Справа №635/6576/18
Провадження №1-кс/635/97/2023
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2023 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

Слідчий суддя ОСОБА_1 ,

за участю прокурора - ОСОБА_2 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_6 за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001423 від 03 вересня 2018 року, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Харківського районного суду Харківської області надійшло клопотання прокурора Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_6 за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001423 від 03 вересня 2018 року, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 строком на 60 днів, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків, та вчинення нових кримінальних правопорушень.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, який не має постійного місця проживання, не працює, не одружений, в якого відсутні місці соціальні зв`язки, у зв`язку з чим він може покинути територію Харківської області та переховуватись від суду, таким чином намагаючись уникнути кримінальної відповідальності. Зважаючи на те, що суд досліджує докази безпосередньо під час судового розгляду, який починається с початку, в судовому засіданні потерпілі та свідки не допитані, а обвинувачений обізнаний про місце проживання та роботи потерпілих та свідків, тому існує ризик незаконного на них впливу з боку обвинуваченого. Крім того, існує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений раніше засуджений і знову обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення. Враховуючи викладене, необхідність запобігання вказаним ризикам, які стали підставою для застосування та продовження запобіжного заходу, які не зникли та не зменшились, виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Прокурор клопотання підтримав з обставин зазначених в клопотанні.

Обвинувачений ОСОБА_4 проти клопотання прокурора заперечував, зазначивши, що справа вже слухалась в суді, свідки та потерпілі допитані, його вина у вчиненні кримінальних правопорушень не доведена, а тому відсутні підстави для задоволення клопотання прокурора.

Захисник обвинуваченого підтримав позицію ОСОБА_4 вказавши, що обвинувачений вже тривалий час перебуває під вартою, а ризики, заявлені прокурором, не підтверджені жодними доказами.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України на всій території України введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, та в подальшому продовжено.

Відповідно до розпорядження Верховного Суду України від 08.03.2022 №2/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ в умовах воєнного стану Харківського районного суду Харківської області на Полтавський районний суд Полтавської області. Розпорядженням Голови Верховного Суду від 17.11.2022 № 65 відновлено територіальну підсудність судових справ Харківського районного суду Харківської області.

Ухвалою Верховного суду від 13.12.2022 року була змінена підсудність кримінального провадження (справа №635/7317/19) за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України, з Полтавського районного суду Полтавської області на Харківський районний суд Харківської області.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12 січня 2023 року вказане кримінальне провадження призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні, яке на стан розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого не проведено.

Відповідно до ч. 6 ст. 34 КПК України, суд, якому направлено кримінальне провадження з іншого суду, розпочинає судове провадження зі стадії підготовчого судового засідання незалежно від стадії, на якій в іншому суді виникли обставини, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно із ч. 6 ст. 199 КПК України, у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 28 червня 2019 року відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 14 днів до 10 липня 2019 року. Надалі, строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоювідносно ОСОБА_4 неодноразово продовжувався слідчим суддею та судом, останній раз до 22.01.2023 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 та продовженню строку його дії судом встановлено у тому числі наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, на які посилається прокурор в обґрунтування клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме ризику можливості обвинуваченого переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Вирішуючи питання про продовження строку обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працює, не одружений, у зв`язку з чим не має міцних соціальних зв`язків, не має постійного місця проживання, раніше судимий за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів проти життя і здоров`я особи та проти власності, і через нетривалий час після звільнення знову обвинувачується у вчинення умисного особливо тяжкого злочину, що свідчить про кримінальну направленість особи та суспільну небезпеку.

Крім того, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, розбій, тобто напад поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, а також з погрозою застосування такого насильства, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникнення у житло, який відповідно до ст. 12 КК України відносяться до особливо тяжких злочинів, за яке санкція статті кримінального закону передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 12 років.

Отже, усвідомлюючи ризик бути засудженим до тривалого терміну ув`язнення, обвинувачений перебуваючи на свободі може переховуватися від суду, незаконно впивати на потерпілих та свідків з метою зміни ним показань на користь обвинуваченого, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Зважаючи на тяжкість злочину, який інкримінується ОСОБА_4 , суспільну небезпечність та покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, суд вважає, що ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу, доведені прокурором, не зникли та продовжують існувати, та виправдовують тримання особи під вартою. Враховуючи викладене, а також з урахуванням того, що розгляд кримінального провадження буде розпочато зі стадії підготовчого судового засідання, приходжу до висновку про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

За таких обставин, суд не може погодитись з доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка імовірно може настати за наявності певних підстав.

Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому суд не може погодитись з доводами сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

В засіданні не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважали ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Враховуючи викладене, оцінивши в сукупності всі обставини, слідчий суддя задовольняє клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченого ОСОБА_4 у виді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи не забезпечать запобіганню існуючим ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 197, 199, 315 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_2 задовольнити.

Продовжити застосування відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів до 19 березня 2023 року включно.

Встановити строк дії ухвали до 19 березня 2023 року включно.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику.

Ухвала протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а обвинуваченим - в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 23 січня 2023 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1