Номер провадження: 11-кп/813/875/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Одесі в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2023 року,

в с т а н о в и в:

Цією ухвалою продовжено строк тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, на строк 60 днів до 03.04.2023.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 зазначає про недоведеність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Заперечує обставини того, що обвинувачений має на меті переховування від суду, оскільки не доведено його винуватість. Наголошує про те, що обвинувачений зацікавлений сприяти у з`ясуванні обставин справи. Крім того, ОСОБА_6 більше двох років утримується під вартою, а стороною обвинувачення не надано доказів про його причетність до інкримінованого злочину. Крім того, в країні оголошено військовий стан, що унеможливлює виїзд за кордон обвинуваченого. Апелянт також зазначає про міцність соціальних зв`язків у обвинуваченого, а саме його мати є пенсіонеркою та потребує допомоги. Його родичка надала згоду на те, що у разі обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, він зможе постійно перебувати у її квартирі в м. Чорноморськ Одеської області. Зазначені обставини є підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_6 просить застосувати щодо нього запобіжний захід у виді домашнього арешту. В обґрунтування доводів посилається на недоведеність його вини в обсязі пред`явленого обвинувачення та відсутність доказів проти нього. Зауважує про те, що судом продовжено термін його утримання під вартою без наявності доказів.

Позиції сторін апеляційного провадження.

Від захисника ОСОБА_7 надійшло клопотання про проведення апеляційного розгляду її скарги в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 за її відсутності.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав апеляційні вимоги, просив їх задовольнити.

Прокурор в судове засідання не з`явився, його було належним чином повідомлено про час розгляду справи, тому відповідно до ст. 422 -1 КПК України його неприбуття не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду.

Заслухавши позицію обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

У відповідності до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У відповідності з вимогами ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для застосування підозрюваному, обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою (рішення Європейського суду з прав людини від 26.02.2015 «Баришевський проти України», 12.03.2013 у справі «Волосюк проти України», 25.03.1999 «Пелісьє і Сассі проти Франції»), справа має суспільний інтерес та повинна бути розглянута всебічно, повно та неупереджено, у розумні строки. Вказані суспільні інтереси мають більшу перевагу ніж правила про повагу до свободи особи (справа Європейського суду з прав людини «Калашніков проти Росії», «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти Російської Федерації).

Кримінальне процесуальне законодавство не визначає підстав скасування запобіжного заходу за клопотанням сторони захисту. Скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений. Запобіжний захід може бути скасованим коли це виправдовується обставинами справи, зумовленими виникненням нових обставин після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, а також виявленням тих, які існували раніше, але про які не було відомо сторонам на час прийняття рішення про застосування запобіжного заходу, зокрема, якщо в ході кримінального провадження суттєво змінюються підстави застосування запобіжного заходу, а також обставини, які враховувалися при його обранні (змінилася кваліфікація кримінального правопорушення, погіршився стан здоров`я обвинуваченого, тощо).

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Суд встановив, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, і в разі доведення його вини, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, він є громадянином України, офіційно не працевлаштований, неодружений, без постійного місця проживання та реєстрації на території Одеської області, осіб на утриманні не має, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків та вказує на те, що він може залишити територію м. Одеси.

Наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України обґрунтовано тим, що ОСОБА_6 , розуміючи наслідки покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим, будучи без постійного місця проживання та реєстрації на території України, може вдатися до спроб переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, що доводить існування зазначеного ризику.

Також той факт, що після вчинення злочину обвинувачений зник з місця вчинення кримінального правопорушення, вказує на існування вищевказаного ризику та про те, що він може не прибути до суду за судовим викликом.

Крім того, суд прийняв до уваги, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства та наявність тяжких наслідків, що спричинили смерть потерпілого, що може свідчити про наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливого незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, які на даній стадії судового розгляду ще не всі допитані, з метою уникнення імовірного покарання.

Про наявність існування ризиків, передбачених п.4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, вказує те, що ОСОБА_6 раніше судимий за скоєння тяжких корисливих злочинів, офіційно не працевлаштований, при цьому стороною захисту не надано даних про наявність у нього джерела будь-якого доходу, тому продовжує існувати ризик можливого вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Будь-яких даних на спростування існування вищевказаних ризиків стороною захисту надано не було. Також не було надано нових даних, які не були враховані судом раніше при вирішенні питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки будь-який більш м`який запобіжний захід не може запобігти зазначеним вище ризикам і забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків та вказане в повній мірі відповідає меті такого запобіжного заходу та меті позбавлення особи свободи, як можливому законному випадку порушення такого права, передбаченому абз. с) ст.5 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод.

Підстав, що перешкоджають обранню запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, судом не встановлено.

За результатами перевірки ухвали суду першої інстанції судом апеляційної інстанції встановлено, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до особистої свободи обвинуваченого ОСОБА_6 та саме запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які на сьогодні не зменшилися.

Твердження сторони захисту про недоведеність існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, не знайшли свого підтвердження, оскільки з огляду на характер та обставини вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, що спричинили смерть потерпілого, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 в разі доведення його вини в обсязі висунутого обвинувачення, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, є доведеною вірогідність ухилення обвинуваченого від суду, а також незаконного впливу на свідків, які ще не допитані в порядку ст.23 КПК України, в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Не заслуговують на увагу доводи захисника про зацікавленість обвинуваченого в сприянні з`ясуванню обставин справи, оскільки вони нічим не підтверджуються.

Також судом не було встановлено наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 , міцних соціальних зв`язків, а тому доводи захисника з цього приводу позбавлені підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_6 офіційно не працює, неодружений, не має постійного місця проживання та законних джерел до існування, осіб на утриманні не має, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків на території Одеської області, тобто наявні ризики того, що він буде переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

З огляду на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_8 в разі визнання його винуватим у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, його репутацію як раніше судимої особи, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, колегія суддів не знаходить правових підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, як про це ставлять питання апелянти.

Продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 є необхідним для запобігання ризиків ухилення від суду, а також продовження злочинної діяльності, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, що в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу є неможливим для запобігання настання зазначених ризиків.

Апеляційний суд вважає, що висновок суду про необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 є правильним, оскільки забезпечує не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, і доводи, викладені в апеляційній скаргах сторони захисту, цей висновок суду першої інстанції не спростовують.

Доводи апелянтів про недоведеність вини ОСОБА_6 через відсутність доказів, не заслуговують на увагу, оскільки на цій стадії апеляційного розгляду не надається оцінка доказам, фактичним обставинам справи, доведеності чи недоведеності вини, достатності чи недостатності доказів. Ці питання є предметом судового розгляду в суді першої інстанції і мають бути вирішенні по суті обвинувачення, яке висунуто ОСОБА_6 , при ухваленні вироку.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції є вмотивованою і обґрунтованою, постановленою у відповідності до вимог закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, в апеляційних скаргах не зазначено доказів про те, що в ході кримінального провадження змінилися підстави застосування чи обставини, що були враховані при обранні запобіжного заходу.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене вище, апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_6 належить залишити без задоволення.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. 407, 409, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 на строк 60 днів до 03.04.2023 - залишити без змін.

Звернути увагу суду на те, що відповідно до вимог ст.28, 318 КПК України кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4