Провадження № 1-кп/201/651/2022
УХВАЛА
про повернення обвинувального акта

11 листопада 2022 року м. Дніпро
Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000487 від 13.06.2019 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у м. Дніпропетровськ, громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України;

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка народилася у м. Дніпродзержинськ, громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка народилася у м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області, громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України, -

В судовому засіданні приймали участь:
прокурор ОСОБА_6
обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5
захисники адвокати ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України..

Ухвалою від 04.07.2022 року призначене підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засіданні:

Захисниками ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 були заявлені письмові клопотання про повернення прокурору обвинувального акта, у зв`язку із його невідповідністю вимогам ст. 291 КПК України, посилаючись на відсутність в наданому суду обвинувальному акті будь-яких відомостей про потерпілого, а також неконкретність пред`явленого обвинувачення, враховуючи, що формулювання обвинувачення є абстрактним та незрозумілим, а також той факт, що більша частина обвинувального акта містить відомості стосовно третьої особи, яка не має жодного процесуального статусу у вказаному кримінальному провадженні, а саме ОСОБА_10 . Крім того, сторона захисту зазначила, що у вказаному обвинувальному акті невірно викладені анкетні дані обвинувачених, в частині зазначення посад, на яких в даний час, а також на момент складання обвинувального акта перебували обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Також, сторона захисту посилалась на складання обвинувального акта не повноважною особою, враховуючи, що обвинувальний акт складений слідчим ТУ ДБР у м. Полтаві, проте ОСОБА_11 не є працівником правоохоронного органу та відповідно складання в такому розслідуванні обвинувального акта не відноситься до компетенції слідчого органів Державного бюро розслідувань. Крім того, в реєстрі матеріалів досудового розслідування не зазначені всі процесуальні дії і не відображені всі процесуальні рішення, прийняті в ході розслідування.

Обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 клопотання захисників підтримали.

Прокурор в задоволенні клопотання про повернення йому обвинувального акта просив відмовити, надавши письмове заперечення.

Мотиви та обґрунтування суду
Заслухавши думку прокурора, обвинуваченої та її захисників, дослідивши клопотання про повернення прокурору обвинувального акту, заперечення прокурора на нього та обвинувальний акт, суд приходить до наступного висновку.

Щодо питань, передбачених ч. 3 ст. 314 КПК України.
З частини третьої статті 314 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) випливає, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: 1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу; 2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу; 3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу; 4) направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; 5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру; 6) доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для повернення обвинувального акту прокурору суд враховує, що пунктом 3 частини третьої статті 314 КПК суд уповноважений повернути обвинувальний акт прокурору лише у разі, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу. Тобто зазначена правова норма є відсильною, а тому для вирішення питання щодо наявності правових підстав для повернення обвинувального акту суд вважає за доцільне вирішити питання щодо його відповідності вимогам чинного кримінально-процесуального законодавства.

Повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Завданнями підготовчого судового засідання є процесуальне та організаційне забезпечення проведення судового розгляду.

Відповідно до вимог кримінального процесуального закону, у тому числі такої загальної засади кримінального провадження, як законність, що має безпосереднє відношення і до стадії досудового розслідування, суд при підготовчому судовому засіданні зобов`язаний перевірити зміст обвинувального акту та додатків до нього на відповідність вимогам КПК України з метою його подальшого призначення до розгляду при наявності на те правових підстав.

Слід зауважити, що згідно з частиною четвертою статті 110 КПК обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Вимоги до обвинувального акту встановлені статтею 291 КПК. Зокрема, частиною другою статті 291 КПК наведено перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт, а частиною четвертою статті 291 КПК - перелік документів, які додаються до обвинувального акту.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 26.06.2008 р. у справі «Ващенко проти України» зазначив, що обвинувачення для цілей пункту 1 статті 6 конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51).

У рішенні від 25.07.2000 р. у справі «Маттоціа проти Італії» ЄСПЛ зауважено, що обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у пункті «b» частини третьої статті 6 конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення.

У рішенні від 09.10.2008 р. у справі «Абрамян проти Росії» ЄСПЛ також зазначено, що деталі скоєння злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він офіційно вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення.

В цьому ж рішенні ЄСПЛ нагадав, що положення підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, правової кваліфікації, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду.

Зі змісту чинного кримінально-процесуального закону випливає, що доведення суті обвинувачення до підозрюваного (обвинувачення) здійснюється шляхом вручення письмового повідомлення про підозру (частина перша статті 278), вручення копії обвинувального акта (пункт 3 частини четвертої статті 291 КПК) та оголошення прокурором короткого викладу обвинувального акта (частина друга статті 347 КПК). При цьому вирішення питання щодо дотримання прав обвинувачених на справедливий суд та здійснення реалізації їхніх права на захист крізь призму доведення суті обвинувачення судом має здійснювались під час судового розгляду кримінального провадження по суті.

Правова оцінка наслідків неналежного повідомлення особі про суть обвинувачення та, відповідно виконання вимог статті 91 КПК, здійснюється під час оцінки доказів згідно з приписами статті 94 КПК.

Стаття 314 КПК містить вичерпний перелік питань, які суд вправі вирішувати під час проведення підготовчого судового засідання, до яких питання оцінки доказів згідно з правилами статті 94 КПК не віднесено.

Натомість такі повноваження суду передбачені § 3 глави 28 КПК, а тому вирішення зазначеного питання під час проведення підготовчого судового засідання, на переконання суду, є передчасним.

За приписами ч. 3 ст. 314 КПК України суд має право із стадії підготовчого судового розгляду повернути обвинувальний акт прокурору в тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Пунктами 19 частини 2 статті 291 КПК України визначено перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт. Зокрема, обвинувальний акт обов`язково повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Таким чином, рішення про повернення обвинувального акту прокурору може бути прийнято лише в разі, якщо при його складанні допущені порушення вимог ч. 2 ст. 291 КПК України.

Вирішуючи клопотання про повернення обвинувального акту прокурору з тих підстав, що стороною обвинувачення зазначено, що у вчинені інкримінованих обвинуваченим діянь фігурує ще одна особа, а саме ОСОБА_10 , однак в обвинувальному акті не зазначено чи притягувалась дана особа до кримінальної відповідальності за інкриміновані діяння, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, чи стосовно вказаної особи виділені матеріали в інше провадження, тощо, оскільки зазначення у обвинувальному акті прізвища інших співучасників кримінального правопорушення, які не обвинувачуються у межах цього кримінального провадження та щодо яких відсутні будь-які судові рішення, суд зазначає наступне.
Вказане питання було предметом перегляду колегією суддів апеляційного суду ухвали суду, якою обвинувальний акт повернуто прокурору із вказаної підстави, яка зазначила, що суд вийшов за межі попереднього судового розгляду, оскільки фактично вдався до оцінки викладених в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального провадження, які підлягають дослідженню виключно на стадії судового розгляду, а саме по собі зазначення, в цьому випадку, в обвинувальному акті відомостей про іншу особу, не перетворює обвинувальний акт на такий, який не відповідає приписам статті 291 КПК України. За таких обставин, визнати обґрунтованими наведені мотиви суду колегія суддів не може, оскільки встановлення відповідності зазначених в матеріалах провадження відомостей фактичним обставинам провадження не належить до повноважень суду під час підготовчого судового засідання та, в розумінні вимог ст. 291 КПК України, не є підставою для повернення акта прокурору для усунення недоліків, а зазначені недоліки не є такими, що об`єктивно перешкоджають призначенню судового розгляду, хоча і можуть істотно вплинути на висновки суду.

До того ж суд приймає доводи прокурора про те що процесуальний статус ОСОБА_10 не зазначений у вказаному кримінальному провадженні, враховуючи, що під час досудового розслідування не було здобуто доказів змови ОСОБА_10 з іншими обвинуваченими на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 364 КК України.

Тому, на думку суду, повертати обвинувальний акт прокурору з вищевказаних підстав не є законним, оскільки суд не має права фактично вдаватися до дослідження обставин кримінального провадження і надання оцінки діянню обвинувачених. Вказане є неприпустимим на даній стадії судового розгляду.

Вирішуючи клопотання про повернення обвинувального акту прокурору з невідповідності реєстру матеріалів досудового розслідування, який додано до обвинувального акту, вимогам КПК України, суд зазначає наступне.
Відповідно до п.1 ч.4 ст.291 КПК України до обвинувального акту додається реєстр матеріалів досудового розслідування.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом. Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Посилання захисників на невідповідність реєстру матеріалів досудового розслідування, який додано до обвинувального акту, вимогам КПК України є безпідставними, оскільки згідно з положеннями ст.314 КПК України суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо саме він не відповідає вимогам КПК України, а не додатки до нього, якими і є реєстр. Тобто кримінальний процесуальний закон не визначає наявність недоліків, неповноту та неправильність даних реєстру матеріалів досудового розслідування як підставу для повернення обвинувального акту прокурору.

На думку суду, вказана обставина не свідчить про наявність протиріч в обвинувальному акті чи неконкретність пред`явлення обвинувачення.

Вирішуючи клопотання про повернення обвинувального акта прокурору з тих підстав, що обвинувальний акт складений не повноважною особою, тобто слідчим ТУ ДБР у м. Полтаві, проте ОСОБА_11 не є працівником правоохоронного органу, суд зазначає наступне.
Доводи захисників про те, що обвинувальний акт складений не повноважною особою, враховуючи, що обвинувальний акт складений слідчим ТУ ДБР у м. Полтаві, проте ОСОБА_11 не є працівником правоохоронного органу, суд не може взяти до уваги, враховуючи, що зазначені обставини підлягають з`ясуванню та оцінці судом під час судового розгляду з метою встановлення наявності (або відсутності) істотних процесуальних порушень, що впливають на допустимість доказів.

Вирішуючи клопотання про повернення обвинувального акту прокурору з тих підстав, що у ньому відсутні відомостей про потерпілого, суд зазначає наступне.
Прокурором в обвинувальному акті зазначено, що кримінальним правопорушенням завдано матеріальної шкоди державі на суму 339 122,82 грн. Прокурором заявлено цивільний позов в інтересах держави в особі Державної податкової служби.

З урахуванням того, що нормами КПК України не передбачено примусового залучення до провадження потерпілого, твердження про необхідність зазначення відомостей про потерпілого є необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам ст.291, п.3 ч.3 ст.314 КПК України.

Суд зазначає, що саме прокурору надається право визначати потерпілого, а тому навіть якщо припустити, що потерпілий визначений невірно, це не дає підстави суду повертати обвинувальний акт прокурору.

Вирішуючи клопотання про повернення обвинувального акту прокурору з тих підстав, що в ньому невірно викладі анкетні дані обвинувачених, суд зазначає наступне.
Вказане суд також не бере до уваги, оскільки п. 2 ч. 2 ст. 1 ст. 291 КПК України не передбачено обов`язкове зазначення відомостей про місце роботи обвинувачених.

Що стосується посилання сторони захисту на неповноту реєстру матеріалів досудового розслідування то суд звертає увагу на наступне.

Реєстр матеріалів досудового розслідування як процесуальний документ фіксування кримінального провадження, є інформаційним додатком до обвинувального акту. Реєстр містить формально-довідкові відомості про шлях утворення доказової бази обвинувачення, засоби одержання доказової інформації та забезпечення кримінального провадження.

Реєстр матеріалів досудового розслідування, який зазначений у ч. 4 ст. 291 КПК України, є додатком до обвинувального акту, який носить допоміжний характер і не впливає на обвинувальний акт як такий, а тому наявність певних недоліків у такому реєстрі не може слугувати підставою для повернення обвинувального акту прокурору у разі, якщо ці недоліки не перешкоджають завданням підготовчого провадження та судовому розгляду.

Що стосується твердження сторони захисту про невнесення всіх процесуальних рішень і дій, вчинених під час проведення досудового розслідування, та необхідних відомостей в реєстр матеріалів досудового розслідування, то хоча суд і вважає, що вказаний документ має містити всі дані, вказані в ч. 2 ст. 109 КПК України, без винятку, проте неповнота такого реєстру в тому обсязі, на який посилається сторона захисту, не свідчить про наявність підстав для прийняття рішення, передбаченого п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, і може бути з`ясована в ході судового розгляду кримінального провадження.

Доводи сторони захисту про необхідність повернення обвинувального акта прокурору з підстав, пред`явлення неконкретизованого обвинувачення, враховуючи, що формулювання обвинувачення є абстрактним та незрозумілим, судом приймаються до уваги частково.

Так, суд прийшов до висновку про невідповідність обвинувального акту вимогам п. 5 ч. 2 ст. 191 КПК України, з огляду на наступне.

У міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту "а" частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується саме змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд з прав людини покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи ("Девеер проти Бельгії" від 27 лютого 1980 року).

Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі "Маттоціа проти Італії" від 25 липня 2000 року.

Європейський суд з прав людини у справах «Маттоціа проти Італії» від 25.07.2000 року та «Ващенко проти України» від 26.06.2008 року зазначав, що обвинувачення для цілей п.1 ст.6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51). Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Як зазначено у постанові Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року № 5-328кс16, в обвинувальному акті важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.

При цьому, в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 3 КПК України - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

У підготовчому провадженні суд зобов`язаний перевірити матеріали кримінального провадження, з`ясувати достатність фактичних і юридичних підстав для прийняття судових рішень, передбачених ч. 3 ст. 314 КПК України, зокрема, про призначення судового розгляду.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 2 роз`яснень Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до КПК України» від 03.10.2012 № 223-1430/0/4-12 згідно з вимогами ст. 314 КПК України суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам статей 291, 292 КПК України: зокрема, якщо ці документи містять положення, що суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; чи не затверджені прокурором; до них не долучено передбачені законом додатки.

Аналіз змісту обвинувального акта свідчить про те, що при складанні обвинувального акта прокурором не дотримано вимог ст.291 КПК України, оскільки обвинувальний акт містить правову кваліфікацію пред`явленого обвинувачення, яке не відповідає диспозиції ч. 2 ст. 364 КК України.
Як встановлено судом, в обвинувальному акті зазначено, що кримінальним правопорушенням завдано матеріальної шкоди державі на суму 339 122,82 грн. Прокурором заявлено цивільний позов в інтересах держави в особі Державної податкової служби.
Відповідно до обвинувального акта, пред`явлене ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 обвинувачення сформульовано наступним чином:

-за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364 КК України як зловживання службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди іншій фізичні особі, використання службовими особами службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки, вчинене за попередньою змовою групою осіб;

-за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України як складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Тобто особу, якій спричинено тяжкі наслідки, обвинувачення не містить.

Натомість частиною 1 статті 364 КК України встановлено відповідальність за зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.
Частиною 2 статті 364 КК України встановлено відповідальність за те саме діяння, якщо воно спричинило тяжкі наслідки.

Отже правова кваліфікація дій обвинувачених за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364 КК України не відповідає диспозиції частини статті, зазначеній в Кримінальному Кодексі України, оскільки в пред`явленому обвинуваченні не зазначено особу, якій спричинено тяжкі наслідки, втім така особа зазначена в тексті обвинувального акта і в інтересах неї пред`явлено позов.
Вказані недоліки обвинувального акту, його не конкретність, порушують право обвинувачених, передбачене ст. 42 КПК України, знати у вчиненні якого кримінального правопорушення вони обвинувачуються, що унеможливлює якісно і в повній мірі здійснити захист, чим істотно порушується їх право на захист.

У відповідності до кримінально-процесуального законодавства України судовий розгляд справи проводиться у межах висунутого обвинувачення, викладеного у обвинувальному акті і законом передбачена можливість прокурора змінити обвинувачення в суді під час судового розгляду справи по суті тільки у разі встановлення нових фактичних обставин кримінального правопорушення.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 338 КПК України, з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.

Разом з тим, допущені порушення не є новими фактичними обставинами, а є очевидними недоліками обвинувального акта, що встановлено на стадії підготовчого судового засідання, у зв`язку з чим обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.

На підставі викладеного, суд вважає необхідним обвинувальний акт та додатки до нього повернути прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України.

При цьому суд не вийшов за межі підготовчого судового засідання, оскільки формулювання обвинувачення та правової кваліфікації мають бути викладені у спосіб, який не повинен викликати жодних суперечностей.

При цьому, ст. 338 КПК України хоча і передбачає зміну обвинувачення у суді, однак залишає це право за прокурором і лише у випадку встановлення нових фактичних обставин кримінального правопорушення. Втім, як вже зазначалось, всупереч диспозиції ст. 364 КК України, незазначення в обвинуваченні особу, якій спричинені збитки, із зазначенням її в тексті обвинувального акта і подання в її інтересах позову, не є новими фактичними обставинами, а є очевидними недоліками обвинувального акта, що позбавляє прокурора відповідно до ч. 1 ст. 338 КПК України змінити правову кваліфікацію та/або обсяг обвинувачення під час розгляду кримінального провадження по суті.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 314-316 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання захисників - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про повернення обвинувального акта, заявлених в кримінальному провадженні, відомості про яке 13 червня 2019 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000487, стосовно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України задовольнити.
Обвинувальний акт стосовно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України, повернути прокурору Дніпропетровської обласної прокурори ОСОБА_6 для його належного оформлення у розумний строк, відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України.
На ухвалу може бути подана апеляція до Дніпропетровського апеляційного суду, через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська, протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1