Справа № 642/1274/23
Провадження №1-кс/642/750/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2023 року слідчий суддя Ленінського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України у кримінальному провадженні № 0000874 від 17.10.2022, -

В С Т А Н О В И В:

Прокурор другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 звернувся в порядку ч. 6 ст. 199 КПК України до слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова із клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111-1 КК України.

Як вбачається з клопотання, обласною прокуратурою затверджено та 17.01.2023 направлено до Ленінського районного суду м. Харкова обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000874 від 17.10.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111-1 КК України.

Встановлено, що Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України, як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканою і не може бути змінена та використана без її згоди. Україна самостійно визначає адміністративно-територіальний устрій та порядок утворення національно-адміністративних одиниць.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Указом Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб. Указом Президента України № 341/2022 від 17.05.2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб. Указом Президента України № 573/2022 від 12.08.2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23.08.2022 строком на 90 діб до 21.11.2022. Указом Президента України № 757/2022 від 07.11.2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 6 лютого 2023 року №58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Відповідно до Закону України № 2265-IX від 22.05.2022 «Про заборону пропаганди російського нацистського тоталітарного режиму, збройної агресії Російської Федерації як держави-терориста проти України, символіки воєнного вторгнення російського нацистського тоталітарного режиму в Україну» визначено, що Російська Федерація (далі - РФ) є державою-терористом, однією з цілей політичного режиму якої є геноцид Українського народу, фізичне знищення, масові вбивства громадян України, вчинення міжнародних злочинів проти цивільного населення, використання заборонених методів війни, руйнування цивільних об`єктів та об`єктів критичної інфраструктури, штучне створення гуманітарної катастрофи в Україні або окремих її регіонах.

ОСОБА_4 з травня 2006 року проходить службу в податкових органах України. 24.05.2006 ОСОБА_4 прийняла присягу, згідно якої, присягнула вірно служити народові України, суворо дотримуватися Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов`язки.

Наказом начальника Головного управління Державної податкової служби в Харківській області № 99-о/ВП від 04.02.2021 «Про призначення працівників», ОСОБА_4 призначено на посаду старшого державного ревізора-інспектора Ізюмського відділу податків і зборів з юридичних осіб та проведення камеральних перевірок управління податкового адміністрування юридичних осіб Головного управління ДПС у Харківській області.

У період збройного конфлікту, 01.04.2022 збройними силами країни агресора РФ окуповано м. Ізюм Харківської області.

Починаючи з 01.04.2022, ОСОБА_4 , будучи громадянкою України, обіймаючи посаду старшого державного ревізора-інспектора Ізюмського відділу податків і зборів з юридичних осіб та проведення камеральних перевірок управління податкового адміністрування юридичних осіб Головного управління ДПС у Харківській області, будучи працівником правоохоронного органу України, діючи умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для усвідомлення фактів військової агресії РФ проти України, з власної ініціативи, добровільно перейшла на бік ворога в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану та співпрацювала з представниками збройних формувань РФ, які здійснили окупацію міста Ізюм Харківської області за наступних обставин.

Так, в період часу з 01.04.2022 по 09.05.2022 (більш точний час органом досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_4 , перебуваючи на тимчасово окупованій території міста Ізюм Харківської області, в невстановленому в ході досудового розслідування місці, будучи працівником правоохоронного органу України, протиправно, умисно, за власним бажанням, не маючи на те відповідних встановлених законодавством повноважень, без отримання будь-яких вказівок від керівництва Державної податкової служби України, з метою надання допомоги ворожій державі РФ та заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, державній, економічній та інформаційній безпеці України, в період збройного конфлікту в умовах воєнного стану, вступила у контакт з невстановленими в ході досудового розслідування представниками збройних формувань РФ на території міста Ізюм Харківської області та отримала від них пропозицію на зайняття посади у незаконно створеному органі окупаційної влади- окупаційній адміністрації на території м. Ізюм та забезпечила виконання обов`язків з здійснення підбору кадрів та оформлення місцевих як працівників комунальних і інших служб, організованих незаконною окупаційною владою.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення державної зради, шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту, вчинений в умовах воєнного стану, в період часу з 01.04.2022 по 09.05.2022 (більш точний час органом досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_4 , перебуваючи на тимчасово окупованій території міста Ізюм Харківської області, в невстановленому в ході досудового розслідування місці, добровільно погодилася активно співпрацювати з представниками окупаційної держави-агресора РФ та вступила до незаконно створеного органу окупаційної адміністрації ЗС РФ на території міста Ізюм.

Продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення державної зради, шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту, вчинений в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 використала свої знання та досвід співробітника Державної податкової служби України, з метою забезпечення становлення і функціонування на території тимчасово окупованого Ізюмського району Харківської області незаконно створеного органу окупаційної адміністрації та у період з 01.04.2022 по 10.09.2022 (більш точний час органом досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_4 , використовуючи статус посадовця окупаційної адміністрації, брала участь у фільтраційних заходах, організованих ЗС РФ, з метою виявлення патріотично налаштованих громадян України, які перебували на тимчасово окупованій території Харківської області, з метою створення перешкод для реалізації конституційних прав останніх та недопущення їхній протидії окупації та утвердження влади РФ на території України.

Тобто, своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 , будучи працівником правоохоронного органу України, порушуючи вимоги ст. ст. 17, 19, 65 Конституції України, якими передбачено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, суверенітету, незалежності й територіальної цілісності України, та зобов`язання діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, вступила до незаконно створеного органу, окупаційної адміністрації рф, забезпечила виконання обов`язків із здійснення підбору кадрів та оформлення місцевих як працівників комунальних і інших служб, організованих окупаційною владою, здійснивши, тим самим, перехід на бік ворога в період збройного конфлікту з РФ, в умовах воєнного стану, тобто умисно вчинила діяння на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

14.09.2022 ОСОБА_4 було затримано на підставі ст.ст. 208, 615 КПК України та повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України перевірена судом в ході обрання та продовження запобіжного заходу під час досудового розслідування та підтверджується наступними доказами: - матеріалами другого оперативного відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві (вих. № 402вн/15-03-2 від 26.05.2022), що містять відомості про перехід на бік ворога службових осіб ГУ ДПС в Харківській області, зокрема, про ОСОБА_6 , які стали підставою для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та початку кримінального провадження; - матеріалами другого оперативного відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві (вих. № 455вн/15-03-2 від 17.06.2022), що містять відомості про обставини вчинення ОСОБА_4 злочину, її схиляння до співпраці з представниками окупаційних військ громадянки ОСОБА_7 (якій повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України і матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження) і, зокрема, відомості про участь ОСОБА_4 у заходах, присвячених святкуванню річниці 9 травня у окупованому м. Ізюм; - протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 29.07.2022, в ході якого свідок зазначила, що деякий час до окупації м. Ізюм вона працювала у податковій інспекції. При цьому, обов`язки старшого інспектора у відділ адміністрування податків з юридичних осіб виконувала ОСОБА_4 . Після евакуації, від осіб, які залишилися у м. Ізюм, свідку стало відомо, що ОСОБА_4 співпрацює з окупаційними військами та забезпечує діяльність створених ними адміністративних органів. Зокрема, ОСОБА_4 здійснює керування і забезпечує діяльність кадрового підрозділу адміністрації окупаційних військ, оформлює на роботу для благоустрою і інших послуг робітників, формує дані та передає відомості окупантам, що використовується для проведення фільтраційних заходів; - протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 03.08.2022, під час якого остання пояснила, що обіймає посаду начальника управління з питань запобігання та виявлення корупції ГУ ДПС в Харківській області. Від співробітників Ізюмської ДПІ свідку стало відомо, що з початку окупації ОСОБА_4 стала контактувати з представниками ЗС РФ, здійснювала вербування і прийняття на роботу до комунальних служб окупантів місцевих мешканців; приймала участь в урочистих заходах з приводу святкування 9 травня, з метою створення позитивного іміджу представниками окупаційних військ; - протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 03.09.2022, в ході якого останній повідомив, що йому достовірно відомо, що з кінця травня 20202 року незаконному органі «місцева адміністрація м. Ізюм» ОСОБА_4 працювала з представниками окупаційних військ. ОСОБА_4 виконувала обов`язки працівника кадрів, здійснювала підбір та оформлення місцевих працівників до комунальних та інших служб. Робота виконувалася спочатку «за їжу», а потім за встановлену заробітну плату (до 50000 російських рублів на місяць). Також ОСОБА_4 фактично приймала участь у зборі та перевірці документів під час «фільтраційних заходів»; - протоколами допиту свідка ОСОБА_11 від 14.09.2022 та 15.09.2022 в ході яких остання повідомила, що ОСОБА_4 була керівником кадрового органу окупантів і забезпечувала його діяльність із добору кадрів до комунальних служб та інших організацій, що були утворені окупаційною владою. При цьому, ОСОБА_4 також здійснювала працевлаштування до податкових органів окупаційної адміністрації громадянку ОСОБА_7 (якій повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України і матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження); - протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 16.09.2022, в ході якого остання повідомила про факт роботи ОСОБА_4 у відділі кадрів незаконного органу окупаційної адміністрації; - протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 16.09.2022, в ході якого остання повідомила про факт роботи ОСОБА_4 , яка займалася підшукуванням кадрів у період окупації м. Ізюм та брала участь в урочистих заходах, присвячених 9 травня, проведення яких було організовано окупаційною адміністрацією; - протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 16.09.2022, в ході якого свідок повідомила, що ОСОБА_4 запропонувала їй працевлаштуватися у незаконному органі окупаційної адміністрації і займалася оформленням цього працевлаштування; - протоколом огляду комп`ютерних даних від 14.09.2022, в ході якого оглянуто статтю російського видання « ІНФОРМАЦІЯ_2 » під назвою «Рык гаубиц и пламя надежды: как встретили День победы на передовой в Харьковской области», у якій розміщено фотознімки жінки, яка згідно показань свідків і матеріалів виконаного доручення є ОСОБА_4 ; - протоколом допиту підозрюваної ОСОБА_4 від 26.09.2022, в ході якого остання не заперечила факт своєї роботи на посаді спеціаліста із кадрового забезпечення у незаконному органі окупаційної адміністрації, проте, пояснила, що зробила це під примусом внаслідок погроз, у тому числі відносно неї та близьких осіб.

17.01.2023 на підставі ст. 615 КПК України, обвинувальний акт стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України направлено до Ленінського районного суду міста Харкова для розгляду по суті.

26.01.2023 Ленінським районним судом міста Харкова продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , разом з цим обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000874 направлено до Харківського апеляційного суду для ініціювання питання перед Касаційним кримінальним судом Верховного суду про направлення даного кримінального провадження за підсудністю з Ленінського районного суду міста Харкова до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області в межах юрисдикції різних апеляційних судів.

24.02.2023 ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду задоволено подання Харківського апеляційного суду про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів та кримінальне провадження № 0000874 (№ 642/288/23) за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 111 КК України направлено до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області для розгляду по суті.

Враховуючи що строк дії запобіжного заходу стосовно обвинуваченої ОСОБА_4 спливає 26.03.2023, а підготовче судове засідання ще не призначено на цей час виникла необхідність для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_4 з метою забезпечення якісного підтримання публічного обвинувачення у вказаному кримінальному провадженні, дотримання розумних строків судового розгляду.

ОСОБА_4 , обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років, або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою продовження застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків та експертів у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ч. 4 п. 1 ст. 184 КПК України встановлено наявність існування ризиків, передбачених у п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування продовження застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 покладається необхідність запобігання спробам переховуватися від прокуратури та суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж провадженні з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України установлено, що підставою продовження застосування запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_4 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні нею злочину, який в аспекті кримінально-правової кваліфікації відноситься до категорії особливо тяжких.

Таким чином, обвинувачена ОСОБА_4 боячись тяжкості покарання, яке може бути застосоване до неї судом в разі визнання винуватою, може переховуватись від органу досудового розслідування, суду та незаконно впливати на свідків, які ще не допитані безпосередньо судом.

Відповідно до ст. 178 КПК України установлено вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченою ОСОБА_4 особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України. Стан її здоров`я та вік не перешкоджає обранню запобіжного заходу - тримання під вартою.

Також, слід зазначити, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

На теперішній час, враховуючи продовження дії на території України воєнного стану та наявність зібраних доказів, що ОСОБА_4 співпрацювала з окупаційною владою, ризики передбачені ст. 177 КПК України, - переховуватися суду, в т.ч. за межами України, що може бути виражено у неявці обвинуваченої в судові засідання; незаконно вплинути на свідків у цьому кримінальному провадженні які ще не допитані безпосередньо у суді, на цей час продовжують існувати.

Сторона обвинувачення вважає, що на сьогоднішній день ризик вчинення ОСОБА_4 протиправних дій, який став підставою для обрання та в подальшому продовження відносно неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшився, що у свою чергу виправдовує необхідність продовження строку дії запобіжного заходу.

. Наявність ризиків, які враховані судом при обранні запобіжного заходу не зменшились та продовжують існувати.

Сторона обвинувачення зазначає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вищевказаним ризикам, також суворість покарання за кримінальне правопорушення та особистість підозрюваної свідчить про те, що наслідки та ризик втечі для підозрюваної у цьому випадку можуть бути визнані ним менш небезпечними ніж кримінальне переслідування та процедура виконання покарання.

У відповідності до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України, запобіжним заходом є тримання під вартою.

Також, в абзаці 8 частини 4 ст. 183 КПК України встановлено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України.

Зазначені ризики та неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів підтверджується наявними матеріалами кримінального провадження.

За таких обставин застосування більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вищевказаним ризикам, також суворість покарання за кримінальне правопорушення та особистість підозрюваної свідчить про те, що наслідки та ризик втечі для підозрюваної у цьому випадку можуть бути визнані ним менш небезпечними ніж кримінальне переслідування та процедура виконання покарання.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_4 з підстав зазначених у клопотанні.

Обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник - адвокат ОСОБА_5 щодо продовження строку запобіжного заходу заперечували, вказували на необгрунтовану підозру, недоведеність ризиків, та просили відмовити у задоволенні клопотання.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання прокурора є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Підготовче судове засідання в кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 , у строк до закінчення дії відносно обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не проведено.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

За Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод на державу покладається обов`язок вжити заходи щодо забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України при застосуванні та продовженні запобіжного заходу суд враховує наявність обґрунтованої підозри, доведених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, а також інші обставини, зазначені ст. 178 КПК України.

Крім того, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доцільність тримання обвинуваченої під вартою повинна забезпечувати не тільки права обвинуваченої, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Так, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» зазначав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Доводи сторони захисту про те, що органом досудового розслідування не доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого злочину, наявність ризиків неправомірної поведінки підозрюваної, слідим суддею не приймаються.

Слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

З огляду на вказані положення закону, слідчий суддя, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 , що є виключною прерогативою суду за результатами розгляду справи по суті, приходить до висновку про наявність в долучених до клопотання матеріалах кримінального провадження достатніх фактичних даних ( фактів та інформації), які свідчать про можливу причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення.

Як передбачено ст. ст. 131, 132 КПК України, запобіжні заходи, як заходи забезпечення кримінального провадження, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Суд вважає, що ступінь ризиків, які стали підставою для обрання та продовження відносно обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не зменшились.

При цьому, не вдаючись до оцінки доказів, у відповідності до положень ст. 23 та 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та повинен бути дослідженим судом під час судового провадження безпосередньо, а тому суд вбачає реальним існування заявлених прокурором ризиків, які на даний час продовжують існувати, у зв`язку з чим не вбачає підстав для застосування стосовно обвинуваченої більш м`яких запобіжних заходів, ніж раніше обрані.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

У суду відсутні відомості які б свідчили про те, що встановлені слідчим суддею ризики при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час, втратили свою актуальність.

Відповідно до положень ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод законне, тобто передбачене внутрішнім законодавством тримання особи під вартою з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обгрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, не є порушенням права особи на свободу та особисту недоторканість. Крім цього, відповідно до зазначеної норми Конвенції, звільнення особи повинно обумовлюватися гарантіями явки в судове засідання.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На думку суду, є встановленим факт недостатності застосування інших більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченої, а обраний відносно ОСОБА_4 запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діянь, які їй інкримінуються, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Встановлені під час обрання запобіжного заходу ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають, на даний час, можливість зміни міри запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 на більш м`який, а тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу як тримання під вартою, продовживши строк застосованого запобіжного заходу відносно неї у вигляді тримання під вартою строком до 18.05.2023 року.

Керуючись ст.ст. 110, 131, 132, 176-178, 183,193-194, 196, 199, 369-372, 376, 395 КПК України,-

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» відносно обвинуваченої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, а саме до 18.05.2023 включно.

Строк дії ухвали до 18.05.2023 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченою в той же строк, але з моменту вручення їй ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1