Справа № 464/694/23
пр.№ 1-кп/464/255/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.02.2023 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові кримінальне провадження № 464/694/23, внесене 03.02.23. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000096, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, невійськовозобов`язаного, неодруженого, не працює, має судимість - вироком Личаківського районного суду м.Львова від 06.10.22. за ч.1 ст.309 КК України до обмеження волі на строк один рік із звільненням від відбування покарання на підставі ст.75 КК України та встановленням іспитового строку один рік, покарання не відбуте, -

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.4 ст.185, ч.4 ст.185 КК України,

де сторонами виступають з боку:

обвинувачення прокурор ОСОБА_4 ;

захисту - обвинувачений ОСОБА_3

учасниками провадження представники потерпілих: ПП «Мережа-Сервіс Львів» ОСОБА_5 та ТзОВ «Метро Кеш Енд Кері Україна» ОСОБА_6

з участю його сторін, -

у с т а н о в и в :

ОСОБА_3 22 січня 2023 року о 21.10 год у приміщенні магазину «Близенько» по вул.Зелена,204 в м.Львові, де здійснює свою господарську діяльність ПП «МережаСервіс Львів», маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав зі стелажу майно потерпілого ПП «Мережа Сервіс Львів» - пляшку віскі «Джоні Вокер Ред Лейбел» об`ємом 0,5 л вартістю 331,25 грн. без ПДВ, після чого вказаний товар заховав під свою куртку та, не заплативши за нього і пройшовши за межі кас торгівельної зали, втік з викраденим з місця вчинення злочину, чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Таким чином ОСОБА_3 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), в умовах воєнного стану, тобто злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України.

Крім цього він же 23 січня 2023 року о 14.55 год у приміщенні магазину «Близенько» по вул.Дністерська,1 у м.Львові, де здійснює свою господарську діяльність ПП «МережаСервіс Львів», маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, повторно таємно викрав зі стелажу майно потерпілого ПП «Мережа Сервіс Львів» - пляшку віскі «Джеймсон 40%» об`ємом 0,7 л вартістю 498,15 грн. без ПДВ, після чого вказаний товар заховав під свою куртку та, не заплативши за нього та пройшовши за межі кас торгівельного залу, втік з викраденим з місця вчинення злочину, чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Таким чином ОСОБА_3 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, в умовах воєнного стану, тобто злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України.

Крім того він же 24 січня 2023 року о 14.35 год у приміщенні магазину «Близенько» по вул.Зелена,204 в м.Львові, де здійснює свою господарську діяльність ПП «МережаСервіс Львів», маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, повторно таємно викрав зі стелажу майно потерпілого ПП «МережаСервіс Львів», а саме - пляшку лікеру «Єгермайстер 35%» об`ємом 0,5 л вартістю 289,50 грн без ПДВ, після чого вказаний товар заховав під свою куртку та, не заплативши за нього та пройшовши за межі кас торгівельної зали, втік з викраденим з місця вчинення злочину, чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Таким чином ОСОБА_3 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, в умовах воєнного стану, тобто злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України.

Крім цього він же 26 січня 2023 року о 14.05 год у приміщенні ТЦ «МЕТРО» на вул.Дж.Вашингтона,8Г у м.Львові, де здійснює свою господарську діяльність ТзОВ «МЕТРО КЕШ ЕНД КЕРІ Україна», маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, повторно таємно викрав зі стелажу майно потерпілого ТзОВ «МЕТРО КЕШ ЕНД КЕРІ Україна» - одну пляшку лікеру «Jack Daniels Tennessee Fire 35%» об`ємом 1 л вартістю 829,16 грн без ПДВ, після чого вказаний товар заховав під свою куртку та, не заплативши за нього, пройшов за межі кас торгівельної зали, намагаючись покинути ТЦ та заподіяти матеріальну шкоду потерпілому на вказану суму. Проте свій злочинний умисел не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був виявлений та зупинений працівником ТЦ «МЕТРО» неподалік виходу з магазину.

Таким чином ОСОБА_3 вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, в умовах воєнного стану, тобто злочин, передбачений ч.2. ст.15, ч.4 ст.185 КК України.

Крім того він же 01 лютого 2023 року о 21.15 год у приміщенні магазину «Близенько» на вул.Драгана,4 Б у м.Львові, де здійснює свою господарську діяльність ПП «МережаСервіс Львів», маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, повторно таємно викрав зі стелажу майно потерпілого ПП «МережаСервіс Львів», а саме - пляшку віскі «Джек Деніелс» об`ємом 0,7 л вартістю 532,55 грн. без ПДВ, після чого вказаний товар заховав під свою куртку та, не заплативши за нього і пройшовши за межі кас торгівельної зали, втік з викраденим з місця вчинення злочину, чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Таким чином ОСОБА_3 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, в умовах воєнного стану, тобто злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України.

Під час судового розгляду обвинувачений винуватість свою у вчиненні інкримінованого визнав повністю, покаявся та дав суду наступного змісту показання: до м.Львова приїхав сам, батьки з сестрою давно проживають за кордоном. У Львові проживав з дівчиною, ніде не працював. Тут познайомився з однією компанією, під негативний вплив якої і потрапив. Він сам спиртні напої не вживає, натомість викрадав їх з метою продати, а за виручені гроші купити продукти харчування, що і було в чотирьох випадках. Усе інкриміноване вчинено саме ним, в означені дати, місцях і саме ці алкогольні напої викрадено. На одному з п`яти злочинів його було затримано, а викрадене вилучено. У вчиненому розкаюється, знав, що під час воєнного стану вчиняє злочини. Просить суд не позбавляти його волі, надати можливість працевлаштуватись і відшкодувати добровільно заподіяну потерпілим матеріальну шкоду, розмір якої, як і цивільний позов, визнає повністю. Щодо вироку Личаківського районного суду м.Львова стосовно себе, то нічого не знав, такий був ухвалений за його відсутності, до сьогодні його не оскаржив.

З огляду на те, що обвинувачений свою вину у вчиненні злочинів визнав повністю, фактичні обставини справи ніким з учасників судового провадження не оспорюються, а тому суд вважає за недоцільне дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та розглядає справу в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, з урахуванням поданих представниками потерпілих заяв.

Оскільки обвинувачений повністю визнав свою вину, дав суду визнавальні показання, інші докази не досліджувалися, суд дійшов висновку, що його винуватість у вчиненні злочинів є повністю доведеною, а тому повинен за такі дії нести кримінальну відповідальність та підлягає покаранню.

Відтак дії ОСОБА_3 правильно кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК України, т.я. вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, в умовах воєнного стану, та ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, т.я. вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд виходить із встановлених положеннями ст.50 КК України його мети, за якими покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Загальні засади призначення покарання визначені ст.65 КК України, за якою суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Таким чином при призначенні обвинуваченому покарання суд ураховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно зі ст.12 КК України є тяжкими злочинам й проти власності, дані про особу винного, який має судимість, яка не знята і не погашена; є особою молодого віку, стан здоров`я (зі слів - гастодуоденіт); є неодруженим, тривалий не працює, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків та осіб на утриманні, під наглядом в наркологічному чи психоневрологічному диспансерах не перебуває; пом`якшуючу виною обставину органом досудового розслідування зазначене щире каяття; обтяжуючі вину обставини органом досудового розслідування та судом не встановлені; характеризуючих на особу даних, окрім наявності судимості, органом досудового розслідування не здобуто; розкаяння у вчиненому, незастосування ст.314-1 КПК України, яка є правом суду, а не обов`язком, указаний випадок не є винятковим, і указане питання перед судом учасниками судового провадження не порушувалося, відповідно до постанови Верховного Суду від 07.06.18. (справа № 534/2180/16-к).

Учинення інкримінованих злочинів, доведення яких установлено судом, карається позбавленням волі на строк від 5 до 8 років.

За положеннями ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. У постановах Верховного Суду від 20.06.2018 (справа № 740/5424/15-к), від 05.02.2019 (справа № 753/24474/15-к) сформульовано правову позицію про те, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

За змістом ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин.

Стаття 69 КК України підлягає виваженому застосуванню у тих випадках, коли для реалізації мети покарання установлені в певній санкції його вид і розмір є занадто суровими (несправедливими), а особа потребує поблажливого ставлення. Через це суд має право скорегувати покарання відповідно до індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження.

Зважаючи на фактичні конкретні обставини у даному кримінальному провадженні: повне визнання обвинуваченим своєї провини, завдання у результаті ненасильницьких злочинів матеріальної шкоди в розмірі від 289,50 грн до 532,55 грн саме юридичним особам, з яких остання відшкодована шляхом повернення викраденого майна, та значимість такого розміру для останніх, відсутність матеріальних претензій з боку ТзОВ «Метро Кеш Енд Кері Україна», суд дійшов висновку за можливе при призначенні покарання обвинуваченому застосувати ч.1 ст.69 КК України, тобто призначити покарання нижче найнижчої межі, ніж це передбачено санкцією відповідних злочинів, у виді позбавлення волі на строк рік та один рік шість місяців відповідно з дотриманням положень Загальної частини КК України ст.ст.63, 68 КК України; на підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк один рік шість місяців.

Щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню заданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину, добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи (постанова Верховного Суду від 04.10.2022 у справі № 523/4890/19).

Обвинувачений, будучи особою, яка під час відбування покарання з іспитовим строком, через місяць знову вчинив нові багатоепізодні злочини, шкоду за якими не відшкодував, за винятком повернення викраденого при замаху на злочин. Такі зухвалі та нахабні його дії ставлять під сумнів дійсне розкаяння чи можливий осуд своєї поведінки, що у своєму взаємозв`язку беззаперечно не свідчить про щирість каяття обвинуваченого, незважаючи на формальну вказівку такого в обвинувальному акті та в судовому засіданні.

Відтак, відповідно до принципу індивідуалізації покарання, суд, керуючись принципом справедливості, визнає за неможливе досягти мети попередження кримінальних правопорушень та виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства та дійшов висновку про необхідність призначення йому з огляду на все це у своїй сукупності покарання у виді позбавлення волі, як таке, що буде покликане запобігти можливому вчиненню обвинуваченим кримінальних правопорушень у майбутньому і сприятиме його виправленню та перевихованню з усвідомленням суспільної небезпечності діянь.

Саме такий вид та розмір покарання засновані на вимогах виваженості та справедливості, відповідають принципу індивідуалізації покарання, є достатніми для виправлення обвинуваченого за умови ізоляції його від суспільства. На переконання суду цей захід примусу внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, який продовжив вчиняти злочини, що беззаперечно свідчить про суспільну небезпечність і небажання вести законослухняний спосіб життя, та нейтралізує негативні настанови і позбавить можливості вчиняти нові злочини.

Застосування інституту умовного звільнення (ст.75 КК України) до призначеного обвинуваченому покарання не сприятиме меті покарання та не буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів. Конкретні обставини справи свідчать, що досягнення мети покарання, яка полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його до кримінально-виконавчої установи закритого типу в умовах здійснення контролю за поведінкою обвинуваченого, неможливе без його реального відбування.

Зважаючи на викладене у сукупності, правових підстав для звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання суд не знаходить, однак таке компенсується призначенням покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Крім того суд, призначаючи покарання, враховує і позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 14.09.2021 (справа № 127/25037/17), де у своєму висновку зазначає, що у випадку вчинення злочину під час іспитового строку, покарання, від якого особа була звільнена з випробуванням, вважається невідбутою частиною покарання та стає реальним, яке має приєднуватися до покарання за новим вироком у випадку вчинення нового злочину під час іспитового строку.

З урахуванням призначення реального відбування покарання у даному провадженні та звільнення від відбування покарання з випробуванням за вироком Личаківського районного суду м.Львова від 06.10.2022, де ОСОБА_3 призначено покарання у виді обмеження волі на строк один рік з визначенням іспитового строку на один рік, під час якого обвинувачений і вчинив злочини в цьому кримінальному провадженні, останньому підлягає призначенню покарання за правилами ст.71 КК України з урахуванням вимог ст.72 КК України.

Згідно із ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Частиною 4 ст.71 КК України передбачено, що остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Відтак обвинуваченому підлягає частковому приєднанню невідбута частина покарання за вироком Личаківського районного суду м.Львова від 06.10.2022 строком шість місяців обмеження волі та остаточному визначенню покарання з урахуванням п.п.б п.1 ч.1 ст.72 КК України позбавлення волі на строк один рік дев`ять місяців.

Покликання обвинуваченого на відсутність його при ухваленні вироку Личаківським районним судом м.Львова 06.10.2022 та необізнаність у призначеному покаранні, розцінюється судом як способом захисту. Такі покликання суперечать вимогам ч.1 ст.394 КПК України, за якою вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст.ст.381, 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Указаний вирок, де і зазначено про дані правила, обвинуваченим оскаржений не був і набрав законної сили 15 грудня 2022 року. Тому зазначене обвинуваченим суд не бере до уваги.

Відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні, вибір заходу примусу узгоджується із позицією сторони обвинувачення, висловленої у судових дебатах, щодо остаточного виду покарання.

Розглядаючи заявлений ПП «Мережа-Сервіс Львів» цивільний позов про стягнення з ОСОБА_3 матеріальної шкоди в розмірі 1651,45 грн., завданої злочином, суд враховує наступне. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства (ч.5 ст.128 КПК України). У ч.4 ст.206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.326 КПК України, якщо в судове засідання не прибув цивільний позивач, його представник чи законний представник, суд залишає цивільний позов без розгляду, крім випадку, коли цивільний позивач, його представник чи законний представник подали клопотання про розгляд позову за його відсутності або якщо обвинувачений чи цивільний відповідач повністю визнав пред`явлений позов. Потерпілий, який був визнаний цивільним позивачем, під час судового провадження підтримав заявлений цивільний позов і просив задоволити такий у відсутності представника. ОСОБА_3 заявлений цивільний позов у вказаному розмірі визнав у повному обсязі, що є підставою для стягнення з останнього на користь потерпілого майнової шкоди в зазначеному розмірі 1651,45 грн. Підстав неприйняття визнання позову ОСОБА_3 у суду не має. З урахуванням положень ч.4 ст.206 ЦПК України цивільний позов необхідно задоволити у повному обсязі.

Ухвалюючи вирок, суд відповідно до ст.368 КПК України зобов`язаний вирішити питання щодо того, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази, визнані постановами слідчого від 03.02.23., що зберігаються при кримінальному провадженні (оптичні електронні носії), слід залишити при провадженні, а повернуті під розписку потерпілому пляшку лікеру слід залишити по приналежності.

Згідно з п.2 ч.4 ст.374 КПК у резолютивній частині вироку зазначаються, зокрема, рішення про залік досудового тримання під вартою. За змістом ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення відповідно до кримінально-процесуального законодавства України є запобіжним заходом щодо обвинуваченого, підсудного, підозрюваного у вчиненні злочину, за який може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі, та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили. Крім того, відповідно до ч.5 ст.72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. Відповідно до ч.2 ст.197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання. Отже початок строку відбування обвинуваченим ОСОБА_3 покарання слід обчислювати з 09.02.2023 дати взяття під варту відповідно до ухвали слідчого судді Сихівського районного суду м.Львова від 09.02.2023 та на підставі ч.5 ст.72 КК України у строк покарання слід зарахувати строк його попереднього ув`язнення з відповідної дати до дня набрання вироком законної сили, із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Обраний ОСОБА_3 запобіжний захід тримання під вартою слід залишити без змін, зважаючи на вид покарання, яке призначається судом, відсутність клопотань з боку сторін провадження та з огляду на вимоги ст.377 КПК України; суд не вбачає виняткових обставин для звільнення останнього з-під варти до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст.ст.368-371, 373-374, 532 КПК України,

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185, ч.4 ст.185 КК України та призначити йому із застосуванням ст.69 КК України покарання:

- за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України позбавлення волі на строк один рік;

- за ч.4 ст.185 КК України позбавлення волі на строк один рік шість місяців.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк один рік шість місяців.

На підставі ч.1 ст.71 КК України ОСОБА_3 частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком - вироком Личаківського районного суду м.Львова від 06.10.2022 строком шість місяців обмеження волі та остаточно з урахуванням п.п.б п.1 ч.1 ст.72 КК України призначити покарання - позбавлення волі на строк один рік дев`ять місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту взяття під варту 09 лютого 2023 року, зарахувавши на підставі ч.5 ст.72 КК України в строк покарання попереднє ув`язнення з 09.02.2023 до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.

Задоволити цивільний позов ПП «Мережа-Сервіс Львів». Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ПП «Мережа-Сервіс Львів» матеріальну шкоду в сумі 1651 грн 45 коп.

Речові докази:

-залишити при провадженні - оптичні електронні носії (постанови слідчого від 03.02.2023);

-залишити ТзОВ «МЕТРО КЕШ ЕНД КЕРІ Україна» пляшку лікеру.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м.Львова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий суддя ОСОБА_7