Центральний районий суд м. Миколаєва
Справа № 490/3428/22
У Х В А Л А

03 жовтня 2022 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва знаходиться клопотання прокурора Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, а саме на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 на транспортний засіб марки «KAWASAKI», моделі NINJA ZX-6R, який зареєстрований на ОСОБА_4 та транспортний засіб, а саме мотоцикл марки «KAWASAKI», моделі NINJA ZX-6R, зеленого кольору, шасі: НОМЕР_2 , повна маса 280, маса без навантаження 180, об`єм двигуна 636, тип загальний мотоцикл, в рамках кримінального провадження № 0000105 від 30.09.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, тобто використання завідомо підробленого документа.
Прокурор в судове засідання не з`явився, про розгляд клопотання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.
Дослідивши клопотання прокурора та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного.
Згідно ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь - якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до п. 2 розділу 2.6 «Арешт майна» «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст. ст. 276 - 279 КПК України, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.
Положеннями ст. 171 КПК України, визначено, що в клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено в тому числі і підстави та мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
Між тим, прокурор в судове засідання не з`явився, клопотання не підтримав та не довів обставин накладення арешту на майно.
Наведені обставини, свідчать про відсутність підстав для накладення арешту на зазначене майно, оскільки прокурором в клопотанні не доведено, що вилучене майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Таким чином, враховуючи викладені вище обставини, слідчий суддя приходить до висновку, що органом досудового розслідування не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, а тому у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна слід відмовити.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 170, 172 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження № 0000105 від 30.09.2022 року відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її отримання.

Слідчий суддя ОСОБА_5 ОСОБА_6