справа № 699/461/16-к
провадження № 1-кп/691/13/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 рокуГородищенський районний суд Черкаської області

в складі :

судді ОСОБА_1

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4

прокурорів ОСОБА_5

ОСОБА_6

ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

представника потерпілої ОСОБА_9

потерпілого ОСОБА_10

захисника ОСОБА_11

законного представника обвинуваченого ОСОБА_12

обвинуваченого ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Городище об`єднане кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шендерівка, Корсунь-Шевченківського району, Черкаської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 289 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Городищенського районного суду Черкаської області надійшли три обвинувальні акти відносно ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 309, 2 ст. 289 КК України, які згідно ухвал Городищенського районного суду Черкаської області від 24.12.2019 року та від 03.07.2020 року були об`єднані в одне провадження.

Щодо обвинувачення ОСОБА_13 за ч.2 ст.121 КК України.

Згідно обвинувального акту № 0000462 від 03.12.2015 року, ОСОБА_13 02.12.2015 року, близько 21 години 00 хвилин, перебуваючи у спальній кімнаті будинку за місцем проживання ОСОБА_14 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , умисно, на ґрунті раптово виниклих міжособистісних неприязних відносин, в ході сварки, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 , умисно, неодноразово, наніс ОСОБА_14 тілесні ушкодження, а саме, кулаком правої руки наніс один удар в область обличчя останнього, після чого правою ногою наніс йому чергові два удари, спочатку один удар в область передпліччя правої руки та в послідуючому ще один удар в область грудної клітини потерпілого, заподіявши цьому потерпілому, небезпечні для життя тяжкі тілесні ушкодження у вигляді переломів 8-10 ребер справа, 6-8 ребер зліва, крововиливів в м`які тканини грудної клітки справа та зліва, розривів паріетальної плеври, розриви нижніх долей обох легень, одиночні рихлі крововиливи в тканину міокарда, які супроводжувалися розвитком двухстороннього гемопневмотораксу, що згідно висновку експерта від 15.01.2016 року за № 143 проведеної судово-медичної експертизи спричинили настання смерті ОСОБА_14 , труп якого виявлено о 08 годині 45 хвилин 03.12.2015 року.

В ході судового розгляду об`єднаного кримінального провадження прокурор в порядку ст. 338 КПК України, шляхом складання та подання нового обвинувального акту (зміна обвинувачення в суді), змінив обсяг пред`явленого обвинувачення за ч.2 ст. 121 КК України, в частині механізму нанесення ударів потерпілому ОСОБА_14 , від яких настала смерть останнього та підтримав його у судовому засіданні.

Суд погоджується зі зміненим обвинуваченням та вважає, що ОСОБА_13 , 02.12.2015 року, у невстановлений досудовим та судовим слідством час, але не раніше 20 години 00 хвилин, перебуваючи у спальній кімнаті будинку за місцем проживання ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з метою протиправного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_14 , умисно, наніс один удар кулаком правої руки в область обличчя останнього, від завданого удару потерпілий впав на ліжко в положення сидячи, після чого правою ногою наніс йому чергові два удари, спочатку один удар в область передпліччя правої руки та в послідуючому ще один удар в область грудної клітини потерпілого, та продовжуючи реалізацію свого прямого злочинного умислу, спрямованого на умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_14 , діючи умисно, цілеспрямовано, цілковито усвідомлюючи протиправність своїх дій та розуміючи, що шляхом завдання ударів кулаком руки в область обличчя та грудної клітини, які є життєво важливим органом людини, можливо заподіяти їй тяжкі тілесні ушкодження, передбачаючи такі наслідки свого діяння і свідомо допускаючи їх настання, використовуючи значну м`язову силу, наніс ОСОБА_14 , який продовжував перебувати в положенні сидячи на ліжку, почергово близько десяти ударів кулаками рук в область обличчя та грудної клітини останнього, спричинивши при цьому тілесні ушкодження у вигляді: тупої травми грудної клітки: переломів 8-10 ребер справа та 6-8 ребер зліва, крововиливів в м`які тканини грудної клітки справа та зліва, розривів паріетальної плерви, розривів нижніх долей обох легень, одиночних рихлих крововиливів в тканину міокарда, які супроводжувалися розвитком двухстороннього гемопневмотораксу, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя, а в даному випадку спричинили настання смерті; закритої черепно-мозкової травми: крововиливів під м`які мозкові оболонки головного мозку, крововиливів в м`які тканини голови справа, перелому кісток зовнішнього носу, забійних ран, саден та синців голови, крововиливів слизових оболонок обох губ, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень; тупої травми шиї: перелому правої пластинки щитовидного хряща, перелому під`язикової кістки, крововиливів в м`які тканини шиї, які не є небезпечними для життя, у живих осіб спричиняють тривалий розлад здоров`я і по цих критеріях мають ознаки ушкоджень середньої тяжкості.

В результаті заподіяних вказаних тілесних ушкоджень, відповідно до висновку експерта №143 від 15.01.2016 року, смерть ОСОБА_14 настала від дихальної недостатності, яка розвинулася внаслідок двухстороннього гемопневмотораксу, що став наслідком тупої травми грудної клітки, про що свідчать переломи 8-10 ребер справа та 6-8 ребер зліва, крововиливи в м`які тканини грудної клітки справа та зліва, розривів паріетальної плеври, розриви нижніх долей обох легень, одиночні рихлі крововиливи в тканину міокарда, наявність в обох плевральних порожнинах вільного газу та по 500 мл. рідкої темно-червоної крові, тістувато-мясистої консистенції зменшені в розмірах легені, що піджаті до коренів, рідка темно-червона кров в порожнинах серця і в великих судинах, крапкові темно-червоні крововиливи на поверхні легень, набряк головного мозку.

Тобто, ОСОБА_13 скоїв кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 121 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Будучи допитаним судом, обвинувачений ОСОБА_13 винним себе у скоєні вказаного кримінального правопорушення, не визнав та пояснив, що 02.12.2015 року, близько 20 години він, по проханню ОСОБА_15 , в якої зникла консервація та мотор, зайшов до домоволодіння по АДРЕСА_3 , де проживав ОСОБА_16 , якого він знав все своє життя та ОСОБА_14 , якого вигнала з дому власна сестра. До них він пішов в спокійному стані, не був агресивно налаштований, з метою поговорити, щоб ті повернули речі, що викрали у ОСОБА_17 . Він постукав у дерев`яне вікно, в якому щось лопнуло. Одразу, вийшов ОСОБА_16 , який був в нетверезому стані та відкрив двері. Він запитав, де ОСОБА_14 , на що ОСОБА_16 запросив його до будинку, де було близько 5 кімнат. В кімнаті, де стояло два ліжка, знаходився ОСОБА_14 , який побачивши його злякався та дістав з під ліжка сокиру. ОСОБА_16 в цей час знаходився позаду нього. Він не спілкувався з ОСОБА_14 , оскільки той відразу кинувся на нього з сокирою. Він не погрожував йому, а ОСОБА_16 , пройшовши повз нього, сів на ліжку і бачив, як ОСОБА_14 кинувся на нього з сокирою. ОСОБА_14 , підвівшись з ліжка, замахнувся один раз на нього сокирою, яку він у нього з рук вибив. Перший удар він наніс в обличчя, після якого ОСОБА_14 присів на ліжко. Потім він наніс ще один удар ногою по передпліччю. Він був одягнутий в зимові кросівки. В цей час ОСОБА_14 сидів. Чи на носив третій удар, не пам`ятає. Під час нанесення ударів, ОСОБА_16 сидів на ліжку. В голову та в грудну клітину ударів не наносив. Йшовши до них він не думав, що ОСОБА_14 кинеться на нього з сокирою, тому налякався. Сокира випала з рук ОСОБА_14 та лежала на підлозі, її може й забрав ОСОБА_16 , а він її не чіпав і в руки не брав. Удари наносив не з великою силою. ОСОБА_16 під час нанесення ним ударів ОСОБА_14 , не втручався, сидів на ліжку. В той вечір в якому стані був ОСОБА_14 , він не пам`ятає. Він був зляканий і відразу втік додому. Він не міг нанести такі тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_14 , проте з висновком експерта згідний. На даний час, в такій ситуації, він намагався б втекти з будинку ОСОБА_16 . Поліція сокиру знайшла у кімнаті навпроти. Знає, що після конфлікту з ним, до ОСОБА_16 та ОСОБА_14 , приходили ОСОБА_32 - чоловік дочки ОСОБА_16 та ОСОБА_18 , які разом ходили за спиртним, пили та затіяли бійку.

Хоча обвинувачений ОСОБА_13 своєї вини у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, не визнав, його вина підтверджується наступними, дослідженими в судовому засіданні, доказами, а саме:

- показаннями свідка ОСОБА_16 про те, що він проживає по АДРЕСА_2 одиноко, раніше з ним проживав ОСОБА_14 , близько року, після того, як останнього вигнала з дому сестра. Вони з ОСОБА_14 жили на пенсію та тимчасові підробітки. Того дня, а саме на початку грудня 2015 року, якого числа не пам`ятає, ОСОБА_14 прийшов додому, був чисто одягнутий та тверезий, приліг та дивився телевізор, а він близько 20 години, вже темно на вулиці було, пішов до магазину по цигарки, по дорозі нікого не зустрічав. Повернувшись, десь через годину додому, побачив, що двері у веранду відчинені, розбите вікно, а у кімнаті, де жив ОСОБА_14 горіло світло. Коли він зайшов до кімнати, то побачив, що ОСОБА_14 лежав напівсидячи на дивані, а над ним нахилився ОСОБА_13 та бив кулаками в обличчя та в груди близько півгодини. ОСОБА_13 наніс руками в груди ОСОБА_14 близько 10 ударів, при ньому ногами його він не бив. ОСОБА_14 не захищався. Все навколо було в крові, ОСОБА_13 його також вдарив і пішов. Сокири ні в кого він не бачив. Потім ОСОБА_14 покликав його та попросив: «переверни мене», він перевернув, та більше нічого ОСОБА_14 не говорив, нікуди не вставав, в будинок до них ніхто більше того вечора не заходив. Він роздягнувся та ліг відпочивати. Близько 5 години ранку він підійшов до ОСОБА_14 , та виявив, що той помер, після чого пішов до сусідки та попросив викликати сільського голову та поліцію;

- показаннями свідка ОСОБА_20 про те, що 02.12.2015 року, ОСОБА_13 вдень допомагав йому перевозити сіно, розгрузивши його, останній поїхав по своїх справах. Він розповів ОСОБА_13 , що в нього, зі слів ОСОБА_14 , викрав мотора ОСОБА_16 . До нього приходив ОСОБА_14 , тримаючись за бік, вже був побитий, просив сигарети. В подальшому, від своєї матері він дізнався, що ОСОБА_14 помер та біля будинку, де він проживав бачили ОСОБА_13 з матір`ю. Пізніше, він зустрічався з ОСОБА_13 , який розповідав йому, що в той день ввечері він ходив до помешкання ОСОБА_16 розібратись за викрадений мотор та вдарив раз чи два ОСОБА_14 за те, що той схопився за сокиру. Після того випадку, чутки ходили різні, зокрема і такі, що ОСОБА_14 побив колишній чоловік його племінниці;

- показаннями експерта ОСОБА_21 про те, що із ушкоджень групи «б» при тих обставинах, на які вказує обвинувачений на слідчому експерименті, може утворитись перелом кісток носу, а також супроводжуюча припухлість носу. Закрита черепно мозкова травма - це сукупність ушкоджень, та при вказаних обставинах утворитись не могла. Щодо групи «а» тілесних ушкоджень, то при вказаних обставинах, так як показує нанесення двох ударів обвинувачений, одного в руку, а саме в передпліччя та удару в грудину не могла утворитись тупа травма грудної клітки. Щодо переломів ребер на задніх бокових поверхнях, то вони могли утворитись від ударів тупим предметом прямої дії, саме в тих місцях удару, де знаходились переломи. При таких ударах, на які вказує обвинувачений ці травми утворитись не могли. Тупа травма шиї, два синці правої кисті виникли при нанесенні не менше трьох ударів. З показів свідка ОСОБА_16 , всього тілесних ушкоджень було нанесено близько 10 ударів, то в групі «б» не менше двох, один справа і один зліва великою площиною прикладання, нога у взутті не виключається. Не могла, точніше не настала, смерть ОСОБА_14 від трьох таких ударів, що зафіксовані при проведенні слідчого експерименту: від удару ногою в грудну клітку жодного тілесного ушкодження утворитись не могло, від удару по лівій руці, а саме як на відео видно в ліве передпліччя, жодного ушкодження не утворилось, а від удару в обличчя утворилось ушкодження носу, перелом кісток носу і садно спинки носа. Такі ушкодження носу, які не ускладненні кровотечею, відносно живої людини мають ознаки легких тілесних ушкоджень, але в нашому випадку дані ушкодження є компонентом черепно мозкової травми, то їх не можна виділяти як окремий елемент. Від одного удару в обличчя, в область носу, не могла утворитись ЧМТ. Від ударів по обличчю, тілесні ушкодження груп «б», «в» і «г» утворитись не могли. Удари, такі як показано на відео, як обвинувачений бив, в які частини тіла, не могли спричинити тілесні ушкодження з групи «б». Ушкодження груп «а», «б», «в» дозволяли особі, яка їх зазнала рухатись, виконувати певні дії, такі як наприклад заварювати чай з півгодини до декількох годин, при цьому відчувати біль. Смерть ОСОБА_14 настала від тупої травми грудної клітки, згідно висновку експерта № 143 за 1-2 доби до розтину трупа, який відбувався 04.12.2015 року, то це з ранку 02.12.2015 року до ранку 03.12.2015 року з 10 години до 10 години;

- показаннями потерпілої ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_14 був її братом. Спочатку, близько місяця, він жив у неї, то під Києвом 1 рік проживав, потім переїхав у с. Шендерівку в хату, яку купила їх сестра, їздив на майдан у м. Київ, і після того почав проживати у свого товариша ОСОБА_16 . Жили вони мирно, не конфліктували. Він був безробітнім, неконфліктним, спокійним, любив випити, жив на тимчасові підробітки, родичі йому допомагали речами та грошима. Їй було відомо, зі слів сестри, що ОСОБА_13 неодноразово бив брата та ОСОБА_16 , звинувачував його у крадіжці якогось мотора та горіхів. Про смерть брата їй сказала сестра ОСОБА_22 , якій зателефонував сільський голова та повідомив, що в будинку ОСОБА_23 знайшли мертвим ОСОБА_24 . На місці події вона не була. Обвинувачений прийшов «розібратись» з братом за вкрадений двигун і горіхи та побив його. Вона здійснила поховання брата разом з сестрою та братами. Матеріальна шкода, кошти в сумі 3975,00 гривень, заявлені в цивільному позові були витрачені нею особисто на поховання брата за ритуальні послуги, поминальний обід у вказану суму не входив. Моральна шкода полягає в тому, що померлий був її рідним братом, він нікому зла не робив, нікого не ображав, якщо він і вкрав той мотор і горіхи, то на це є відповідні органи - міліція, яка повинна була з`ясувати обставини. Цивільний позов підтримала, просила його задоволити;

- даними протоколу огляду трупа за участю експерта від 03.12.2015 року;

- даними протоколу огляду місця події - території приватного домоволодіння ОСОБА_16 від 14.01.2016 року, під час якого було вилучено сокиру із дерев`яним руків`ям;

- даними висновку судово-медичного експерта № 143 від 15.01.2016 року, згідно якого тілесні ушкодження, які виявлені на трупі ОСОБА_14 у вигляді: а) тупої травми грудної клітки: переломів 8-10 ребер справа та 6-8 ребер зліва, крововиливів в м`які тканини грудної клітки справа та зліва, розривів паріетальної плеври, розривів нижніх долей обох легень, одиночних рихлих крововиливів в тканину міокарда, які супроводжувались розвитком двухстороннього гемопневмотораксу, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в даному випадку спричинили настання смерті; б) закрито черепно-мозкової травми крововиливів під м`які мозкові оболонки головного мозку, крововиливів у м`які тканини голови справа, перелому кісток зовнішнього носу, забійних ран, саден та синців голови, крововиливів слизових оболонок обох губ. які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя; в) тупої травми шиї, перелому правої пластинки щитовидного хряща, перелому під`язикової кістки, крововиливів в м`які тканини шиї, які є небезпечними для життя, у живих осіб спричиняють тривалий розлад здоров`я і по цих критеріях мають ознаки ушкоджень середньої тяжкості; г) синців правої кисті, які у живих осіб не спричиняють короткочасного розладу здоров`я і по цьому критерію мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Всі вищевказані тілесні ушкодження утворились від дії тупого(их) твердого (их) предмету (ів), могли утворитись в строк вказаний в постанові. Смерть ОСОБА_14 настала від дихальної недостатності, яка розвинулась внаслідок двухстороннього гемопневмотораксу, що став наслідком тупої травми грудної клітки, про що свідчать переломи 8-10 ребер справа та 6-8 ребер зліва, крововиливів в м`які тканини грудної клітки справа та зліва, розрив паріетальної плеври, розриви нижніх долей обох легень, одиночні рихлі крововиливів в тканину міокарда, наявність в обох плевральних порожнинах вільного газу та по 500 мл. рідкої темно червоної крові, тістувато-м`ясистої консистенції зменшені в розмірах легені, що піджаті до коренів, рідка темно-червона кров в порожнинах серця і в великих судинах, крапкові темно-червоні крововиливи на поверхні легень, набряк головного мозку. Смерть ОСОБА_14 могла настати за 1-2 доби до розтину трупа. При судово-токсилогічні експертизі від трупу виявлено етиловий спирт в концентрації 1,96 проміле, що у живих осіб відноситься до середнього ступеня алкогольного сп`яніння;

- даними висновку судово-медичного експерта № 143/1 від 24.02.2016 року по факту смерті ОСОБА_14 , згідно якого тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми крововиливів під м`які мозкові оболонки головного мозку, крововиливів у м`які тканини голови справа, перелому кісток зовнішнього носу, забійних ран, саден та синців голови, крововиливів слизових оболонок обох губ, а також тілесні ушкодження у вигляді тупої травми грудної клітки, крововиливу в м`які тканини грудної клітки зліва, перелом 6-8 ребер зліва утворились строком приблизно від 30-40 хвилин до кількох годин до настання смерті. Тілесні ушкодження у вигляді тупої травми грудної клітки, переломів 8-10 ребер справа, крововиливів в м`які тканини грудної клітки справа, розривів паріетальної плеври, розривів нижніх долей обох легень, одиночних рихлих крововиливів в тканину міокарда та тупої травми шиї, перелому правої пластинки щитовидного хряща, перелому під`язикової кістки, крововиливів в м`які тканини шиї утворились не більше, як за 30-60 хвилин до настання смерті; даними висновку слово-медичної експертизи трупу ОСОБА_14 : тілесні ушкодження у вигляді синців правої кисті утворились не більше як за 2-3 доби до настання смерті; тілесні ушкодження у вигляді тупої травми грудної клітки, переломів 8-10 ребер справа та 6-8 ребер зліва, крововиливів в м`які тканини грудної клітки справа та зліва, розривів паріетальної плеври, розривів нижніх долей обох легень, одиночних рихлих крововиливів в тканину міокарда, які супроводжувались розвитком двухстороннього гемопневмотораксу не могли утворитись в результаті удару ногою в область передпліччя правої руки або в результаті одного удару ногою в область грудної клітки; тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми крововиливів під м`які мозкові оболонки головного мозку, крововиливів у м`які тканини голови справа, перелому кісток зовнішнього носу, забійних ран, саден та синців голови, крововиливів слизових оболонок обох губ не могли утворитись в результаті одного удару кулаком в область обличчя потерпілому; тілесні ушкодження у вигляді тупої травми шиї перелому правої пластинки щитовидного хряща, перелому під`язикової кістки, крововиливів в м`які тканини шиї, синців правої кисті не могли утворитись внаслідок одного удару кулаком в область обличчя та двох ударів ногою в область передпліччя правої руки та в область грудної клітки потерпілого; виявлені у ОСОБА_14 тілесні ушкодження утворились від великої кількості дії травмуючи предмету(ів) - близько десятка разів, але вказати цю кількість точно не можливо, так як деякі ушкодження нашаровуються одне на одного та зливаються між собою. Послідовність утворення наступна: спочатку утворилась група ушкоджень у вигляді закритої черепно-мозкової травми та тупої травми грудної клітки у вигляді переломів ребер зліва і крововиливу в м`які тканини грудної клітки зліва, а вже потім група тілесних ушкоджень у вигляді тупої травми грудної клітки: переломів 8-10 ребер справа та 6-8 ребер зліва, крововиливів в м`які тканини грудної клітки справа та зліва, розривів паріетальної плеври, розривів нижніх долей обох легень, одиночних рихлих крововиливів в тканину міокарда та ушкодження у вигляді тупої травми шиї. Після отримання тілесних ушкоджень потерпілий міг виконувати активні дії. Ознак переміщення трупу не виявлено. Ознак, які б свідчили про зміну положення трупу, після настання смерті, не виявлено. Всі виявлені на трупі тілесні ушкодження не могли утворитись внаслідок падіння з положення стоячи.

- даними протоколів слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_13 від 14.01.2016 року та 19.02.2016 року з диском, під час якого перевірені на місці події показання підозрюваного, у ході проведення якого, крім іншого, задокументовано, що підозрюваний кулаком правої руки наніс один удар в область обличчя останнього, після чого правою ногою наніс йому чергові два удари, спочатку один удар в область передпліччя правої руки та в послідуючому ще один удар в область грудної клітини потерпілого ОСОБА_14 , що об`єктивно узгоджуються згідно з добутими відомостями про обстановку спричинення;

- даними протоколу слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_16 від 14.01.2016 року, у ході проведення якого останній показав та пояснив, як відбувались події в його помешканні по АДРЕСА_2 02.12.2015 року та яким чином обвинувачений ОСОБА_13 наносив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_14 ;

- даними акту судово-психіатричного експерта № 18 від 15.01.2016 року, згідно якого обвинувачений ОСОБА_13 на час вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення усвідомлював свої дії і керував ними та не перебував в стані фізіологічного афекту або в будь-якому іншому стані, який би міг позбавляти його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними.

При цьому, надаючи оцінку поясненням обвинуваченого, свідка ОСОБА_16 та даним встановленим згідно з протоколами слідчих експериментів, проведених за їх участю, в їх сукупності, суд вважає, що попри розбіжності в поясненнях свідка наданих у судовому засіданні та даних, установлених при проведенні з ним слідчого експерименту, він був присутнім спочатку і до кінця нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 обвинуваченим ОСОБА_13 , оскільки пояснення в цій частині щодо кількості та нанесення тілесних ушкоджень є однаковими та узгоджуються з висновками та поясненнями судово-медичного експерта.

Щодо пояснень обвинуваченого наданих останнім у судовому засіданні, то суд, враховуючи особу обвинуваченого, його процесуальну поведінку, поведінку при наданні пояснень суду, вважає що останній був нещирим та намагався ввести суд в оману з метою уникнення кримінального покарання.

Також, в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_25 , ОСОБА_26 ОСОБА_27 та ОСОБА_28 .

Свідок ОСОБА_28 пояснив, що його мати проживала по сусідству з сім`єю ОСОБА_13 та він неодноразово звертався до них з проханням допомагати матері по господарству. Його мати була лежачою близько 9 місяців та він здійснював догляд за нею. До нього зателефонував ОСОБА_26 та попросив зайти, коли він прийшов, то побачив там слідчого, який пояснив, що збирає характеристику з місця проживання на ОСОБА_13 . На що він повідомив, що ОСОБА_13 «хлопець як хлопець», з ким навчався та з ким спілкувався він не знає, оскільки особисто звертався лише до його батьків за допомогою по господарству. Він підписався на тих документах, які дав слідчий. В подальшому почув від голови сільської ради, що була бійка та найшли померлого чоловіка, чи був там, чи ні ОСОБА_13 він не знає.

Свідок ОСОБА_25 пояснив, що обвинувачений є його сином. ОСОБА_14 він знав, і ніяких відносин у нього з його сином не було. В той час він працював і місті Києві і дізнався, що його син наніс три удари ОСОБА_14 і той помер. Він приїхав 12.12.2015 року з Києва. 17.03.2016 року перебуваючи вдома побачив, як повз його двір йшов ОСОБА_30 в нетверезому стані. Він зупинив його, оскільки хотів з`ясувати у нього, що там сталось в той вечір, чи був він там, оскільки «ходили чутки», що він з іншими особами були в ОСОБА_16 , на що останній відповів, що був там і не сам, з ним був ОСОБА_31 та ОСОБА_32 , з яким проживала донька ОСОБА_16 , йому дали на 1 л. горілки, він з ОСОБА_14 пішов купив і приніс і там пиячили до самого ранку. В них там якісь гроші пропадали й була бійка до самого ранку. Через що йому сказав ОСОБА_30 , що «більше нічого не буду говорити, бо за ці слова можна загреміть». Вони всі були у будинку ОСОБА_16 , після того, як приходив туди його син ОСОБА_13 . ОСОБА_16 трохи крав, випивав, їм не раз попадало за це, не тільки ОСОБА_16 та ОСОБА_14 . Пиячив часто, як тільки з`являлись кошти. Син розповідав йому, що в той вечір прийшов до будинку ОСОБА_16 , щоб розібратись по факту крадіжки ОСОБА_14 мотора у ОСОБА_17 , постукав, а ОСОБА_14 вийшов з сокирою, та син вдарив його три рази в область голови кулаком, вихватив сокиру у нього та викинув її. В будинку був ОСОБА_16 і бачив, як син наносив 2-3 удари в область голови ОСОБА_14 . Його син ніяких насильницьких дій в селі не вчиняв. ОСОБА_26 розповідав, що ходив на уколи до тітки ОСОБА_33 і в той вечір чув, що в будинку ОСОБА_16 були люди і стояв гул, чоловік 4-5, хто саме не говорив.

Свідок ОСОБА_27 пояснила, що вона раніше працювала медсестрою, а ОСОБА_26 є її далеким сусідом та він, коли саме не пам`ятає, згідно призначення лікаря хірурга чи травматолога кожного вечора близько 20-00 години ходив до неї на уколи антибіотика «цетриаксон», а вранці він отримував укол в амбулаторії. В ОСОБА_26 була травма руки та він проходив курс лікування 3 чи 5 днів, точно вона не пам`ятає, але в той період, коли сталось вбивство, бо вона ще з ним обговорювала, хто це міг зробити.

Свідок ОСОБА_26 пояснив, що ОСОБА_13 , знає з народження, оскільки проживає по-сусідству та перебуває в дружніх відносинах з його сім`єю, він є неконфліктним, господарським. Потерпілого також він знав, вітались лише. 02.12.2015 року, близько 20 години 15 хвилин, він заходив до ОСОБА_12 , щоб випити каву, оскільки в нього дома закінчилась та бачив, що ОСОБА_13 знаходився дома та спав в кімнаті. На каву він зайшов після того, як сходив до ОСОБА_27 , яка була медсестрою, щоб отримати укол о 20 годині, бо в нього була травмована рука. Коли він виходив з двору ОСОБА_27 , то навпроти, в будинку ОСОБА_16 , сиділи на ганку і курили, було чутно голоси, там був ОСОБА_34 , ОСОБА_35 зі своїм чоловіком ОСОБА_32 , всі вони були в стані алкогольного сп`яніння. Пізніше зі слів самого ОСОБА_16 , він дізнався, що тої ночі 03.12.2015 року близько 4 години ранку ОСОБА_24 ходив по горілку та були в нього дочка зі своїм чоловіком. Також те саме йому говорив і ОСОБА_37 . Ще він був запрошений в якості понятого при приведенні слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_13 , другим понятим був ОСОБА_38 , там був адвокат, експерт, проводилась відеозйомка, ОСОБА_13 розповідав, як наносив удари ОСОБА_14 , один кулаком в голову та два ногою в плече. ОСОБА_13 все показував вільно, при цьому складався протокол, з яким він знайомився та підписував.

Суд, надаючи оцінку цим доказам, критично оцінює їх та не бере до уваги з наступних причин. Так, свідок ОСОБА_25 є рідним батьком обвинуваченого, а свідки ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 є близькими знайомими та товаришували із сім`єю обвинуваченого та, на думку суду, є особами заінтересованими в результатах розгляду справи, а тому з метою виправдання обвинуваченого, надали пояснення, в яких висловили припущення щодо причетності до вчиненого злочину інших осіб, які не узгоджуються із зібраними у справі іншими доказами. Крім того, пояснення свідка ОСОБА_28 ніякої доказової бази в даному кримінальному провадженні не несуть.

Ухвалюючи вирок, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального правопорушення, керуючись законом, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, відповідно до ст. 94 КПК України, суд приходить до висновку, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_13 мало місце.

Оскільки, ОСОБА_13 , наніс умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, суд кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 121 КК України.

Призначаючи вид та розмір покарання, суд враховує:

- приписи ст. 50 КК України щодо того, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення злочинів як засудженими, так і іншими особами;

- вимоги ст. 8 Конституції України, згідно якої в Україні діє принцип верховенства права;

- загальні засади призначення покарання, закріплені в ст. 65 КК України;

- засади призначення покарання неповнолітньому, закріплені в ст.103 КК України;

- роз`яснення, наведені в п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» щодо реалізації принципу законності, справедливості та індивідуалізації покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного;

- практику ЄСПЛ, зокрема рішення «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року про те, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає співмірним.

Керуючись вище наведеним, суд вважає, що покарання ОСОБА_13 , слід призначити у межах установлених у санкції ч. 2 ст. 121 КК України, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого правопорушення (злочину), який законодавцем, згідно ст. 12 КК України, віднесений до тяжких злочинів, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_13 , згідно ст.66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_13 , згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Суд, враховуючи зазначені обставини в їх сукупності, бере до уваги те, що ОСОБА_13 вину у скоєному не визнав, раніше не судимий, його характеристику, думку потерпілої, дійшов до висновку, що необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень ОСОБА_13 за вчинений злочин, передбачений ч.2 ст.121 КК України слід призначити покарання у виді позбавлення волі з врахуванням приписів ст.102 КК України.

Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 2 ст. 121 КК України, 02.12.2015 року, тобто, на день вчинення кримінального правопорушення був неповнолітнім.

Санкція ч. 2 ст. 121 КК України передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до десяти років.

Згідно зі ст. 12 КК України, тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

У відповідності до ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло, зокрема, десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.

У відповідності до ст. 106 КК України, звільнення від кримінальної відповідальності та відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності до осіб, які вчинили кримінальне правопорушення у віці до вісімнадцяти років, застосовується відповідно до статей 49 та 80 цього Кодексу з урахуванням положень, передбачених цією статтею, зокрема, сім років - у разі вчинення тяжкого злочину.

Матеріали справи не містять у собі відомостей про те, що строк давності, встановлений ст. 49 КК України будь-яким чином призупинявся або переривався.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно ч. 8 ст. 284 КПК України, закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Строки давності притягнення ОСОБА_13 до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КК України становлять сім років і закінчилися 03.12.2022 року - до постановлення відносно нього вироку.

Згідно вимог Закону України про кримінальну відповідальність (ст. 74 КК України), лише у випадку, коли особа заперечує проти закриття справи з нереабілітуючих підстав, якою є і закінчення строків давності, суд, за наявності до того підстав, визнає особу винною, ухвалює обвинувальний вирок і звільняє її від покарання, керуючись ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

З огляду на закінчення строків давності притягнення ОСОБА_13 до кримінальної відповідальності, за відсутності під час судового розгляду клопотань сторони захисту чи прокурора про звільнення ОСОБА_13 від кримінальної відповідальності, суд вважає можливим звільнити ОСОБА_13 за даним обвинуваченням тільки від призначеного покарання.

Згідно ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Щодо цивільного позову потерпілої ОСОБА_39 про відшкодування спричиненої матеріальної шкоди у сумі 3975 гривень та моральної шкоди у сумі 50000,00 гривень, то, суд вважає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Враховуючи вищенаведені норми закону та у відповідності до вимог кримінально-процесуального закону та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у постанові від 31 березня 1989 р. № 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», суд вважає, що цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди в сумі 3975 гривень підлягає до часткового задоволення. Так, витрати потерпілої (цивільного позивача) пов`язані з похованням брата, які підтверджені товарним чеком ПП ОСОБА_40 від 04.12.2015 року на суму 3175 гривень, підлягають відшкодуванню шляхом стягнення з обвинуваченого (цивільного відповідача), оскільки підтверджені належним доказом. Витрати потерпілої у розмірі 800 гривень на оплату копачам за копання ями для поховання, до задоволення не підлягають, оскільки ніякими доказами не підтверджені, про що зазначає і сама позивач у своїй позовній заяві.

Щодо цивільного позову потерпілої ОСОБА_39 про відшкодування спричиненої моральної шкоди у сумі 50000,00 гривень, то, відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань потерпілого, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру грошового відшкодування, враховуються вимоги розумності і справедливості. Виходячи з матеріалів справи та враховуючи пояснення потерпілої, суд вважає, що вона не обґрунтувала та не підтвердила належними доказами те, що їй обвинуваченим спричинена моральна шкода, розумне, справедливе та виважене відшкодування якої, в грошовому еквіваленті, відповідало б сумі в 50000,00 гривень.

Таким чином, суд, беручи до уваги особу потерпілої, обставини справи, особу обвинуваченого, приходить до висновку, що грошове відшкодування моральної шкоди в розмірі 50000,00 гривень не відповідає принципам розумності та справедливості, характеру і обсягу страждань, яких зазнала потерпіла, а є завищеним та не підтвердженим належними доказами, а тому вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди в сумі 40000 гривень 00 копійок.

Згідно цивільного позову, позивач ОСОБА_39 , посилаючись на приписи ст.ст.118, 124 КПК України, просить стягнути з відповідача ОСОБА_13 на її користь процесуальні витрати - витрати на правову допомогу адвоката у кримінальному провадженні у розмірі 2000,00 гривень.

Відповідно до ст. 118 КПК України, процесуальні витрати, зокрема, складаються із витрат на правову допомогу.

Згідно ч.1 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Відповідно до договору № 11/2016 від 21.03.2016 року про надання правової допомоги, ОСОБА_39 (клієнт) доручила, а адвокат ОСОБА_9 (адвокат) прийняла на себе доручення клієнта на представництво її інтересів як потерпілої і цивільного позивача під час судового провадження у кримінальному провадженні № 0000462 від 03.12.2015 року відносно ОСОБА_13 за ч.2 ст.121 КК України, в зв`язку з чим клієнт зобов`язався виплатити адвокату гонорар за надання юридичних послуг представника.

В підтвердження понесених витрат на правову допомогу, потерпіла ОСОБА_39 додала до позовної заяви квитанцію від 21.03.2016 року, згідно якої вона за надання правової допомоги, сплатила адвокату ОСОБА_9 2000,00 гривень. Зазначена квитанція без номеру та не має печатки адвоката, що на думку суду є неналежним доказом.

За наведених вище обставин, суд не вбачає правових підстав на відшкодування потерпілій витрат на правову допомогу в порядку ст.ст.118, 124 КПК України, надану їй представником в кримінальному процесі.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Цивільний позивач ОСОБА_39 та її представник не надали суду детальний опис робіт (наданих послуг) із зазначенням затраченого часу на їх виконання та вартості, які б в сумі склали 2000,00 гривень.

Враховуючи викладене, за відсутності належних доказів щодо понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд прийшов до висновку про відмову у їх стягненні.

Таким чином, цивільний позов підлягає до часткового задоволення, а саме: 3175 гривень 00 копійок у відшкодування матеріальної шкоди та 40000 гривень 00 копійок - у відшкодування моральної шкоди.

Прийнявши рішення щодо розгляду цивільного позову в даному кримінальному провадженні, суд виходив з наступного.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання та, у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КК України підстав і відсутності заперечень з боку обвинуваченого, закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності. Відповідне рішення судом приймається у формі ухвали.

Якщо ж обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. У цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання та на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України може звільнити засудженого саме від покарання, а не від кримінальної відповідальності.

При цьому за змістом ст. 129 КПК України суд наділений правом вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру. Тому у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, натомість може бути розглянутий в порядку цивільного судочинства.

Наведене вище повністю узгоджується з правовою позицією ВС висловленою в постанові від 15.01.2019 року у справі № 185/442/16-к (провадження № 51-7731км18). Аналогічну правову позицію Верховний Суд висловив у постановах від 24.05.2018 року у справі № 531/2332/14-к (провадження № 51-3007км18), від 16.08.2021 року у справі № 644/7193/17 (провадження № 51-2271км21), від 10.01.2022 року у справі № 661/2681/18 (провадження № 51-4505км21).

Враховуючи вищенаведене та те, що суд в даному кримінальному провадженні в частині обвинувачення ОСОБА_13 за ч.2 ст.121 КК України ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання та на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України прийняв рішення звільнити останнього саме від покарання, а не від кримінальної відповідальності, суд вважає, що для вирішення цивільного позову в даному кримінальному провадженні ніяких перешкод не існувало.

Речові докази: спортивні кросівки чорного кольору, чоловічі штани сірого кольору, чоловічу зимову куртку синього кольору, які передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Корсунь-Шевченківського ВП Звенигородського ВП ГУ НП в Черкаській області, суд вважає за необхідне повернути ОСОБА_13 за належністю.

Речові докази: три сліди папілярних узорів, слід взуття, ганчірку з плямами бурого кольору, мікронакладення, зрізи нігтів, зразки волосся та дактилокарту ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , змив крові з дверей на марлевому тампоні, слід низу взуття на полімерній частині підлоги (дані сліди поміщені до сейф пакету № 1782299), чоловічі спортивні штани чорного кольору, чоловічий светр тілесного кольору, зимову чоловічу куртку чорного кольору, сокиру, які передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Корсунь-Шевченківського ВП Звенигородського ВП ГУ НП в Черкаській області, суд вважає за необхідне знищити.

Процесуальні витрати відсутні.

Щодо обвинувачення за ч.1 ст.309 КК України.

Крім того, ОСОБА_13 , 30.09.2019 року у вечірній час, точного часу досудовим та судовим слідством встановити не представилось можливим, перебуваючи між населеними пунктами Корсунь-Шевченківського району - с. Шендерівка та смт Стеблів, виявив пакунок з вмістом рослин зовні схожих на рослини коноплі, чим незаконно, умисно, придбав їх поклавши його до власного рюкзака, чим здійснив незаконне придбання наркотичного засобу, та в подальшому, усвідомлюючи, що знайдена речовина є наркотичною та її вільний обіг заборонено законом, без передбаченого законом дозволу, умисно зберігав при собі для власних потреб без мети збуту до 01.10.2019 року, коли під час спілкування з поліцейськими добровільно видав вказаний наркотичний засіб, який згідно висновку експерта № 2/1975 від 29.10.2019 року є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабіс, загальною масою 34,97 грам.

Таким чином, ОСОБА_13 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 309 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є незаконне придбання, зберігання наркотичного засобу без мети збуту.

Будучи допитаним судом, обвинувачений ОСОБА_13 винним себе у скоєні вказаного кримінального правопорушення, в якому йому було повідомлено про підозру, не визнав та пояснив, що у вересні 2019 року їхав на велосипеді до друзів в с. Стеблів, ближче до села на лавці знайшов рюкзак через плече, не заглядав що там було, оскільки на вулиці було темно, забрав його та поїхав далі до своїх друзів. Наркотичні речовини виявила поліція, яка приїхала зразу за ним, та повідомила, що його розшукує мати. Оглянувши рюкзак поліція виявила коробку з політеленовими пакетиками зі вмістом зеленого кольору схожим на табак. Він проходив лікування від наркозалежності у м. Смілі в 2019 році, після того, як виявили працівники поліції у нього наркотичні засоби. Наполягав на поясненнях даних в судовому засіданні.

Хоча обвинувачений ОСОБА_13 своєї вини у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, не визнав, його вина підтверджується наступними, дослідженими в судовому засіданні, доказами, а саме:

- даними протоколу огляду предмету від 01.10.2019 року з ілюстративною таблицею, згідно якого оглянуто пакет з вмістом речовини зеленого кольору, в подрібненому стані, одну картонну коробку з вмістом речовини зеленого кольору, в подрібненому стані, одну полімерну коробку з вмістом речовини зеленого кольору, в подрібненому стані (сейфпакет № 1865417) один наперсток (сейфпакет № 0057853);

- даними висновку експерта №2/1974 від 29.10.2019 року з ілюстративними таблицями, згідно якого в змивах з наданого на експертизу відрізу дерев`яного корку, в який вставлено металевий наперсток з отворами виявлено особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - екстракт канабісу;

- даними висновку експерта №2/1975 від 29.10.2019 року з ілюстративними таблицями, згідно якого подрібнена речовина рослинного походження зеленого кольору, яка надана на дослідження в полімерній ємкості, полімерному пакеті та картонній коробці є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабіс. Маса наркотичного засобу в перерахунку на висушену речовину становить 6,24 г., 16.16. г. та 12,57 г., відповідно.

Оскільки, ОСОБА_13 , незаконно придбав, зберігав наркотичний засіб без мети збуту, суд кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 309 КК України.

Призначаючи вид та розмір покарання, суд враховує:

- приписи ст. 50 КК України щодо того, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення злочинів як засудженими, так і іншими особами;

- вимоги ст. 8 Конституції України, згідно якої в Україні діє принцип верховенства права;

- загальні засади призначення покарання, закріплені в ст. 65 КК України;

- засади призначення покарання неповнолітньому, закріплені в ст.103 КК України;

- роз`яснення, наведені в п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» щодо реалізації принципу законності, справедливості та індивідуалізації покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного;

- практику ЄСПЛ, зокрема рішення «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року про те, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає співмірним.

Керуючись вище наведеним, суд вважає, що покарання ОСОБА_13 , слід призначити у межах установлених у санкції ч. 1 ст. 309 КК України, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, який законодавцем, згідно ст. 12 КК України, віднесений до кримінальних проступків, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_13 , згідно ст.66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_13 , згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Суд, враховуючи зазначені обставини в їх сукупності, бере до уваги те, що ОСОБА_13 вину у скоєному не визнав, раніше не судимий, його характеристику, дійшов до висновку, що необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень ОСОБА_13 за вчинений кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.309 КК України слід призначити покарання у виді штрафу з врахуванням приписів ст.99 КК України.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_13 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст.309 КК України, 30.09.2019 року.

Санкція ч. 1 ст. 309 КК України, передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років.

У відповідності до ст. 12 КК України в редакції станом на вересень 2019 року вказане кримінальне правопорушення відносилося до злочинів невеликої тяжкості.

Згідно зі ст. 12 КК України, в редакції станом на день винесення рішення, вказане кримінальне правопорушення відноситься до кримінальних проступків, за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

У відповідності до ч. 2 ст. 4 КК України Кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

У відповідності до п.2 ч.1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло, зокрема, три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

Матеріали справи не містять у собі відомостей про те, що строк давності, встановлений ст. 49 КК України будь-яким чином призупинявся або переривався.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно ч. 8 ст. 284 КПК України, закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує.

Строки давності притягнення ОСОБА_13 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України становлять три роки і закінчилися 30.09.2022 року - до постановлення відносно нього вироку.

Згідно вимог Закону України про кримінальну відповідальність (ст. 74 КК України), лише у випадку, коли особа заперечує проти закриття справи з нереабілітуючих підстав, якою є і закінчення строків давності, суд, за наявності до того підстав, визнає особу винною, ухвалює обвинувальний вирок і звільняє її від покарання, керуючись ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

З огляду на закінчення строків давності притягнення ОСОБА_13 до кримінальної відповідальності, за відсутності під час судового розгляду клопотань сторони захисту чи прокурора про звільнення ОСОБА_13 від кримінальної відповідальності, суд вважає можливим звільнити ОСОБА_13 за даним обвинуваченням тільки від призначеного покарання.

Речові докази: подрібнену речовину рослинного походження зеленого кольору яка є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого обмежено - канабіс, дерев`яний корок в який вставлено металевий наперсток з отворами де виявлено наркотичний засіб, обіг якого обмежено - екстракт каннабісу, які передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Корсунь-Шевченківського ВП Звенигородського ВП ГУ НП в Черкаській області, суд вважає за необхідне знищити.

Щодо процесуальних витрат у сумі 1570 гривень 10 копійок за проведення експертиз, то в силу приписів ч. 2 ст. 124 КПК України, згідно якої, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта з врахуванням правового висновку, висловленого Обєднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 12.09.2022 року в справі № 203/241/17, провадження № 51-4251кмо21 про те, що якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, суд, беручи до уваги, що за цим обвинуваченням відносно ОСОБА_13 ухвалюється обвинувальний вирок і він звільняється лише від кримінального покарання, а не від кримінальної відповідальності, вважає, що їх слід стягнути з обвинуваченого.

Щодо обвинувачення ОСОБА_13 за ч.2 ст.289 КК України.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_13 , також обвинувачується в тому, що 30.10.2016 року, близько 23 години 00 години, діючи таємно, умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, проник до гаражного приміщення, яке знаходиться на території домоволодіння, що належить ОСОБА_10 , за адресою: АДРЕСА_2 , через вхідні двері, які були незамкнені, без дозволу потерпілого не маючи ні дійсного, ні уявного права на керування чи розпорядженням автомобілем ЗАЗ-110206, 1992 року випуску, який на праві власності належить ОСОБА_10 , незаконно заволодів транспортним засобом, а саме викотив з гаражного приміщення автомобіль «ЗАЗ-110206», 1992 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 , вартість якого згідно висновку експерта № 8/872 від 26.12.2019 року становить 11378,10 гривень, після чого з місця вчинення злочину зник, а транспортним засобом розпорядився на власний розсуд.

Такі дії, ОСОБА_13 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене з проникненням в приміщення.

Допитаний судом обвинувачений ОСОБА_13 винним себе у скоєні вказаного кримінального правопорушення, в якому йому було повідомлено про підозру, не визнав та пояснив, що зазвичай він ходить на рибалку, по вулиці на якій живе ОСОБА_10 і бачив, що той має автомобіль. В той день, десь о 04 годині 30 хвилин, він йшов на рибалку не повз будинок ОСОБА_10 , а іншою дорогою та побачив знайомий автомобіль, який належав ОСОБА_10 та стояв на дорозі біля поля в селі Скрипчинці, 2,5 чи 3 кілометри від його села. В автомобілі, біля якого нікого не знаходилося, були ключі, він спробував завести його, проте автомобіль не завівся, тому він вирішив піти до односельця ОСОБА_41 , оскільки в нього є трактор, попросити його, щоб той допоміг відігнати автомобіль дідові. ОСОБА_41 під`їхав трактором, завели авто з буксира і пригнали до діда, стукав до нього хвилин 10, він не вийшов, тому вони залишили авто під будинком. На наступний день, він разом з матір`ю, ходив до діда, щоб поговорити, щодо розмов про те, що він угнав автомобіль, оскільки він цього не робив. ОСОБА_43 з ним не було, так як вони з ним не товаришують, у ОСОБА_43 свої друзі, а в нього свої. Ні вдома, ні в гаражі він у ОСОБА_10 не був. Говорять в селі, що дід підключає електрострум до всіх ручок на дверях, що навіть і дружину його вбило, то він боявся туди йти.

В підтвердження інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, прокурор посилався на наступні докази, а саме:

- пояснення потерпілого ОСОБА_10 про те, що він проживає в с. Шендерівка одиноко. Має у власності автомобіль білого кольору марки ЗАЗ 110206, д.н.з. НОМЕР_1 . 31.10.2016 року, вранці вийшов на вулицю до криниці та побачив сліди від машини, вийшов на дорогу і на перехресті метрів за 60 стоїть автомобіль, схожий на його. До того, він три дні не виїжджав із двору. Коли пішов до гаража, який цегельний з металевою брамою і закривається на автоматичний замок, а бокові двері у гараж дерев`яні, побачив, що двері лише прикриті та зламаний замок. Зайшовши у гараж, він побачив, що немає його машини. Виїзні ворота на дорогу прикриті. Він відразу зателефонував голові сільської ради і розповів що сталось. Голова сільської ради і працівник сільської ради землевпорядник приїхали хвилин через 5. Він пояснив, що машина була у гаражі, а тепер ось тут стоїть. Зателефонували в поліцію і повідомили, що сталось. Поки чекали поліцію з м. Корсунь-Шевченківський, то позбирались люди, і не могли зрозуміти, як таке могло статись, оскільки вулиця у них освічується добре, на кожному стовпі висить ліхтар. Звечора світло було, а потім не стало. Він бачив що світла немає, але подумав, що можуть бути на це різні причини. Голова сільської ради, з`їздивши до щитка, з`ясував, що світло на щитку було відключено вручну. Вони, щоб викотити машину спочатку відключили світло. По приїзду поліції, вони розпитувати що і як було, та все фіксували, оглядали машину, сліди. Колеса були у багнюці, диски побиті. Вони викотили машину з двору, та метрів за 30-35 на дорозі почали заводити з буксиру. Машина передньоприводна, дорога висипана не гравієм, а відсівом, вулиця тупікова і там ніхто майже не їздить, тому видно було сліди. Передні колеса крутились рівно два метри, щоб завести із буксиру. Один сидів за кермом, інші штовхали, котилась машина по два метри, потім знову два метри, а вона не заводиться. Він п`ять раз пускав щеплення. Так він просунувся 12 метрів. Щоб її попхати треба чотири гарних міцних чоловіків. Потім вона завелась і вони поїхали. Коли працівники поліції оглянули автомобіль і сказали, що він може його забирати, проте він не заводився. До цього все справно працювало. Два працівники поліції допомогли йому заштовхати її у гараж. Він з`ясував, що не працює стартер та газорозподільне реле, також йому прийшлось міняти і резонатор і глушник. Ходили чутки по селу, а потім він з ними всіма розмовляв та з`ясував, що коли закінчився бензин і автомобіль заглох, ОСОБА_13 пішов у село, годин у три до «ОСОБА_51», щоб той його відтягнув. «Урсул» пішов подивитись, але потім сказав: «Що тут щось не чисте» і повернувся спати. Тоді обвинувачений пішов до «ОСОБА_50», а той йому сказав, що сів акумулятор і нема бензину, щоб відтягнути. «ОСОБА_50» відмовив і той пішов до ОСОБА_41 . У ОСОБА_41 є мотоблок і ОСОБА_13 умовив його допомогти. Коли приїхали до автомобіля, то ОСОБА_41 впізнав, що то автомобіль ОСОБА_10 , запитав у ОСОБА_13 , де він його взяв, ОСОБА_13 сказав, що купив. Його автомобіль всі знають, бо він ним їздив на роботу, і ОСОБА_41 , сказав, що впізнав його автомобіль. Калюжний завів свій автомобіль і поїхав на роботу. Йому відразу у вечері все це розповіли. До угону машина була справна, а зараз ні. ОСОБА_13 йому нічого не відшкодовував, навіть не намагався. Також, йому відомо, що ОСОБА_43 на третій день після того, що сталось, на уроці фізкультури розповідав, як відкриваються у нього у гаражі двері , які закриті, а які відкриті.

- показання свідка ОСОБА_45 , про те, що у жовтні 2016 року в нічний час до нього зателефонував ОСОБА_13 , який просив допомогти, витягти машину, на що він йому відмовив, оскільки у нього не було бензину та сів акумулятор. Вранці від людей він дізнався, що ОСОБА_13 угнав автомобіль. Хто йому допомагав він не знає. Після того ніяких дзвінків не було.

- показання свідка ОСОБА_46 , про те, що ОСОБА_13 та його матір знає, оскільки проживають на одній вулиці та у 2016 році, яка пора року була не пам`ятає, до неї приїхали працівники міліції та повідомили, що зі слів ОСОБА_13 , її син ОСОБА_43 , причетний до угону автомобіля у ОСОБА_10 . ЇЇ син на той час перебував на навчанні у смт. Лисянка, проживав на квартирі, що може підтвердити власниця квартири, яку він орендував. Вона ходила до матері ОСОБА_13 запитувала чому вплутують її сина, проте, та вигнала її не пояснивши нічого, а запитавши про це у ОСОБА_13 останній повідомив, що так говорити сказала його мати. ОСОБА_13 не були ніколи друзями з її сином, навіть одного разу був випадок, що він побив сина, про що повідомляли вони в міліцію.

- показання свідка ОСОБА_41 , про те, що ОСОБА_13 та ОСОБА_10 він знає, оскільки з ними є односельцями, в жовтні 2016 року близько 6 години ранку, точної дати не пам`ятає, ОСОБА_13 прийшов до нього додому, розбудив його та попросив допомогти завести машину, яку саме, чия машина не говорив, лише сказав що вона знаходиться за селом. Вони, біля семи ранку, вже було видно на дворі, разом туди поїхали, метрів за 500 від села Скрипченці, стояла таврія білого кольору, біля неї нікого не було. ОСОБА_13 нічого не розповідав, кому належить автомобіль, він знав, що ОСОБА_13 працював в охороні, то міг купити, тому він нічого й не запитував щодо власника автомобіля. Автомобіль не був запертий, ОСОБА_13 сів за кермо, ключів він не бачив, були ж напевно, він смикнув і вона завелась з буксиру. Автомобіль завівся з першого разу, був у справному стані, без видимих пошкоджень, фонарі, фари були цілі, колеса накачані. Поспішаючи на роботу, він поїхав, а ОСОБА_13 збирався їхати в сторону села Шендерівки і він більше не бачив його. Пізніше, все село говорило, що у ОСОБА_10 викрали машину, то він і здогадався, що то була саме та машина. ОСОБА_13 йому говорив, після того як приїздив дільничний, що «так получилось».

- показання свідка ОСОБА_43 про те, що він раніше товаришував з ОСОБА_13 , а потерпілого ОСОБА_10 він просто знає. В той день, в день вчинення інкримінованого ОСОБА_13 злочину, дати не пам`ятає, він був на навчанні у коледжі в смт. Лисянка, що можуть підтвердити його рідні та жінка, в якої він знімав квартиру. Коли він приїхав до батьків, то дізнався, що у ОСОБА_10 викрали автомобіль. Він не був ні свідком, ні учасником тих подій, а дізнався від своєї бабусі ОСОБА_47 , про те, що саме ОСОБА_13 викрав автомобіль. Його товариш ОСОБА_48 розповідав, як ОСОБА_13 говорив, що мало бензину було. Заперечував, що у нього була розмова з вчителем фізкультури про двері та замки у домоволодінні ОСОБА_10

- дані протоколу огляду місця події від 31.10.2016 року з фототаблицями, відповідно до якого проведено огляд місця вчинення кримінального правопорушення, а саме територію домоволодіння ОСОБА_10 , під час огляду було вилучено три сліди НПВ.

- дані висновку автотоварознавчої експертизи №8/872 від 26.12.2019 року з ілюстративною таблицею та ціновою інформацією, відповідно до якої середня ринкова ціна автомобіля марки «ЗАЗ 110206», 1992 року випуску станом на 31.10.2016 року становить 11378,10 гривень;

Надаючи оцінку зазначеним доказам, суд приходить до переконання, що прокурором не доведена причетність обвинуваченого ОСОБА_13 до вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Кваліфікуючою ознакою зазначеного кримінального правопорушення сторона обвинувачення вказала незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене з проникненням в приміщення.

Обвинувачений заперечував свою причетність до проникнення в гараж потерпілого ОСОБА_10 , та пояснював, що зазначений автомобіль він виявив на польовій дорозі між селами Шендерівка та Скрипчинці Корсунь-Шевченківського району Черкаської області. Зазначені обставини, тобто місцезнаходження автомобіля потерпілого ОСОБА_10 та дії ОСОБА_13 щодо намагання завести його двигун з метою пересування на ньому підтвердив свідок ОСОБА_41 . Інші свідки ОСОБА_43 , ОСОБА_45 та ОСОБА_46 , які були допитані в судовому засіданні, ніяких пояснень, які б підтверджували, що саме обвинувачений ОСОБА_13 незаконно заволодів автомобілем потерпілого ОСОБА_10 , шляхом проникнення до гаража останнього, суду не надали.

Потерпілий ОСОБА_10 в своїх поясненнях, посилаючись на власне «розслідування» лише припускав, що саме обвинувачений за змовою з іншими особами вчинив зазначений злочин, проте, такі його припущення не підтверджуються зібраними у справі доказами.

Письмові докази, зокрема протокол огляду місця події від 31.10.2016 року з фототаблицями та висновок автотоварознавчої експертизи №8/872 від 26.12.2019 року щодо вартості автомобіля марки «ЗАЗ 110206», 1992 року випуску станом на 31.10.2016 року, також не дають суду підстав зробити висновок, що саме обвинувачений ОСОБА_13 проник в гараж потерпілого та там незаконно заволодів його автомобілем.

Інших належних та допустимих доказів вчинення обвинуваченим ОСОБА_13 незаконного заволодіння транспортним засобом, вчиненого з проникненням в приміщення, стороною обвинувачення не надано і такі не були встановлені судом у ході розгляду даного кримінального провадження.

Тобто, з наданих стороною обвинувачення доказів, суд, поза розумним сумнівом, не може зробити однозначного висновку щодо причетності обвинуваченого ОСОБА_13 до вчинення кримінального правопорушення передбаченого саме ч. 2 ст. 289 КК України.

На думку суду, в діях обвинуваченого ОСОБА_13 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

Згідно приписів ч. 3 ст. 337 КПК України, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення.

Беручи до уваги, що зазначена норма не носить імперативного характеру, а лише надає право суду вийти за межі висунутого обвинувачення, суд в даному кримінальному провадженні вважає недоцільним скористатись наданим правом та продовжує розгляд кримінального провадження в порядку вимог ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно яких, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Згідно положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість поза розумним сумнівом.

Відповідно до п. 21 Постанови ПВС України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», виправдувальний вирок постановляється, зокрема, за недоведеністю участі підсудного у вчиненні злочину, коли факт суспільно небезпечного діяння встановлено, але досліджені судом докази виключають або не підтверджують вчинення його підсудним.

Згідно п. 23 зазначеної Постанови, всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Відповідно до п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

В силу вимог ч. 1,3 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином, суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме: верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дослідивши та оцінивши докази, надані стороною обвинувачення, в їх сукупності, приходить до висновку про те, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано безсумнівних доказів причетності обвинуваченого ОСОБА_13 до незаконного заволодіння транспортним засобом, вчиненого з проникненням в приміщення, а тому, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, необхідно визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та виправдати.

Речовий доказ автомобіль «Таврія» державний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_10 , суд вважає за необхідне повернути останньому за належністю.

Щодо процесуальних витрат у сумі 942 гривень 06 копійок за проведення судової автотоварознавчої експертизи, проведеної стороною обвинувачення на стадії досудового слідства, суд, в силу приписів ч.2 ст.124 КПК України про те, що суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта тільки у разі ухвалення обвинувального вироку, вважає, що їх слід компенсувати за рахунок Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 373, 374, 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

визнати ОСОБА_13 винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Звільнити ОСОБА_13 від призначеного покарання за ч. 2 ст. 121 КК України, на підставі ч.5 ст.74 КК України, ст.ст. 106, 49 КПК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Визнати ОСОБА_13 винним у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на час ухвалення вироку становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Звільнити ОСОБА_13 від призначеного покарання за ч. 1 ст. 309 КК України, на підставі ч.5 ст.74 КК України, ст. 49 КПК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Визнати ОСОБА_13 невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та виправдати у зв`язку з недоведеністю, що дане кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Заходи забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_13 , до вступу вироку в законну силу, не застосовувати.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 , пред`явлений у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_13 за ч.2 ст.121 КК України, задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_8 у відшкодування матеріальної шкоди 3175 (три тисячі сто сімдесят п`ять) гривень 00 копійок і у відшкодування моральної шкоди 40000 (сорок тисяч) гривень 00 копійок, а всього 43175 (сорок три тисячі сто сімдесят п`ять) гривень 00 копійок.

В іншій частині позову, відмовити.

Речові докази: спортивні кросівки чорного кольору, чоловічі штани сірого кольору, чоловічу зимову куртку синього кольору, які передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Корсунь-Шевченківського ВП Звенигородського ВП ГУ НП в Черкаській області, повернути ОСОБА_13 за належністю.

Речові докази: три сліди папілярних узорів, слід взуття, ганчірку з плямами бурого кольору, мікронакладення, зрізи нігтів, зразки волосся та дактилокарту ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , змив крові з дверей на марлевому тампоні, слід низу взуття на полімерній частині підлоги (дані сліди поміщені до сейф пакету № 1782299), чоловічі спортивні штани чорного кольору, чоловічий светр тілесного кольору, зимову чоловічу куртку чорного кольору, сокиру, які передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Корсунь-Шевченківського ВП Звенигородського ВП ГУ НП в Черкаській області, знищити.

Речові докази: подрібнену речовину рослинного походження зеленого кольору яка є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого обмежено - канабіс, дерев`яний корок в який вставлено металевий наперсток з отворами, де виявлено наркотичний засіб, обіг якого обмежено - екстракт каннабісу, які передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Корсунь-Шевченківського ВП Звенигородського ВП ГУ НП в Черкаській області, знищити.

Речовий доказ автомобіль «Таврія» державний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_10 , повернути останньому за належністю.

Стягнути з з ОСОБА_13 на користь держави процесуальні витрати у сумі 1570 гривень 10 копійок за проведення судових експертиз в кримінальному провадженні за ч.1 ст.309 КК України.

Процесуальні витрати у сумі 942 гривні 06 копійок за проведення судової експертизи в кримінальному провадженні за ч.2 ст.289 КК України, компенсувати за рахунок Державного бюджету України.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Черкаської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити ОСОБА_13 та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1