Справа № 287/926/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2022 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши, в залі суду в м. Олевську у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження за № 0000207 від 01.06.2019 року за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Журжевичі, Олевського району, Житомирської області, громадянина України, непрацюючого, освіта середня-спеціальна, неодруженого, не інваліда, має на утриманні неповнолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 06.03.2019 року Олевським районним судом Житомирської області за ч.1 ст.164 КК України до відбування покарання у вигляді 120 год. громадських робіт,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України,
ВСТАНОВИВ:
До Олевського районного суду Житомирської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України.
Встановлено, що вироком Олевського районного суду Житомрської області від 06.03.2019 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 164 КК України та засуджено до покарання у вигляді 120 год. громадських робіт.
26.04.2019 року ОСОБА_4 ознайомлений з умовами відбуття покарання старшим інспектором Олевського районного сектору філії ДУ «Центр пробації» у Житомирській області, щодо кримінальної відповідальності за ст.389 ч.2 КК України в разі ухилення від виконання громадських робіт та роз`яснена ст.40 Кримінально-виконавчого кодексу України, згідно якої засуджений зобов`язаний додержуватись установлених порядку умов відбуття покарання та був направлений для відбуття цього покарання за місцем проживання до Олевської міської ради.
Однак засуджений ОСОБА_4 всупереч ст.533 КГЖ України, яка передбачає що вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні підлягають виконанню на всій території України, згідно ст.40 КВК України та п.3.3 розділу VII Наказу Міністерства юстиції № 272/5 від 29.01.2019 «Про затвердження Порядку здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі» без поважних на те причин відмовився отримувати направлення в Олевському районному секторі філії ДУ «Центр пробації» у Житомирській області і безпричинно не відпрацював призначенні вироком Олевського районного суду 120 годин громадських робіт.
Тим самим встановлено достатність доказів для обвинувачення ОСОБА_4 в ухиленні від відбування громадських робіт, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України.
Дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст. 389 КК України, як умисне ухилення від відбування громадських робіт.
У судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_4 було надано клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження на підставі ст.49 КК України (у чинній редакції) у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 не заперечувала з приводу задоволення даного клопотання.
Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, приходить до висновку про задоволення клопотання обвинуваченого з наступних підстав.
Відповідно до ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення:
1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу;
2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу;
3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу;
4) направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження;
5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру;
6) доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь.
Згідно ч.4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Відповідно до ч.1 ст.285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених Законом України про кримінальну відповідальність.
Крім того, ст. 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Судом встановлено, що кримінальне правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому ОСОБА_4 вчинено 26.04.2019 року.
Тому, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 389 КК України (у редакції станом на момент вчинення 26.04.2019 року), у якому обвинувачується ОСОБА_4 , згідно ст. 12 КК України (у редакції станом на момент вчинення) є злочином невеликої тяжкості, за який передбачене основне покарання у виді арешту на строк до шести місяців або обмеженням волі на строк до трьох років.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 389 КК України (у чинній редакції), згідно ст. 12 (у чинній редакції), на момент розгляду справи у суді є кримінальним проступком, за який передбачено покарання у виді арешту на строк до шести місяців або обмеженням волі на строк до трьох років.

Оскільки порівняльний аналіз положень ст.ст. 12, 49, ч.1 ст. 389 КК України свідчить про те, що чинна редакція Закону на момент розгляду справи у судовому засіданні покращує становище обвинуваченого, суд вважає за можливе застосувати правові норми Кримінального Закону в чинній редакції на момент розгляду справи у суді, застосувавши ст.5 КК України та ч. 2 ст.12 КК України, згідно якої кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу у розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Згідно п. 2 ч.1 ст.49 КК України (у чинній редакції) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.
Початком перебігу строку давності є день, коли кримінальне правопорушення було вчинене, тобто, згідно обвинувального акту 26.04.2019 року.
З дня вчинення інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення станом на день розгляду справи у суді 02.11.2022 року пройшло більше 3 років, що є підставою для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за п. 2 ч.1 ст.49 КК України (у чинній редакції).
Згідно п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Закриття кримінального провадження з цієї підстави не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує (ч.8 ст.284 КПК України).
Також суд зазначає, що дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст. 49 КК України є безумовним і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим.
Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження досудове розслідування, попередній розгляд справи суддею, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження у суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.
Суд вважає обвинувачення ОСОБА_4 за ч.2 ст. 389 КК України в чинній редакції фактичним обвинуваченням у скоєнні кримінального проступку на момент розгляду справи судом.
Враховуючи вищенаведене, перевіривши законність заявленого клопотання з огляду на те, що кримінальне правопорушення, за яким обвинувачується ОСОБА_4 , є кримінальним проступком, та з моменту його скоєння минуло більше трьох років, перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності, у розумінні ст.49 КК України, не переривався, суд приходить до переконання, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про звільнення його від кримінальної відповідальності є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, а відтак слід задовольнити клопотання обвинуваченого та звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч.1 ст.49 КК України, закривши відносно нього кримінальне провадження за ч.2 ст. 389 КК України (в чинній редакції).
Також суд зазначає, що відмова суду у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності буде порушенням прав обвинуваченого, що є недопустимим.
Крім цього, така відмова може призвести до порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо розгляду справи упродовж розумного строку, що є також неприйнятним.
В результаті скоєння кримінального правопорушення шкода не заподіяна. Витрати на проведення експертиз відсутні.
У відповідності до ч.3 ст.288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
На підставі ст.12, п. 2 ч.1 ст.49, ч.2 ст. 389 КК України, п.1 ч.2 ст.284, ст.ст. 285, 286, 288, 314, 372 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження і звільнення його від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 389 КК України (у чинній редакції) у зв`язку із закінченням строків давності - задовольнити.
Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 389 КК України (у чинній редакції) на підставі п. 2 ч. 1 ст.49 КК України (у чинній редакції), у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000207 від 01.06.2019 року, - закрити.
Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом семи днів з дня отримання копії ухвали.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя: ОСОБА_1