Номер провадження: 11-кп/813/529/23
Справа № 509/4090/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

Головуючого ОСОБА_2 ,

Суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 та апеляційною скаргою захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 жовтня 2022 р. про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.3 ст. 187, ч.3 ст. 289 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

З матеріалів кримінального провадження, які надійшли до апеляційного суду вбачається, що в провадженні Овідіопольського районного суду Одеської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000981 від 22.12.2017р. за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лиман, Татарбунарського району, Одеської області, громадянина України, має середню освіту, офіційно не працевлаштованого, одруженого, що має на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 15.02.2005 р. Татарбунарським районним судом Одеської області за ч.3 ст. 185, ст. 304 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки; 28.09.2006р. Татарбунарським районним судом Одеської області за ч.2 ст. 286, ст. 71 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 5 років; 25.08.2008р. Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за ч.2 ст. 186, ст. 71 КК України, до 6 років позбавлення волі, 20.09.2011р. звільнений від відбування покарання умовно-достроково, не відбутий строк покарання 1 рік 11 місяців 5 днів, 02.07.2013р. Болградським районним судом Одеської області за ч.2 ст. 309, ст. 71 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.3 ст. 187, ч.3 ст. 289 КК України.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 06.10.2022 р. задоволено клопотання прокурора та обрано відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 05.12.2022р.

Не погоджуючись з ухвалою суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу суду про обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на те, що органом досудового розслідування та прокурором не наведено жодного доказу обґрунтованості пред`явленого йому обвинувачення, яке є незаконним. При цьому зазначив, що він більше місяця перебуває під вартою з тяжкими травмами переломом лівої ноги, які отримав від працівників поліції, та без надання медичної допомоги, а тому з метою запобігти тяжким наслідками отриманої травми, вважає, що йому необґрунтовано обрано запобіжний захід тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, в якій просить її скасувати та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, за місцем його проживання в м. Києві, що буде достатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом не було враховано наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, а також те. що ОСОБА_6 не переховувався від органу досудового розслідування, оскільки був волонтером на прикордонній території та приймав участь в обороні України в зоні АТО, відтак не завжди міг бути на телефонному зв`язку, а також вільно пересуватись, переховуватись від органів слідства не мав наміру. Також не обґрунтовані твердження прокурора про наявність ризику того, що ОСОБА_6 може впливати на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки потерпіла і свідки вже були допитані в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 , який разом з ОСОБА_6 проходив обвинуваченим за ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 187, ч.3 ст. 289 КК України, судом ухвалено вирок, який набрав чинності, всі обставини кримінального правопорушення вже встановлені.

Також судом не було перевірено доводи сторони обвинувачення щодо наявності у ОСОБА_9 не знятих чи не погашених судимостей, тоді як в силу ст. 89 КК України він є не судимим.

Обвинувачений має постійне місце проживання в м. Києві, має родину з якою мешкає, має складний перелом ноги та потребує операції з встановленням пластин, яка потребує грошових коштів та в умовах слідчого ізолятора не проводиться, оскільки в 2012 р. при затриманні йому було травмовано ліву руку та в подальшому за наслідками лікування у мовах ДУ «ОСІ» руку йому було ампутовано, а тому через відсутність лікування він теж може втратити ногу.

В судове засідання апеляційного суду, учасники провадження, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, не з`явилися.

Зважаючи на наведені вище обставини, неприбуття в судове засідання учасників кримінального провадження, апеляційний суд на підставі вимог ч. 4 ст. 405 КПК України, вважав за можливим провести апеляційний розгляд без участі сторін та у відповідності до вимог ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснював.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до ч. 1ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Водночас, при здійсненні апеляційного перегляду колегія суддів, крім норм Конституції України, національного законодавства, в тому числі і кримінального процесуального законодавства керується Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477 від 23.02.2006 року, ст. 2, 17 якого передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як обов`язкове джерело права. Основним джерелом правозастосовної діяльності ЄСПЛ є Конвенція «Про захист прав людини та основоположних свобод», якою на міжнародному рівні закріплені головні принципи права на свободу та особисту недоторканість, за яким особа може бути позбавлена свободи виключно на підставах передбачених законом, права на справедливий публічний розгляд справи незалежним та безстороннім судом, права на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу э забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання виникнення ризиків, передбачених частиною першою цієї статті.

Ухвалюючи рішення про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен врахувати наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити всі обставини, у тому числі, передбачені ст.178 КПК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, які надійшли до суду апеляційної інстанції, Овідіопольським районним судом одеської області здійснюється судовий розгляд кримінального провадження № 0000981 від 22.12.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146. Ч.3 ст. 187, ч.3 ст. 289 КК України.

Вирішуючи питання доцільності обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд обґрунтовано врахував наявність ризиків, передбачених п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачений перебуваючи на свободі матиме можливість переховуватись від суду, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень (нетяжкого, тяжкого та особливо тяжкого), за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 12 років з конфіскацією майна або без такої, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні у вчиненні якого він обвинувачується, наявність соціальних зв`язків, відсутність доказів того, що обвинувачений потребує термінового оперативного втручання у зв`язку із травмою ноги, та яке в умовах триманні в слідчому ізоляторі не можливо провести, у відповідності до порядку, передбаченого ст.ст. 178, 183 КПК України, дійшов висновку, що застосування більш м`якого виду запобіжного заходу не зможе забезпечити виконання покладених на нього обов`язків.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кількох кримінальних правопорушень, а саме:

-ч.3 ст. 187 КК України за ознаками напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло;

-ч.2 ст. 146 КК України за ознаками незаконне викрадення людини, вчинене за попередньою змовою групою осіб, способом небезпечним для життя і здоров`я потерпілої, що супроводжувалося заподіянням їй фізичних страждань;

-ч.3 ст. 289 КК України (в редакції від 12.08.2012р.) за ознаками незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у приміщення, поєднане з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілої, що завдало великої матеріальної шкоди.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст.178, 331 КПК, які регламентують обрання запобіжного заходу.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві України, тому, виходячи з положень ч.5 ст.9 КПК України та позиції Європейського суду з прав людини, відображеної у п. 175 рішення від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року).

Апеляційний суд вважає, що вид запобіжного заходу у виді тримання під вартою є пропорційним ризикам у цьому кримінальному провадженні, оскільки, як вбачається з матеріалів, які надійшли до суду апеляційної інстанції, ОСОБА_6 тривалий час перебував у розшуку та ухилявся від явки до органу досудового розслідування, повідомлення про підозру направлялось за останнім відомим місцем його проживання та до Лиманської сільської ради, на території якої він проживав, для вручення підозрюваному. При здійсненні 08.09.2021р. слідчим виклику підозрюваного ОСОБА_6 до СУ ГУНП в Одеській області у телефонному режимі, останній запевнив що прибуде на виклик, пізніше повідомив про зміну дати свого прибуття, після чого взагалі перестав відповідати на телефонні дзвінки. Як наслідок його дій, ОСОБА_6 був затриманий на підставі ухвали слідчого судді про надання дозволу на затримання і стосовно нього був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Вище зазначене свідчить про наявність ризику того, що у разі обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, може спонукати його і надалі порушувати покладені на нього процесуальні обов`язки та переховуватись від суду.

Крім того, ОСОБА_6 раніше неодноразово був судимий, в тому числі і за вчинення умисних корисливих тяжких злочинів, що свідчить про наявність ризику того, що обвинувачений, перебуваючи на свободі може вчинити інші корисливі кримінальні правопорушення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про застосування строку тримання під вартою щодо обвинуваченого під час апеляційного розгляду не встановлено, підстав для скасування судового рішення колегія суддів не знаходить.

Враховуючи вище зазначене, колегії суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неможливість застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, оскільки такий вид запобіжного заходу не буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, та на даний час не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що обвинувачений не мав наміру переховуватись від органу досудового розслідування, а займався волонтерством на прикордонній території та приймав участь в обороні України в зоні АТО, а тому не завжди міг бути на телефонному зв`язку та вільно пересуватись, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки судом першої інстанції було досліджено та встановлено, що обвинувачений тривалий час переховувався від органу досудового розслідування, стосовно нього здійснювались розшукові заходи, у зв`язку з чим відносно нього була винесена ухвала слідчим суддею про його затримання, а тому на думку колегії суддів, наявний ризик того, що у разі обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, останній може здійснити спроби переховуватись від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності у виді позбавлення волі, що йому загрожує у разі визнання його винним.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справі «Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії»§ 145, «Гарицьки проти Польщі»§ 47, «Храїді проти Німеччини» § 40, «Ілійков проти Болгарії»§§ 80-81).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину може вдатися до відповідних дій.

Відповідно до положень ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод законне, тобто передбачене внутрішнім законодавством тримання особи під вартою з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, не є порушенням права особи на свободу та особисту недоторканість. Крім цього, відповідно до зазначеної норми Конвенції, звільнення особи повинно обумовлюватися гарантіями явки в судове засідання.

Враховуючи те, що обвинувачений тривалий час переховувався від органів досудового розслідування, на виклики слідчого не з`являвся, стосовно нього здійснювались розшукові заходи, тяжкість покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк, що йому може загрожувати у разі визнання його винним у вчиненні кримінальних правопорушень, його особу, наявність соціальних зв`язків, відсутність офіційного місця роботи та постійного джерела прибутку, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що наведені обставини у своєму взаємозв`язку дають підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як зазначає Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Будь яких інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою, матеріали провадження, які надійшли до апеляційного суду, не містять, та в судовому засіданні судом апеляційної інстанції не встановлено.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника щодо наявності у нього травми лівої ноги, яка потребує негайного оперативного лікування, яке не можливо провести в умовах слідчого ізолятора, колегією суддів досліджені та надано оцінку.

Як вбачається з матеріалів провадження, судом першої інстанції було вивчено питання щодо стану здоров`я обвинуваченого, яке може бути перешкодою у триманні останнього під вартою в умовах слідчого ізолятора, та встановлено, що згідно довідки Одеської міської медичної частини №21 від 30.09.2022р. обвинуваченому було проведено рентгенограму лівої гомілки в двох проєкціях, та після консультації хірурга встановлений діагноз перелом нижньої третини малогомілкової кістки, призначене знеболювальне. 23.09.2022р. проведено огляд невропатологом, встановлений діагноз астено-невротичний синдром, та призначено лікування.

Додані до апеляційної скарги стороною захисту медичні документи також не містять відомостей про те, що обвинувачений потребує термінового оперативного втручання, яке не можливо провести в умовах медичної частини слідчого ізолятора.

Враховуючи обсяг обвинувачення ОСОБА_6 у сукупності із тяжкістю можливого покарання у виді позбавлення волі, дані про його особу, раніше був неодноразово судимий, в тому числі за вчинення умисних корисливих тяжких злочинів, наявність ознак справжнього суспільного інтересу, а також те, що на теперішній час наявні ризики, передбачені п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави вважати, що застосування стосовно обвинуваченого саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є обґрунтованим, та таким, що забезпечить виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та забезпечить запобігання ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

В ході розгляду справи судом апеляційної інстанції не було встановлено обставин, передбачених ч.2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Також обвинуваченим ОСОБА_6 та його захисником адвокатом ОСОБА_7 , в ході розгляду справи в апеляційному суді, поза розумним сумнівом, не наведено обставин, які могли бути підставою для відмовити у задоволенні клопотання прокурора та обрання відносно обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Враховуючи вище зазначене, судом апеляційної інстанції не встановлено істотних порушень положень КПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого, які б були підставою для скасування оскарженої ухвали та відмови у задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 .

Відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177 та ст. 178 КПК цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні в тому числі тяжкого та особливо тяжкого злочинів, пов`язаних із застосуванням насильства, його суспільно небезпечний характер, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Отже висновок суду про наявність достатніх підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави, є законним та обґрунтованим, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника - відсутні.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 196, 404, 405, 407,422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 жовтня 2022р. - залишити без задоволення.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 жовтня 2022р., якою відносно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 05.12.2022р. включно - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_10 алініна