівер, два мобільних телефони, два подовжувачі, що належать ОСОБА_9 . Після цього він з викраденим майном зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 5 185 грн.

Крім того, наприкінці вересня 2019 року, точну дату в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_7 , знаходились в гостях у будинку ОСОБА_10 , що по АДРЕСА_1 , де розпивали алкогольні напої.

Під час вживання алкогольних напоїв ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за попереднього змовою з ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливу мету, повторно, шляхом вільного доступу, користуючись тим, що потерпілий ОСОБА_10 спав, таємно викрали електричний водяний насос, який належав ОСОБА_10 . Після цього вони з викраденим майном з місця пригоди зникли, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 600 грн.

08.10.2019 року в вечірній час доби ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_7 , знаходячись у в гостях у ОСОБА_8 по АДРЕСА_3 , розпивали алкогольні напої.

Під час вживання алкогольних напоїв, ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливу мету, повторно, шляхом вільного доступу, користуючись тим, що потерпілий ОСОБА_8 спав, таємно викрали мобільний телефон з зарядним пристроєм, який належав ОСОБА_8 . Після цього вони з викраденим майном з місця пригоди зникли, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинили потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 1 656 грн 85 коп.

Крім того, 10.10.2019 року в нічний період часу ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, умисно, повторно, з корисливих мотивів переліз через паркан до території домоволодіння по АДРЕСА_5 . В цей час ОСОБА_7 залишився поблизу огорожі цього домоволодіння слідкувати за тим, щоб їх ніхто не застав на місці вчинення злочину.

Далі ОСОБА_5 шляхом вільного доступу через вхідні двері, які не були зачинені, проник до господарської будівлі, звідки таємно викрав бензопилу, яка належить ОСОБА_11 , після чого з викраденим майном, з місця пригоди вони зникли, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинили потерпілій ОСОБА_11 , матеріальну шкоду на загальну суму 7 992 грн.

Крім того, 14.10.2019 року приблизно о 00.30 год. ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, переліз через паркан до території домоволодіння по АДРЕСА_3 . ОСОБА_7 залишився поблизу огорожі цього домоволодіння слідкувати за тим, щоб їх ніхто не застав на місці вчинення злочину.

Після цього ОСОБА_5 шляхом вільного доступу через вхідні двері, які не були зачинені, проник до господарської будівлі, звідки таємно викрав бензопилу зі знятою шиною та ланцюгом та шуруповерт, які належать ОСОБА_12 . Після цього вони з викраденим майном з місця пригоди зникли, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинили потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 1 648 грн.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 10 листопада 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить скасувати оскаржувані судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

На обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, не переконався у тому, що ОСОБА_5 правильно розуміє зміст вказаних положень закону, та у добровільності його позиції.

Крім цього, вважає, що призначене вироком ОСОБА_5 покарання не відповідає вимогам статей 50, 65 КК України внаслідок суворості, зокрема судом не надано оцінки можливості застосування до засудженого положень статей 69, 75 КК України.

Мотиви суду

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів вбачає, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Доводи касаційної скарги щодо порушень при вирішенні питання про розгляд кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, які є аналогічними доводам апеляційної скарги сторони захисту, були детально розглянуті апеляційним судом.

Зокрема, як убачається зі змісту вироку місцевого суду ОСОБА_5 безпосередньо в судовому засіданні в присутності захисника ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку.

Враховуючи, що учасниками кримінального провадження події та обставини кримінальних правопорушень, винуватість ОСОБА_5 у вчиненні вказаних злочинів не оспорювалися, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України обґрунтовано визнав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин.

При цьому, як вказав у своїй ухвалі суд апеляційної інстанції, обвинуваченим ОСОБА_5 06 травня 2021 року надано суду заяву за власним підписом про згоду на розгляд кримінального провадження щодо нього в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. У ній вказано, що положення цієї статті йому роз`яснені і зрозумілі, вину він визнає; докази, які знаходяться в матеріалах провадження, не оскаржує, добровільно з ними погоджується.

Також суд апеляційної інстанції вказав, що за змістом даних технічного носія інформації щодо фіксації судового розгляду в судовому засіданні головуючий детально роз`яснив ОСОБА_5 особливості розгляду кримінального провадження за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України; переконався, що останній правильно розуміє фактичні обставини справи, а також роз`яснив неможливість оскарження цих обставин в апеляційному порядку.

Крім цього, захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні також переконалась у добровільності позиції ОСОБА_5 і відсутності на нього будь-якого тиску.

Враховуючи викладене, апеляційний суд прийшов до висновку, що суд першої інстанції дотримався процедури, передбаченої ч. 3 ст. 349 КПК України, з чим погоджується і колегія суддів Верховного Суду.

Стосовно доводів захисника щодо суворості призначеного засудженому покарання, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судових рішень, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчинених правопорушень, їх характер, суспільну небезпеку та наслідки, відшкодування матеріальних збитків потерпілим, дані про особу засудженого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується негативно, перебуває на обліку у лікаря нарколога.

Обставинами, які пом`якшують покарання, судом визнано щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставиною, яка обтяжує покарання, визнано вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння.

З огляду на це, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення ОСОБА_5 покарання в межах, визначених санкціями ч. ч. 2, 3 ст. 185 КК України, і визначення остаточного покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначивши остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки і 8 місяців.

При цьому судом не було встановлено підстав для призначення засудженому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України чи для його звільнення від відбування призначеного покарання на підставі положень ст. 75 КК України.

Виходячи з указаних обставин, суд першої інстанції призначив ОСОБА_5 покарання, яке є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових правопорушень, з чим погоджується і колегія суддів касаційного суду.

Підстав для пом`якшення покарання, в тому числі й для застосування положень ст. 69 КК України, а також підстав вважати призначене засудженому покарання явно несправедливим внаслідок суворості, не встановлено.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 07 травня 2021 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 10 листопада 2022 року.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3