Дата документу 04.10.2022 Справа № 336/2940/22
запорізький апеляційний суд
Провадження №11-сс/807/597/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №336/2940/22Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2022 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7

підозрюваної ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 20 вересня 2022 року про застосування запобіжного заходу щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Новомосковськ, Дніпропетровської області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

ВСТАНОВИЛА
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 20 вересня 2022 року за клопотанням слідчого до підозрюваної ОСОБА_8 на строк 60 днів застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Одночасно визначено ОСОБА_8 розмір застави як запобіжного заходу достатнього для забезпечення виконання передбачених КПК підозрюваною обов`язків у сумі 780 000 гривень.

Встановлено передбачені ч.5 ст.194 КПК зобов`язання у разі внесення застави.

На вказану ухвалу захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого щодо обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у виді застави у розмірі 39 000 гривень.

Свої вимоги мотивував тим, що досудовим розслідуванням не було доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК.

Зазначає, що прокурором не надано доказів та не підтверджено наявності ризиків на обґрунтування клопотанні про тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_8 .

Крім того, приймаючи рішення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 780 000 гривень, слідчий суддя не врахувала, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК, та яке відповідно до ст.12 КК відноситься до нетяжкого злочину, за яке передбачено максимальне покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Відповідно до п.1 ч.5 ст. 182 КПК, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину визначається у межах від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Під час апеляційного розгляду захисник та підозрювана підтримали апеляційну скаргу. Прокурор заперечила проти скарги захисника.

Заслухавши учасників провадження, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що слідчий слідчого відділення Відділу поліції №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 , посилаючись на наявність передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК ризиків, звернулася до суду з погодженим прокурором клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 , якій 20.09.2022 року повідомлено про підозру у вчиненні передбаченого ч.2 ст.190 КК злочину.

Слідчий суддя задовольнила клопотання слідчого, посилаючись на те, що менш суворий запобіжний захід не зможе запобігти наявним у провадженні ризикам та забезпечити виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків.

Колегія суддів в цілому погоджується із прийнятим слідчим суддею рішенням, за виключенням деяких недоліків.

У відповідності з вимогами ст.ст.177, 178 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити передбачені частиною 1 цієї статті дії.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним умов застосування запобіжних заходів, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дотрималася цих вимог закону.

Щодо доводів викладених в апеляційній скарзі захисника про відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого їй злочину, колегія суддів зауважує, що суд на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

У даному випадку слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

При апеляційному розгляді встановлено, що підозра у вчиненні інкримінованого ОСОБА_8 дій є обґрунтованою у тій мірі, як це достатньо для даної стадії кримінального провадження та підтверджується доказами, зібраними під час досудового розслідування.

Відповідно до положень ст.ст. 5, 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.

З огляду на те, що поняття "обґрунтована підозра" не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", колегія суддів вважає необхідним враховувати позицію Європейського суду з прав людини, що наведена у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини ("Нечипорук, Йонкало проти України" №42310/04 від 21 квітня 2011 року, "Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства" №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, "Мюррей проти Сполученого Королівства" №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. "Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1(c), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання" (справа "Чеботарь проти Молдови" №35615/06 від 13 листопада 2007 року).

Матеріали кримінального провадження, на які послався слідчий у клопотанні, дають підстави вважати підозру ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтованою. Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ: у справі "Феррарі-Браво проти Італії" №9627/81 від 14 березня 1984 року, в якому суд зазначив, що "питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведеність факту вчинення та характер інкримінованих правопорушень ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою"; у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства" №14310/88 від 23 жовтня 1994 року "факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування".

Слідчим суддею належним чином перевірені доведеність наявної обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 злочину, у об`ємі як вимагає закон, на момент вирішення питання про застосування запобіжного заходу.

Такі висновки слідчого судді ґрунтуються на показаннях потерпілої ОСОБА_10 про обставини вчиненого щодо неї злочину та протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, під час якого потерпіла вказала на ОСОБА_8 , яка шахрайським шляхом заволоділа належними їй грошовими коштами.

Відтак, доводи захисника про необґрунтованість підозри у справі не є беззаперечними.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності передбачених ст.177 КПК ризиків в межах своїх повноважень слідчий суддя встановила, що доводи слідчого є обґрунтованими. Заявлені у клопотанні ризики можливого переховування від органу досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілу, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого злочину на даний час існують.

Вказані обставини підтвердила прокурор і при апеляційному розгляді даного провадження.

З існуванням цих ризиків погоджується і колегія суддів.

Так, слідчим суддею було встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 3 років, раніше скоювала злочини проти власності громадян похилого віку, постійного джерела доходів та постійного місця проживання не має.

Також колегія суддів вважає, що у кримінальному провадженні дійсно існує ризик того, що перебуваючи на волі, підозрювана ОСОБА_8 матиме змогу незаконно впливати на потерпілу ОСОБА_10 , оскільки остання обізнана про анкетні дані та місце мешкання потерпілої, яка своїми показаннями підтверджує її причетність до скоєння кримінального правопорушення.

Перевірка доведеності пред`явленого обвинувачення здійснюється судом під час його розгляду по суті. За змістом ст.ст.23, 95 КПК показання потерпілих та свідків у кримінальному провадженні суд отримує усно безпосередньо в судовому засіданні і саме такими показаннями може обґрунтовувати свої висновки.

Оскільки досудове розслідування наразі ще триває, то залишається існувати ризик незаконного впливу ОСОБА_8 на потерпілу, який, на переконання колегії суддів, з урахуванням конкретних обставини вчинення інкримінованого кримінального правопорушення є суттєвим.

Ризик можливого переховування підозрюваної від органу досудового розслідування та суду також існує, оскільки ОСОБА_8 не є мешканкою м.Запоріжжя, перебуваючи на волі може змінити місце проживання.

ОСОБА_8 може перешкоджати кримінальному провадженню шляхом періодичного невиконання вимог слідчого про явку до органу досудового розслідування та суду, затягувати проведення досудового розслідування мотивуючи неможливістю своєї явки будь-яким чином, що являється ризиком, передбаченим п.4 ч.1 ст.177 КПК.

Таким чином, слідчим суддею зазначеним обставинам при розгляді клопотання слідчого було надано належну оцінку та вона дійшла правильного висновку про наявність підстав для застосування щодо підозрюваної ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки інші запобіжні заходи можуть бути недостатніми для запобігання ризикам, вказаним у клопотанні.

Разом з тим, приймаючи рішення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 780 000 гривень, слідчий суддя не врахувала, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК, та яке відповідно до ст.12 КК відноситься до нетяжкого злочину. Відтак з огляду на зміст абз.2 ч.5 ст.182 КПК слідчий суддя не вправі визначати розмір застави більший за розмір передбачений п.1 абз.1 ч.5 ст. 182 КПК.

Тому ухвала слідчого судді в цій частині не відповідає вимогам закону та підлягає зміні з визначенням максимального розміру застави передбаченого п.1 абз.1 ч.5 ст. 182 КПК.

На переконання апеляційного суду визначення максимального розміру застави зумовлено розміром спричиненої підозрюваною шкоди, даними про її особу, наведеними обставинами справи і наслідками вчиненого діяння.

Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 20 вересня 2022 року про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 в частині визначення розміру застави змінити, зменшивши розмір застави до 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 52 000 грн. В решті ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4