Справа № 541/1184/22
Провадження № 1-кс/541/850/2022
У Х В А Л А

07 листопада 2022 рокум. Миргород

Слідчий суддя Миргородського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_1 , за участю скретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миргород клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

В обґрунтування клопотання зазначив, що 27 червня 2022 року слідчим СВ РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 було розпочато досудове розслідування за ст.286,ч.1 КК України по кримінальному провадженню № 0000405. Приблизно через тиждень слідчий суддя Миргородського міськрайонного суду Полтавської області, виніс ухвалу по вказаному кримінальному провадженню і задовольнив клопотання прокурора, якою наклав арешт на транспортний засіб у виді автомобіля марки ЗАЗ моделі Lanos державний номерний знак НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить йому, шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування, визначивши місце зберігання транспортного засобу - майданчик тимчасового тримання транспортних засобів за адресою: м. Миргород, вул. Якова Усика, 34. Мотивація клопотання прокурора, стосовно застосування арешту майна, носила характер необхідності у проведенні процесуальних та слідчих дій, зокрема ряду експертиз. Крім того, всі факти та сліди злочину документально зафіксовані та знаходяться в матеріалах справи. Заявник посилається на те, що на даний час минуло майже півроку, а кримінальне провадження не закрито і не передано до суду. Більш того, всі процесуальні та слідчі дії, пов`язані з автомобілем, як речовим доказом проведені, і на даний час відпала необхідність утримувати вказаний транспортний засіб на майданчику відділу поліції. Підозру по даному кримінальному провадженню ще не пред`явлено. На цей час автомобіль стоїть на майданчику Миргородського ВП вже без залучення цього речового доказу (ТЗ) для проведення будь яких інших, додаткових дій чи судових експертиз. Слідчий вже провів всі необхідні дії з автомобілем, в тому числі слідчий експеримент, і ТЗ стоїть без проведення будь яких інших дій, які вже завершені і не будуть проводитися. Повідомив, що звертався до слідчого і він не заперечував проти скасування арешту та повернення автомобіля власнику, однак слідчий не вирішує даного клопотання, так як це прерогатива суду, котрий виносив відповідну ухвалу. Повідомив, що він є військовослужбовцем і учасником бойових дій, а у військовий час йому вкрай необхідний автомобіль як для його власних, так і службових потреб. Зобов`язувався на перші вимоги слідчого чи судових органів надати автомобіль для будь-яких подальших потреб по даному кримінальному провадженню.

Вважав, що при передачі автомобіля його власнику, не будуть порушуватися будь які права чи інтереси інших осіб і це не зашкодить досудовому розслідуванню.

ОСОБА_3 направив до суду заяву, в якій скаргу свою підтримав, вважав, що наявні всі підстави, для скасування арешту, повідомив, що остання експертиза була проведена 03.11.2022 року.

Прокурор в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву в якій в задоволенні скарги просив відмовити, а розгляд клопотання провести без його участі.

Слідчий СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області направив заяву у якій вказав, що на теперішній час по справі призначена судова інженерно-технічна експертиза, матеріали справи знаходяться в експертній установі в м.Полтава.

У відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювалося.
Дослідивши надані матеріали, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Арешт майна, відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України , є заходом забезпечення кримінального провадження і застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 132 КПК України, доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого, прокурора.

Так, вирішуючи питання про подальше застосування заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 додаткового (першого) протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична, або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом, або загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

За змістом ч. 1 ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Отже, в умовах реалізації учасниками кримінального провадження конституційного принципу змагальності і свободи в наданні ними суду своїх доказів, слідчим суддею мають бути встановлені фактичні дані для висновку про відсутність у провадженні обставин, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння особи майном та обумовлювали арешт її майна.

Як зазначалося вище, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження і застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29 червня 2022 року (справа №541/1184/22, провадження 1-кс-541/431/2022) у кримінальному провадженні №0000405 від 27.06.2022 року, накладено арешт в тому числі на автомобіль марки ЗАЗ, моделі Lanos д.н.з. НОМЕР_1 власником якого, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 , виданого 28.02.2021, ТСЦ 5344, є військовослужбовець НОМЕР_4 ОСОБА_3 , проживаючий: АДРЕСА_1 , із забороною розпорядження, користування вказаним майном та його відчуження у будь-який спосіб.

Як вбачається із змісту вказаної ухвали арешт накладений для забезпечення зберігання до закінчення проведення слідчих дій, зокрема судових експертиз.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 174 КПК України визначено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Отже, обов`язок з доведення відсутності подальшої потреби застосування арешту майна покладається саме на особу, яка просить скасувати такий арешт.

Як вказує слідчий у заяві, на теперішній час тривають слідчі дії, проводиться судова інженерна технічна експертиза, кримінальне провадження не завершено, а тому фактично мета заходу забезпечення кримінального провадження в повному обсязі не досягнута.

Проаналізувавши матеріали клопотання слідчий суддя дійшов висновку, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити достатність підстав для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Крім цього, кінцеве рішення у кримінальному провадженні не прийнято, що також унеможливлює скасування вказаного заходу.

Таким чином, обставин, передбачених ч. 1 ст. 174 КПК України, які б вказували на необхідність скасування арешту майна, про яке йдеться, судом не встановлено.

При цьому, слідчий суддя роз`яснює, що заявник не позбавлений процесуальної можливості повторно ініціювати питання скасування арешту майна, попередньо долучивши відповідні матеріали, якими правова позиція заявника буде підтверджуватися.
За наведених підстав, не підлягає задоволенню клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000405 від 27.06.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 170, 174, 309 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000405 від 27.06.2022року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддяОСОБА_1