справа № 535/972/22
провадження № 1-кп/619/81/23
УХВАЛА

06 березня 2023 року,

м. Дергачі,

Дергачівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2

розглянув у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №0000043 від 20.05.2022 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Солоницівка Дергачівського району Харківської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст. 186 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт Солоницівка Дергачівського району Харківської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Сторони кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_5

захисники: - ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинувачені - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Суть питання, що вирішується ухвалою.

Відповідно ухвали Верховного Суду від 10.02.2023 кримінальне провадження № 0000043 від 20.05.2022 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст. 186 КК України та ОСОБА_4 ,обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, направлено до Дергачівського районного суду Харківської області для розгляду.

Ухвалою суду від 28.02.2023 призначено підготовче судове засідання, під час якого не встановлено підстав для прийняття рішень, передбачених п. 1-4, 6 ч. 3 ст. 314 КПК України.

Підстав для здійснення кримінального провадження у закритому судовому засіданні не встановлено.

У підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обґрунтовуючи продовженням існування ризиків, передбачених

Захисники та обвинувачені проти клопотання заперечують, просять змінити на запобіжний захід на домашній арешт.

Заслухавши клопотання прокурора та думку присутніх осіб, оцінивши в сукупності всі обставини, в тому числі передбачені п. п. 1-11 ч. 1 ст. 178 КПК України, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

За змістом ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Ухвалою Котелевського районного суду Харківської області від 09.01.2023 продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до 09.03.2023.

Частина 2 ст. 177 КПК України констатує, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Разом із тим, наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Що стосується обґрунтованої підозри, то в силу положень частини другої статті 42 КПК України ОСОБА_3 та ОСОБА_4 наразі перебувають у статусі обвинувачених, тому судом не надається оцінка наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ними кримінальних правопорушень.

У обґрунтування поданого клопотання прокурор посилається на те, що на теперішній час продовжують існувати такі заявлені органом досудового розслідування та попередньо підтверджені судом ризики, що визначені у частині першій статті 177 Кримінального процесуального кодексу України: ризик переховування від органу досудового розслідування та суду; ризик впливу на свідків; ризик вчинення інших кримінальних правопорушень.

Так, у обґрунтування ризику переховування обвинувачених від суду прокурор посилається на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання винуватими за вчинення тяжкого злочину, що може бути само по собі мотивом переховуватись від суду.

У розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення, у сукупності з іншими обставинами, збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року, ЄСПЛ зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Оцінивши доводи, наведені у клопотанні, суд вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що існує ризик того, що обвинувачені можуть вчинити спроби переховуватися від суду, у зв`язку з чим наявність вказаного ризику, на думку суду, є доведеним.

Щодо ризику незаконного впливу обвинувачених на свідків, як зазначив прокурор, наявність цього ризику підтверджується тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримано обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування з визначенням їх контактних даних, що дає можливість впливати на їх свідчення.

Оцінюючи можливість впливу на свідків, суд виходить із передбаченої Кримінальним процесуальним кодексом України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1 та ч. 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та дослідження їх судом.

Разом із цим, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, а отже і з протоколами допитів встановлених досудовим розслідуванням свідків, обвинувачені знають як їх персональні дані, так і зміст наданих ними показань на стадії досудового розслідування.

Оскільки допит свідків на стадії судового розгляду ще не здійснено, вказане дає підстави обґрунтовано припускати вірогідність незаконного впливу обвинуваченого на них з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні не зменшився та продовжує існувати щодо обвинувачених.

Щодо ризику вчинення інших кримінальних правопорушень прокурором зазначено, що обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не мають постійних джерел доходу для існування, вчинили умисний корисливий злочин, є особами раніше неодноразово судимими і перебуваючи на свободі можуть продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, перелік яких надано у зазначеній статті.

Згідно з вимогами п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки, ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися та продовжують існувати, отже виправдовуютьпродовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До того ж , фактичні обставини інкримінованого останнім тяжкого злочину свідчать про підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинувачених вказують на обґрунтованість заявленого прокурором клопотання.

Суд не вбачає можливості застосування до обвинуваченихОСОБА_3 та ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, оскільки інші запобіжні заходи не здатні в повній мірі запобігти зазначеним ризикам, тому клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, наявні обставини, передбачені ч. 1 ст. 194 КПК України, для продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Як убачається із матеріалів справи обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 утримуються в Державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№23)», яка розташована в м. Полтава.

Згідно з п. 1 Інструкції з організації конвоювання та тримання в судах обвинувачених (підсудних), засуджених за вимогою судів, затвердженої наказом МВС, Мін`юсту, Верховного Суду України, ВССУ, ДСА, Генеральної прокуратури України від 26.05.2015 №613/785/5/30/29/67/68, конвоювання обвинувачених (підсудних), засуджених із установ попереднього ув`язнення до судів та охорона їх під час судових засідань, а також конвоювання їх у зворотному напрямку здійснюються військовими частинами та підрозділами Національної гвардії України та органами внутрішніх справ Міністерства внутрішніх справ України за місцем їх дислокації.

Суд зазначає, що обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не можуть бути конвойовані із зазначеної установи до Дергачівського районного суду, який розташований у Харківській області поза межами дислокації і обслуговування підрозділів Національної поліції, які здійснюють конвоювання взятих під варту осіб з ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)», в межах Полтавської області.

Відповідно до п. 1 Глави 4 розділу II Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених наказом Мінюсту 14.06.2019 № 1769/5, переведення ув`язнених до інших СІЗО або секторів для тримання осіб, узятих під варту, у виправних колоніях, розташованих за межами області, може здійснюватися за письмовим рішенням слідчого, який здійснює досудове розслідування, або суду, який здійснює судове провадження.

Враховуючи, що на даний час обвинувачені утримуються в установі попереднього ув`язнення, розташованої за межами Харківської області, а розгляд кримінального провадження відносно них відбувається у м. Дергачі Харківської області та вони рахуються за Дергачівським районним судом, з метою забезпечення доставлення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до цього суду для їх участі у судовому розгляді, суд вважає, що їх необхідно перевести до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» та залишити там на час судового розгляду вказаного кримінального провадження.

При цьому, частиною першою статті 318 КПК України визначено, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

З метою проведення судового розгляду протягом розумного строку суд відповідно до частини першої статті 534 КПК України встановлює строк виконання даної ухвали суду.

Керуючись ст. 176, 177, 183, 194, 197, 199, 314, 314-1, 315, 316, 392 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 05 травня 2023 року.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 05 травня 2023 року.

Перевести обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які утримуються в ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» для подальшого конвоювання до Дергачівського районного суду Харківської області для участі в судових засіданнях з розгляду кримінального провадження №0000043 від 20.05.2022.

Копію ухвали направити до ДУ «Харківський слідчий ізолятор» та ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» для організації виконання.

Відповідно до частини першої статті 534 КПК України встановити строк виконання ухвали суду до 06 квітня 2023 року.

Про виконання ухвали повідомити Дергачівський районний суд Харківської області.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а обвинуваченими в той же строк, з моменту вручення їм копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1