Справа №463/4199/18
Провадження №1-кп/463/469/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2022 року Личаківський районний суд м. Львова в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження про обвинувачення:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, безробітного, з середньою освітою, неодруженого, не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 22 червня 2018 року близько о 14 години 30 хвилин, повторно, скориставшись вільним доступом та тим, що за його діями ніхто не спостерігає, перебуваючи на вул. Некрасова, 6 у м. Львові, що на території Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна лікарня», скориставшись відсутністю вхідних дверей, зайшов у складське приміщення, звідки таємно викрав одну частину металевих воріт зеленого кольору розміром два погонних метри вартістю 607,52 грн. та які знаходяться на балансі Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна лікарня», після чого з викраденим майном залишив місце вчинення кримінального правопорушення.
Своїми діями ОСОБА_5 завдав Комунальному закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна лікарня» матеріальну шкоду на суму 607 (шістсот сім) гривень 52 (п`ятдесят дві) копійки.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та пояснив, що дійсно, скориставшись вільним доступом, перебуваючи на АДРЕСА_2 на території Львівської обласної клінічної лікарні, та відсутністю вхідних дверей, зайшов у складське приміщення, звідки таємно викрав металеві ворота зеленого кольору, після чого з викраденим майном залишив місце вчинення кримінального правопорушення. Дані ворота відніс на пункт прийому металобрухту і здав, а витрачені кошти витратив на власні потреби.
Окрім визнання вини винуватість ОСОБА_5 у вчиненні даного кримінального правопорушення стверджується зібраними в ході досудового розслідування та перевіреними в судовому засіданні доказами.
Протоколом огляду місця події від 23 червня 2018 року та фототаблицею до нього, відповідно до яких об`єктом огляду було приміщення, яке розташоване на території Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна лікарня», з якого була викрадена одна частина металевих воріт зеленого кольору.
Протоколом огляду місця події від 23 червня 2018 року та фототаблицею до нього, відповідно до яких об`єктом огляду була прибудинкова частина за адресою: АДРЕСА_3 , де була виявлена частина металевих воріт зеленого кольору.
Протоколом проведення слідчого експерименту від 10 липня 2018 року та фототаблицею до нього, відповідно до яких ОСОБА_5 повідомив і продемонстрував як викрадав металеві ворота зеленого кольору.
Відтак, оцінюючи зібрані в кримінальному провадженні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні крадіжки повторно доведено повністю, його дії вірно кваліфіковані за ч. 2 ст.185 КК України, оскільки він вироком Личаківського районного суду м. Львова від 27 червня 2017 року був засуджений за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, а новий злочин вчинив 22 червня 2018 року.

Крім цього, ОСОБА_5 в невстановлений час в період з 28 березня 2019 року по 3 квітня 2019 року повторно, проник на охоронювану територію ПП «ВІРЗахідбуд», перелізши через металеву огорожу, що за адресою: м. Львів, вул. Некрасова 45, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав із першого поверху нежитлового приміщення, що перебуває у приватній власності ПП «ВІР-Західбуд» сім будівельних монтажних стійок «РЕР»20-350 арт.№403059, вартістю 6435,45 гривень.
Своїми діями обвинувачений завдав потерпілому ПП «ВІР-Західбуд» майнову шкоду на загальну суму 6435,45 гривень.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав частково та пояснив, що точного часу пригадати не може, коли зустрів свого знайомого сторожа, що охороняє об`єкт на АДРЕСА_4 . Разом з ним вони пішли на даний об`єкт і вживали там спиртні напої. Після цього в одному з приміщень він побачив будівельні монтажні стійки, які в подальшому і викрав, однак заперечив кількість викраденого. Повідомив в судовому засіданні, що викрав сім монтажних стійок, а не двадцять як вказано в обвинувальному акті.
Винуватість обвинуваченого у вчиненні даного кримінального правопорушення стверджується зібраними в ході досудового розслідування та перевіреними в судовому засіданні доказами, зокрема протоколом огляду місця події від 3 квітня 2019 року та фототаблицею до нього відповідно до яких під час огляду автомобіля марки «Рено» д.н.з. НОМЕР_1 виявлено сім монтажних стійок у вантажному відсіку автомобіля.
Протоколом пред`явлення особи для впізнання від 15 квітня 2019 року відповідно до якого свідок ОСОБА_6 впізнав ОСОБА_5 , як особу, яка викрадала вказані вище монтажні стійки.
Протоколом пред`явлення особи для впізнання від 16 квітня 2019 року відповідно до якого свідок ОСОБА_7 впізнав ОСОБА_5 , як особу, яка викрадала вказані вище монтажні стійки.
Протоколом огляду місця події від 23 квітня 2019 року та фототаблицею до нього відповідно яких об`єктом огляду було нежитлове приміщення з якого були викрадені вказані вищі монтажні стійки.
Товарною накладною довідкою з «ПП Вір Захід-Буд» від 23 квітня 2019 року, з якої вбачається вартість викрадених монтажних стійок.
Відтак, оцінюючи зібрані в кримінальному провадженні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні крадіжки повторно, поєднаної з проникненням у приміщення, доведена повністю, його дії вірно кваліфіковані за ч. 3 ст.185 КК України.
Однак в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження кількість викраденого майна, оскільки в обвинувальному акті вказана кількість майна становила двадцять монтажних стійок, обвинувачений стверджує, що викрав лише сім монтажних стійок, будь-яких належних і допустимих доказів викрадення ним двадцяти монтажних стійок стороною обвинувачення не надано, а відтак суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у викраденні семи монтажних стійок на суму 6435,45 гривень.

Крім цього, ОСОБА_5 25 липня 2018 року о 3:00 годині повторно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, проходячи по вул. Некрасова в м. Львові, побачив навпроти будинку під номером 53-55 автомобіль марки «Деу Матіз», д.н.з НОМЕР_2 червоного кольору, підійшовши до нього, цеглою розбив скло правих задніх дверей та викрав з заднього сидіння два дитячі автомобільні крісла, а саме: дитяче крісло марки «Maxy-Cozy» сірого кольору із синіми та білими вставками, вартістю 1500 гривень та марки «Enzo carera» вартістю 1200 гривень, які належать ОСОБА_8 . Після чого, з викраденим залишив місце вчинення кримінального правопорушення.
Своїми діями ОСОБА_9 завдав потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 2700 гривень.
В судовому засіданні обвинувачений вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та пояснив, що 25 липня 2018 року вночі, проходячи по вул. Некрасова біля будинків 53-55 побачив автомобіль «Деу Матіз», в середині якого були два автокрісла. Цеглою розбив вікно задніх дверей та викрав вказані крісла.
Окрім визнання вини винуватість ОСОБА_5 у вчиненні даного кримінального правопорушення стверджується зібраними в ході досудового розслідування та перевіреними в судовому засіданні наступними доказами.
Протоколом огляду місця події від 25 липня 2018 року та фототаблицею до нього відповідно до яких об`єктом огляду був автомобіль «Деу Матіз», д.н.з НОМЕР_2 червоного кольору в якому розбите скло правих задніх дверей.
Фотографіями викрадених крісел та товарним чеком на них.
Протоколом огляду місця події від 2 серпня 2018 року та фототаблицею до нього відповідно до яких об`єктом огляду було приміщення підсобки (гаражне) приміщення квартири АДРЕСА_5 , де були виявлені два автомобільні крісла.
Протоколом проведення слідчого експерименту від 21 серпня 2018 року та фототаблицею до нього відповідно до яких ОСОБА_5 в повному обсязі відтворив, яким чином викрадав автомобільні крісла.
Відтак, оцінюючи зібрані в кримінальному провадженні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні крадіжки повторно доведено повністю, його дії вірно кваліфіковані за ч. 2 ст.185 КК України.

Окрім цього, ОСОБА_5 30 липня 2018 року приблизно о 2 годині 30 хвилин повторно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, проходячи по вулиці Личаківській у м. Львові, побачив навпроти будинку під номером 112, автомобіль марки «Шкода Фабія» д.н.з. НОМЕР_3 , синього кольору, підійшов до нього та цеглою розбив скло лівих задніх дверей та викрав із заднього сидіння дитяче крісло марки «Nania» чорного кольору з червоними вставками, вартістю 1300 гривень, яке належить ОСОБА_10 . Після чого, з викраденим залишив місце вчинення злочину.
Своїми діями ОСОБА_9 завдав потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 1300 гривень.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчинені вказаного злочину визнав повністю та пояснив, що 30 липня 2018 року вночі, проходячи по вулиці Личаківській у м. Львові, навпроти будинку номер 112 побачив автомобіль марки «Шкода Фабія» в якому було дитяче автомобільне крісло. Підійшовши до автомобіля, розбив цеглою скло лівих задніх дверей та викрав із заднього сидіння дане крісло.
Окрім визнання вини винуватість ОСОБА_5 у вчиненні даного кримінального правопорушення стверджується зібраними в ході досудового розслідування та перевіреними в судовому засіданні наступними доказами.
Протоколом огляду місця події від 30 липня 2018 року з фототаблицею до нього відповідно до яких об`єктом огляду був автомобіль марки «Шкода Фабія» д.н.з. НОМЕР_3 , синього кольору в якому розбите скло лівих задніх дверей.
Товарним чеком в якому зазначена вартість викраденого автомобільного крісла.
Протоколом огляду місця події від 2 серпня 2018 року та фототаблицею до нього відповідно до яких об`єктом огляду була прибудинкова територія будинку АДРЕСА_6 на якій було вилучено викрадене автокрісло.
Протоколом проведення слідчого експерименту від 21 серпня 2018 року та фототаблицею до нього відповідно до яких ОСОБА_5 в повному обсязі відтворив, яким чином викрадав автомобільне крісло.
Відтак, оцінюючи зібрані в кримінальному провадженні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні крадіжки повторно доведено повністю, його дії вірно кваліфіковані за ч. 2 ст.185 КК України.

Крім того, з обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що 22 липня 2018 року приблизно о 2:00 годині повторно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, проходячи по вул. Бацманюка у м. Львові, побачив навпроти будинку під номером 92, автомобіль марки «Мітсубісі Аутлендер» д.н.з. НОМЕР_4 , чорного кольору, підійшовши до нього, цеглою розбив скло правих задніх дверей та дотягнувшись, викрав з багажного відділення набір інструментів чемодан з ключами, вартістю 2000 гривень та шланг (рукав Ф13) вартістю 1897,6 гривень, які належать ОСОБА_11 . Після чого, з викраденим залишив місце вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні крадіжки повторно, його дії кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений вину у вчиненні зазначеного злочину заперечив і пояснив, що інкримінованого йому злочину не вчиняв.
Матеріали кримінального провадження не містять жодного належного і допустимого доказу вчинення ОСОБА_5 зазначеного вище злочину, стороною обвинувачення таких не надано, а тому обвинуваченого слід визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдати з підстави недоведеності вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Окрім того, ОСОБА_5 також обвинувачується в тому, що 11 лютого 2019 року приблизно о 23 годині 30 хвилин він і невстановлена досудовим розслідуванням особа (матеріали відносно якої виділено в окреме провадження), перебуваючи на перехресті вулиць Личаківська-Чехова у м. Львові, неподалік зупинки громадського транспорту «Військовий госпіталь», маючи спільний умисел на заволодіння чужим майном, вчинили напад на потерпілого ОСОБА_12 з метою заволодіння його майном, поєднаний із насильством, що є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), який виразився у тому, що ОСОБА_5 та невстановлена досудовим розслідуванням особа у зазначений час та у зазначеному місці, діючи за попередньою змовою з корисливих мотивів з метою безпідставного власного збагачення, попередньо розподіливши між собою ролі, підійшли до потерпілого ОСОБА_12 , після чого невстановлена досудовим розслідуванням особа, знаючи про те, що здоров`я будь-якої людини рівною мірою охороняється законом, протиправне посягання на нього є кримінально караним, діючи цілеспрямовано, незаконно, протиправно, раптово та несподівано для потерпілого нанесла йому удар рукою затиснутою в кулак в ділянку носа та перенісся, та ще один удар в область правого підребер`я, внаслідок чого останній впав на спину на асфальтне покриття, вдарившись при цьому головою, та втратив свідомість, отримавши легкі тілесні ушкодження у вигляді рани в ділянці спинки носа, яка відноситься до легкого тілесного ушкодження. В цей момент ОСОБА_5 з метою реалізації спільного злочинного умислу, скориставшись безпорадним станом потерпілого ОСОБА_12 , вийняв із правої верхньої зовнішньої кишені куртки потерпілого, грошові кошти в сумі 17300 гривень наступними купюрами: 7000 гривень купюрами номіналом по 500 гривень, 10000 гривень купюрами номіналом по 200 гривень та 300 гривень купюрами номіналом по 100 гривень. ОСОБА_12 , отямившись та зрозумівши, що ОСОБА_5 викрав у нього гроші, намагався схопити його своєю правою рукою за його ліву руку. У цей момент ОСОБА_5 , продемонстрував ОСОБА_12 , що все ще лежав на землі, предмет, схожий на кухонний ніж, який тримав в правій руці у вертикальному положенні лезом догори та який заздалегідь підготував для вчинення злочину, та висловив погрози щодо можливого застосування даного предмету, тим самим вчинивши психічне насильство щодо останнього, а невстановлена досудовим розслідуванням особа в цей момент слідкувала, щоб їх дії були непомітними для будь-кого, з метою надання ОСОБА_5 можливості викрасти гроші ОСОБА_12 . Потерпілий, усвідомлюючи, що, якщо він буде протидіяти злочинцям, або не виконає їх вимог, то ця погроза буде реалізована, і остерігаючись за своє життя та здоров`я, сприйнявши погрози за реальні, не чинив опору злочинцям та відпустив руку ОСОБА_5 . Після цього ОСОБА_5 та невстановлена досудовим розслідуванням особа, утримуючи вищевказані викрадені грошові кошти, місце вчинення кримінального правопорушення покинули, спричинивши потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 17300 гривень.
Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується органом досудового розслідування у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбою), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.187 КК України.
Окрім цього, ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що 11 лютого 2019 року приблизно о 23 годині 50 хвилин., знаходячись на перехресті вулиць Дороша-Зелена у м. Львові, побачив ОСОБА_12 , який йшов по вулиці, тримаючи у правій руці свій мобільний телефон. У цей момент у ОСОБА_5 виник прямий умисел на відкрите викрадення майна ОСОБА_12 (грабіж). З метою реалізації свого умислу ОСОБА_5 , діючи повторно, з корисливих мотивів з метою власного безпідставного збагачення, підбіг до потерпілого та вихопив з його руки мобільний телефон марки «Nokia» моделі «222» (ІМЕІ: НОМЕР_5 ) чорного кольору вартістю 1230 гривень, що був без чохла, і в якому була вставлена SIM-картка мобільного оператора «Київстар» із абонентським номером НОМЕР_6 вартістю 50 гривень, на рахунку якої коштів не було. Після цього ОСОБА_5 , утримуючи вищевказаний викрадений мобільний телефон, місце вчинення кримінального правопорушення покинув.
Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 мобільний телефон марки «Nokia» моделі «222» (ІМЕІ: НОМЕР_5 ) чорного кольору, який він відкрито викрав у ОСОБА_12 , здав під заставу у відділення ПТ «ЕВ.РО. ЛОМБАРД «ЕВ.РО. ФІНАНСИ ЛТД І КОМПАНІЯ»), , що на вул.Зеленій, 115 у м. Львові, на документи, що посвідчують особу ОСОБА_5 .
Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України - відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні інкримінованих вище йому злочинів заперечив і пояснив, що потерпілого ОСОБА_12 перший раз побачив у райвідділі поліції коли його затримали за підозрою у вчиненні даних кримінальних правопорушень, раніше він його ніколи не бачив. 11 лютого 2019 року о 22:00 годині він зайшов до свого знайомого ОСОБА_13 , який проживає в м. Львові на вул. К.Левицького. Вони з ним пішли в центр міста Львова на вулицю Фредра і там стояли, говорили та пили каву. Після цього, вони пішли на дискотеку, яка розташована неподалік Львівського РУП ГУНП у Львівській області. При вході на дану дискотеку, його не пропустили працівники охорони, оскільки він був одягнутий у спортивні шорти. Тоді вони знову повернулися в центр міста і на вул. Князя Романа біля ломбарду о 00:45 год. зустріли свого знайомого ОСОБА_14 , який проживає на АДРЕСА_7 . ОСОБА_15 почав запитуватись у нього чи він має будь-який документ, щоб здати в ломбард телефон. Тоді він попросив показати телефон і сказав, що готовий віддати йому за телефон 150 гривень. Після цього він купив у нього вказаний телефон за обумовлену суму та вони пішли додому. На наступний день він прокинувся та поїхав на вул. Липову Алею у м. Львові в ломбард, щоб здати телефон, оскільки потребував кошти. Даний телефон він здав у ломбард за 270 гривень. Після чого, орієнтовно за два місяці, до нього приїхали працівники поліції і забрали його в райвідділ поліції. Там він перший раз і побачив потерпілого ОСОБА_12 . Вказав, що ніж, який був вилучений у нього з квартири і який лежав на верхній шафі він туди не клав, хто саме його туди поклав і чому йому не відомо.
Потерпілий ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 від 27 січня 2021 року. А тому суд, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 97 КПК України, дослідив в судовому засіданні надані покази потерпілим ОСОБА_12 в судовому засіданні 18 листопада 2019 року під час його первинного допиту. З вказаних показів вбачається, що потерпілий повідомив, що 11 лютого 2019 року приїхав в м. Львів на Винниківський ринок по своїх справах. Ввечері збирався їхати у м. Винники. На пл. Митній довго чекав автобуса, якого не було, а тому вирішив піти пішки на зупинку, що розташована на вул. Чехова в м. Львові. Коли він підходив до вказаної зупинки, то відчув удар ззаду в область голови. Після чого він впав. Коли прийшов до тями зрозумів, що у нього викрали гроші та вирвали з рук телефон марки «Нокія». Вказав, що не бачив, хто саме йому наносив удари. Ударів було декілька. Після цього коли прийшов до тями побачив, що в нього витягують з кишені гроші і вказав, що на його думку, це був обвинувачений. Коли він почав виривати свою руку за яку його тримали, йому було продемонстровано ніж. Вказав, що у нього було викрадено 18500 гривень. Дані кошти він тримав при собі, оскільки того дня зранку мав намір поговорити зі своїм знайомим на ім`я ОСОБА_16 з яким він хотів орендувати приміщення на ОСОБА_17 ринку та передати вказані кошти йому. Також зазначив, що осіб було двоє, і вдарив його точно не ОСОБА_18 , а хтось інший, а ОСОБА_18 витягував гроші з кишені. Після чого, нападники побігли в сторону Винниківського базару. Також згадав, що на ножі, який був у нападника було щось викарбувано. Після того як його пограбували, він подзвонив в поліцію та випив ще горілки, але вважає, що був в адекватному стані. В судовому засіданні повідомив, що викрадена у нього сума становила 18500 гривень.
Свідок ОСОБА_19 вказав, що здійснює свою підприємницьку діяльність на Винниківському ринку п`ять років. Більше людей з іменем ОСОБА_16 , які здійснюють діяльність на даному ринку крім нього не має. ОСОБА_12 він не знає.
З прослуханого в судовому засіданні диску, на якому міститься інформація про телефонні дзвінки на лінію «102» вбачається, що особа, як в подальшому виявилося це був потерпілий, не виразною та путаною мовою, що візуально нагадує голос особи під час перебування у стані сильного алкогольного сп`яніння, повідомляє, що на зупинці пл. Митна його обікрали працівники Личаківського ВП ГУНП у Львівській області, застосувавши до нього прийом «захват» та викрали у нього 107000 гривень. Дане повідомлення надійшло на лінію «102» 12 лютого 2019 року о 00:12 год. і було здійснено з телефону, що належить потерпілому ОСОБА_12 , тобто через більше ніж 40 хвилин після вчинення нападу на ОСОБА_12 під час якого у нього викрали кошти та мобільний телефон. Це й же факт і вбачається з роздруківки телефонограми з лінії «102», яка міститься в матеріалах даного провадження.
З роздруківки УОТЗ ГУНП аналізу інформації отриманої від операторів мобільного зв`язку за №118/20/01-2019 від 12 квітня 2019 року вбачається, що мобільний номер, яким постійно користувався ОСОБА_5 11 лютого 2019 року з 22-08 год. по 00-14 год. 12 лютого 2019 року, знаходився в місцевості на вул. Фредра, 5 в м. Львові, що також на думку суду підтверджує факт того, що враховуючи відстань між місцем вчинення ймовірного нападу на потерпілого та вулицею Фредра в м. Львові, ОСОБА_5 не мав можливості фізично перебувати у місці на яке вказував потерпілий ОСОБА_12 , де на нього був здійснений напад.
Також в судовому засіданні 18 листопада 2019 року потерпілий ОСОБА_12 не зміг пояснити суду, чому він в повідомленні про вчинення кримінального правопорушення на лінію «102» повідомляв, що на нього вчинили напад працівники поліції та адресу вулиці, яка відрізнялася від адреси, де був вчинений напад. Натомість, в судовому засіданні він ствердно відповів, що здійснював лише один дзвінок на лінію «102», щоб повідомити про вчинення стосовно нього нападу невідомими особами, однак вказане спростовується дослідженими і зазначеними вище доказами.
Судом також були досліджені і покази потерпілого в частині того, що він о 23-30 перебував на вул. Чехова в м. Львові, оскільки мав намір поїхати на автобусі в м. Винники. Як вбачається з інформації, яка міститься в матеріалах кримінального провадження і була надана Управлінням транспорту та зв`язку ЛОДА та управління транспорту ЛМР в такий пізній час автобуси з м. Львова у м. Винники не їздять. Також судом було досліджено і відповідь-лист з управління патрульної поліції ДП у м. Львові в якому міститься інформація, що ОСОБА_12 неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за розпивання алкогольних напоїв в громадських місцях та перебуванням у п`яному вигляді в громадських місцях. Крім того, як вбачається з відповіді наданої з Личаківського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_12 звертався в 2020 році до них із заявою про вчинення стосовно нього грабежу його знайомим під час розпивання алкогольних напоїв.
Під час судового допиту потерпілий чітко не зміг відповісти на запитання чому під час первинних показів і додаткового допиту він нічого не згадував про напад на нього із застосуванням ножа, а перший раз повідомив про ніж лише через місяць після первинного допиту.
Суд також бере до уваги і покази потерпілого в тій частині, що в той в день нападу на нього, потерпілий мав намір зустрітися зі своїм знайомим на ім`я ОСОБА_16 (прізвище повідомити в судовому засіданні не зміг) з яким він хотів орендувати приміщення на Винниківському ринку і який протягом тривалого часу на даному ринку здійснює офіційно підприємницьку діяльність і для цього йому слід було передати викрадену у нього суму грошей. Дані покази спростовуються відповіддю директора ТОВ «Дари Львівщини», яка міститься в матеріалах кримінального провадження, що на їх ринку офіційно здійснює діяльність тільки одна людина з іменем ОСОБА_16 це є ОСОБА_19 , який і був допитаний в судовому засіданні та вказав, що потерпілого він не знає.
Як вбачається з протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 12 лютого 2019 року ОСОБА_12 не згадував нічого про вчинення стосовно нього кримінального правопорушення з використанням ножа.
З висновку експерта № 162, який був проведений лише через місяць після інкримінованих ОСОБА_5 подій, вбачається, що у потерпілого ОСОБА_12 виявлено рубець, який являється слідом загоєння рани в ділянці носа. Будь-яка медична документація про звертання потерпілого за медичною допомогою не надавалась. Категорично встановити давність та механізм виникнення рани неможливо, але не виключається, що вона могла виникнути і в період 11 лютого 2019 року від дії тупого предмета, можливо удару кулаком, як вказує потерпілий. Рана відноситься до легкого тілесного ушкодження. На думку суду, такий доказ також є неналежним у даному кримінальному провадженні, адже така експертиза була зроблена практично через місяць після інкримінованих ОСОБА_5 подій, а сам висновок не надає конкретної відповіді на запитання коли саме утворилися рани в ОСОБА_12 , як і не зазначено чи могла дана рана утворитися внаслідок падіння з висоти власного росту. До часу проведення експертизи, після інкримінованих ОСОБА_5 подій, потерпілий ОСОБА_12 в жодний медичний заклад не звертався, а відтак клопотання адвоката обвинуваченого про визнання такого доказу неналежним підлягає до задоволення.
Також в матеріалах справи міститься клопотання захисника обвинуваченого про визнання протоколу пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 13 березня 2019 року недопустимим доказом, так як ОСОБА_5 відмовився від такого проходження, оскільки попередньо ОСОБА_12 , що також було підтверджено і в судовому засіданні при первинному допиті потерпілого, йому показувалося фото ОСОБА_5 , а також те, що 12 березня 2019 року перед слідчою дією пред`явлення особи до впізнання потерпілий бачив у відділку поліції ОСОБА_5 і працівники поліції не вжили жодних заходів, щоб він не зміг попередньо бачити людину, яку він впізнає. Також фотознімок, який пред`являвся потерпілому до впізнання був взятий з бази поліції «Армор» і саме цей фотознімок пред`являвся потерпілому під час написання заяви про вчинення кримінального правопорушення. Даний факт був підтверджений в судовому засіданні 18 листопада 2019 року потерпілим, а відтак даний доказ, на думку суду слід вважати недопустимим.
Що ж стосується клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 про визнання протоколу пред`явлення речей для впізнання потерпілому ОСОБА_12 від 25 квітня 2019 року недопустимим доказом, то таке також на думку суду підлягає до задоволення, з наступних підстав. Як вбачається з згаданого протоколу в ньому не зазначено докладно ознак, за якими потерпілий впізнав річ (кухонний ніж), а наведено лиш загальні фрази такої речі та не описано деталей. Крім того, як вбачається з показів ОСОБА_12 він чітко бачив, що на ножі було щось викарбувано, однак в згаданому протоколі такого факту не згадується. Слід також зазначити, що упізнаний потерпілим ніж містив типовий виступ леза на декілька сантиметрів від рукоятки, що разом із його перевагами у висоті та ширині і формі леза значно відрізняв його від інших трьох пред`явлених для впізнання ножів. При цьому загострена частина леза упізнаного ножа є рівною, а загострені леза інших ножів мали форму дуги. Дані обставини суперечать вимогам, які містяться в ст.ст. 229, 231 КПК України, а відтак суд приходить до переконання що даний доказ слід вважати недопустимим.
Отже аналізуючи і оцінюючи зібрані та досліджені у кримінальному провадженні докази, кожний з точки зору належності, допустимості, достовірності, та їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з принципу змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 186 КК України та ч. 2 ст. 187 КК України, вчинені обвинуваченим ОСОБА_20 .
У відповідності до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
В ході судового розгляду не здобуто жодних доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_5 за епізодами про вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України та ч. 2 ст. 187 КК України.
Покликання сторони обвинувачення, що саме ОСОБА_5 вчинив дані кримінальні правопорушення за обставин, які містяться в обвинувальному акті не знаходить свого підтвердження в судовому засіданні, так само як і час вчинення інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення вчиненого стосовно ОСОБА_12 .
Таким чином, стороною обвинувачення не доведено і дослідженими доказами не підтверджено, що ОСОБА_5 вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбою), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 187 КК України, а також відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, а тому ОСОБА_5 належить виправдати з підстави недоведеності, що кримінальні правопорушення передбачені ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 187 КК України вчинене обвинуваченим і вичерпані можливості отримати такі докази.

Призначаючи обвинуваченому покарання суд враховує тяжкість скоєних злочинів, дані про його особу, зокрема те, що обвинувачений раніше не судимий згідно з положеннями ст. 89 КК України, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.
Обставини, що пом`якшують покарання суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів.
З огляду на викладене, враховуючи позицію сторони обвинувачення щодо необхідного покарання, відношення обвинуваченого до вчиненого, суд приходить до висновку про те, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе в умовах ізоляції від суспільства, а тому йому слід призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити остаточне покарання, шляхом часткового складання покарань, оскільки таке покарання відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України є достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень, а також соціальної реабілітації.
Крім того, дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.
Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).
Враховуючи призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, а тому обраний йому запобіжний захід тримання під вартою до вступу вироку в законну сили залишити без змін.
Строк відбуття покарання обвинуваченому рахувати з 16 квітня 2019 року, дати застосування запобіжного заходу, оскільки відсутні дані щодо затримання обвинуваченого до вказаної дати.
Долю речових доказів належить вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдати з підстави недоведеності вчинення ним кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України по епізоду за 22 липня 2018 року.
ОСОБА_5 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдати з підстави недоведеності вчинення ним кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
ОСОБА_5 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдати з підстави недоведеності вчинення ним кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки у кримінально-виконавчій установі.
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки у кримінально-виконавчій установі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, призначити ОСОБА_5 остаточне покарання шляхом часткового складання покарань у виді 3 (трьох) років 9 (дев`яти) місяців позбавлення волі у кримінально-виконавчій установі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з 16 квітня 2019 року.
Запобіжний захід ОСОБА_5 тримання під вартою залишити без змін до вступу вироку в законну силу.

Речові докази в кримінальному провадженні, а саме: металеві ворота зеленого кольору розміром 2 погонних метри висотою зліва, справа 1,3 метри, які передані на відповідальне зберігання представнику потерпілого ОСОБА_21 залишити у законного власника, дитячі автокрісла марки «Maxy-Cozy» сірого кольору із синіми та білими вставками, та марки «Enzo carera», які передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_8 залишити у його власності, автокрісло марки «Nania», яке передано на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_10 залишити у його власності, мобільні телефони марки «Нокіа» чорного кольору та марки «Леново» золотистого кольору, дитячу коляску марки «speed ix», два тюнери марки «Kaon», передню панель автомагнітоли марки «Pioneer» залишити у законного володільця вказаних речей, конверт білого кольору, в якому міститься DVD-R диск із записами камери відеоспостереження в ПТ «ЕВ.РО» Ломбард» «ЕВ.РО Фінанси ЛТД і Компанія» за 12 лютого 2019 року залишити при матеріалах кримінального провадження, чотири конверти білого кольору в яких містяться DVD-R диски, на яких міститься інформація про зв`язок мобільних терміналів із прив`язкою до базових станцій залишити при матеріалах кримінального провадження, кухонний ніж довжиною приблизно 34 см, з рукояткою чорного кольору, який був вилучений під час проведення обшуку в квартирі на АДРЕСА_1 повернути законному власнику майна ОСОБА_22 , сім монтажних стійок сірого кольору, які повернуті під розписку на відповідальне зберігання майстру ПП «Вір-Захід БУД» ОСОБА_23 залишити законному володільцю вказаних речей.
Скасувати арешт накладений ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 3 серпня 2018 року, яким було накладено арешт на наступне майно: мобільні телефони марки «Нокіа» чорного кольору та марки «Леново» золотистого кольору, дитячу коляску марки «speed ix», два тюнери марки «Kaon», передню панель автомагнітоли марки «Pioneer», дитяче крісло «Caretero» сірого кольору, дитяче крісло синього кольору із надписом «summer baby».

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Личаківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя: ОСОБА_1