Провадження № 1-кп/522/1412/23
ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.02.2023 року Приморський районний суд м. Одеса

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР 26.09.2022 року за № 0000436, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, з середньою освітою, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.186 КК України-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 , будучи обізнаним про запровадження на території України воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затверджений Законом України від 24.02.2022№ 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указами від 14.03.2022 № 133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 № 2119-IX, та від 18.04.2022 № 259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 № 2212-IX, та від 17.05.2022 № 341/2022, затверджений Законом України від 22.05.2022 № 2263-ІХ), 01.07.2022 року близько 13.53 год., маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного із насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, діючи за попередньою змовою з особами, матеріали справи щодо яких виділені в окреме провадження (далі Особа №1 та Особа № 2), з корисливих спонукань, скоїв грабіж відносно ОСОБА_6 за наступних обставин:

Так, реалізуючи свій прямий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи згідно з попередньо погодженим планом, Особа № 1, матеріали якої виділено в окреме провадження, за мобільним телефоном домовилась про зустріч з ОСОБА_6 з метою придбання у нього наркотичної речовини. В подальшому ОСОБА_5 , разом з іншими особами, матеріали яких виділені в окреме провадження, 01.07.2022 приблизно о 13.20 год., прибули на обумовлене місце на розі вулиць Садової та Дворянскої в м. Одесі для зустрічі з ОСОБА_6 . Під час цієї зустрічі, Особа № 1, матеріали якого виділені в окреме провадження, приблизно о 13.53 год. проходячи повз будинку № 11 по вул. Коблевській в м. Одесі, скориставшись відсутністю людей на вулиці, надівши на праву руку заздалегідь заготовлений пластмасовий кастет, та раптово для потерпілого, підбіг зі спини ОСОБА_6 та наніс йому сильний удар правою рукою по голові, після чого обхопивши його руками за тулуб, повалив на землю. В цей час ОСОБА_5 та Особа № 2, матеріали якого виділені в окреме провадження, підбігли до потерпілого ОСОБА_6 який лежав на землі та з метою подолання його опору та отримання доступу до наявного при ньому майна та можливості його обшукати, діючи спільно та за попередньою змовою групою осіб також почали наносити йому численні удари руками та ногами по голові, тулубу та кінцівкам потерпілому, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді синця верхнього повіка правого ока, синця та садно лівої вушної раковини, садна потилочної ділянки, синця правого плеча, садна правої кісті та в ділянці лівого колінного суглоба, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Під час бійки потерпілий ОСОБА_6 випустив з рук мобільний телефон моделі «Ксіомі редмі 9» в корпусі чорного кольору, імей: 1) НОМЕР_1 , 2) НОМЕР_2 , який ОСОБА_5 , діючи з корисливих мотивів та згідно з попередньо узгодженим планом, відкрито викрав, піднявши його з землі та в подальшому утримував при собі, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальні збитки на загальну суму 3499,88 гривень. Зазначені дії ОСОБА_5 та осіб, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, були помічені випадковими громадянами, які почали кричати, через що, ОСОБА_5 разом з іншими особами припинили противоправні дії та покинули місце пограбування разом з мобільним телефоном потерпілого.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб, вчинений в період воєнного стану.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, щиро розкаявся, фактичні обставини справи не оспорив. Дав показання про те, що він він дійсно за вказаних обставин 01.07.2022 року погодився піти на зустріч разом зі своїми двома знайомими з потерпілим ОСОБА_6 . Під час цієї зустрічі він побачив, як його знайомий одяг кастет на руку, та, підбігши до потерпілого, вдарив його рукою по голові зі спини, після чого обхопив його руками за тулуб та повалив на землю. Тоді він разом з іншою особою почали бити руками та ногами ОСОБА_6 по голові, тулубу, кінцівкам. Під час бійки, потерпілий упустив мобільний телефон з рук. Тоді він забрав мобільний телефон собі, піднявши його з землі. Після чого він разом з іншими особами спільно продовжили біти потерпілого руками та ногами по голові, тулубу. Потім їх помітили перехожі громадяни, які почали кричати. Тоді вони вимушені були побігти. Кошти за мобільний телефон він повернув потерпілому.

Оскільки обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження не оспорюються фактичні обставини справи і, як встановлено судом, вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, визнає недоцільним дослідження інших доказів по справі. При цьому судом роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

При визначенні мотивів призначення покарання суд керується наступним.

Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права вимагає від держави його втілення шляхом запровадження ідей соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003 у справі «Про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора»: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах».

Вимога додержуватись справедливості під час застосування кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема, у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р.), статті 14 Міжнародного пакту про громадські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, відповідно до яких кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначати покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

Тому призначення покарання повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, якою, як зазначено, є не лише кара, а й виправлення засудженого. З огляду на конкретні обставини кримінального провадження, зважаючи на необхідність та доцільність застосування покарання, враховуючи суспільну небезпечність обвинуваченого, суд може, а в деяких випадках, за наявності передбачених кримінальних законом обставин, зобов`язаний звільнити обвинуваченого від покарання та від його відбування.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України та роз`яснень п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може крім випадків засудження за корупційний злочин призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України за цей злочин.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке хоча і відноситься до умисних тяжких, проте заподіяна шкода повністю усунута, потерпілий обвинуваченого вибачив, претензій до нього не має, просив призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі, цивільний позов не заявляв.

Крім того, суд бере до уваги особу обвинуваченого, який раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, на обліках нарколога та психіатра не перебуває, характеризується виключно позитивно.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є: повне визнання вини та щире каяття, усунення заподіяної шкоди та добровільне відшкодування шкоди, сприяння досудовому розслідуванню та суду у встановленні істини у справі.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого не встановлено.

З огляду на викладене, враховуючи особу обвинуваченого, його молодий вік, виключні позитивні характеристики, вказані пом`якшуючі обставини, а саме: повне визнання вини, щире каяття, усунення заподіяної шкоди в повному обсязі, та добровільне відшкодування шкоди, сприяння досудовому розслідуванню та суду у встановленні істини у справі, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; приймаючи до уваги ставлення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обтяжуючих обставин та тяжких наслідків, беручи до уваги те, що обвинувачений раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, суд реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 за вчинений злочин покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням положень ч.1 ст. 69 ККУ нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст. 186 ККУ, вважаючи дане покарання справедливим та достатнім для попередження вчинення нових злочинів.

Враховуючи викладене, особу обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, його поведінку (активно сприяв розкриттю злочину, не порушував під час судового розгляду свої процесуальні обов`язки та умови обраного запобіжного заходу, сприяв слідству та суду), а також наявність в діях обвинуваченого таких пом`якшуючих обставин, як повне визнання вини та щире каяття, усунення заподіяної шкоди в повному обсязі, та добровільне відшкодування шкоди, що додатково свідчить про те, що обвинувачений усвідомив протиправність своїх дій та спроможний самокритично їх оцінювати та бажає виправитись, суд вважає можливим застосувати дію ст. 75, ст. 76 ККУ та звільнити обвинуваченого від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, вважаючи, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

Таким чином суд погоджується із позицією прокурора та потерпілого щодо можливості призначення ОСОБА_5 покарання за вчинений ним злочин з урахуванням положень ст.ст.69,75 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, буде достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів, що відповідає вимогам норм ч. 2 ст. 50 КК України стосовно дотримання мети кримінального покарання.

Відомостей про процесуальні витрати суду не надано.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 186 КК України і призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого від відбуття призначеного покарання з випробуванням строком на 3 (три) роки.

Згідно зі ст. 76 КК України зобов`язати засудженого періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси.

На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м.Одеси, з урахуванням обмежень, визначених ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинувачений має право на ознайомлення з журналом судового засідання та подання на нього письмових зауважень.

Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Копія вироку негайно після судового засідання вручається обвинуваченому, прокурору, захиснику та потерпілому.

Суддя ОСОБА_1