ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/1820/20 Номер провадження 11-кп/814/1293/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 24 листопада 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 січня 2020 року за №0000597, задоволено клопотання прокурора.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Красноград Харківської обл., проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не судимому,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 22 січня 2023 року, з визначенням застави в раніше обраному за ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 07 травня 2020 року розмірі - 2 497 192 гривні.

Вирішено питання про запобіжні заходи ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , судове рішення щодо яких не оскаржується.

Приймаючи таке рішення щодо ОСОБА_8 місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених п.п.1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачений може: переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, учинити інше кримінальне правопорушення, обставини й тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27 ч.3 ст.289 КК України, визначене за його вчинення покарання, особу обвинуваченого та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 24 листопада 2022 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що прокурором: не доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, щоб забезпечити його (обвинуваченого) належну процесуальну поведінку, який одружений, має: постійне місце проживання, на утриманні малолітню дитину та матір, незадовільний стан здоров`я, є інвалідом 2 групи, через це потребує щорічного стаціонарного лікування; в матеріалах провадження відсутні докази, які би підтверджували пред`явлення обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_8 ; визначений розмір застави є непомірним для обвинуваченого. Водночас ОСОБА_8 посилається на тривале здійснення місцевим судом судового розгляду кримінального провадження щодо нього.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що вона не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Ухвала місцевого суду щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ніким із учасників судового провадження не оскаржується, а тому відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині в апеляційному порядку не переглядається.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відовідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що він разом із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , діючи у складі організованої групи:

15 березня 2020 року приблизно о 02 годині з прибудинкової стоянки автомобілів по вул. Степового Фронту, 34 у м. Полтава незаконно заволоділи транспортним засобом «TOYOTA HIGHLANDER», н.з. НОМЕР_1 , чим заподіяли ОСОБА_11 майнову шкоду на суму 578 700 гривень;

21 березня 2020 року приблизно о 03 годині 10 хвилин, діючи повторно, з прибудинкової стоянки автомобілів по вул. Великотирнівській, 22-А у м. Полтава незаконно заволоділи транспортним засобом «LAND ROVER», н.з. НОМЕР_2 , чим спричинили ТОВ «АГРО ТАНДЕМ» майнову шкоду на суму 699 020 гривень 80 копійок;

31 березня 2020 року приблизно о 02 годині, діючи повторно, з прибудинкової стоянки автомобілів по вул. О. Бідного, 16 у м. Полтава незаконно заволоділи транспортним засобом «LAND ROVER», н.з. НОМЕР_3 , чим заподіяли ОСОБА_12 майнову шкоду на суму 1 017 510 гривень;

09 квітня 2020 року приблизно о 03 годині 10 хвилин, діючи повторно, з площадки для автомобілів по вул. Сакко, 73-Б у м. Полтава незаконно заволоділи транспортним засобом «TOYOTA LAND CRUISER», н.з. НОМЕР_4 , чим спричинили ОСОБА_13 майнову шкоду на суму 780 661 гривню 23 копійки.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, оцінив у сукупності обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, передбачені ст.ст.177, 183, 197, 199 та 331 КПК України, та продовжив ОСОБА_8 зазначений запобіжний захід.

Сама ж необхідність застосування обвинуваченому запобіжного заходу в апеляційній скарзі не оспорюється.

Разом з цим, під час вирішення клопотання прокурора місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які не зменшились, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_8 може: переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, учинити інше кримінальне правопорушення.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Ризиком же в контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Так, про наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_8 може перешкоджати здійсненню кримінального провадження, в тому числі шляхом переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, свідчить і те, що він обвинувачується у вчиненні 4 епізодів особливо тяжкого злочину проти безпеки руху, експлуатації транспорту та власності у співучасті в складі організованої групи, що є надзвичайно небезпечною формою організованої злочинної діяльності.

Окрім того, значна тривалість часу, протягом якого відповідно до обвинувального акта вчинялися інкриміновані злочинні дії з високим ступенем організованості співучасників, дає підстави стверджувати про наявність ризику вчинення ОСОБА_8 іншого кримінального правопорушення.

Розглядаючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченог під вартою, суд першої інстанції врахував і тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 в разі визнання винуватим - до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, те, що обвинувачений до затримання не працював, його вік, репутацію, майновий і сімейний стан.

Обвинувачений хоча в силу ст.89 КК України вважається не судимим, між тим раніше притягувався до кримінальної відповідальності, та з огляду на відсутність у ОСОБА_8 законних джерел доходу доводи апеляційної скарги про наявність у нього утриманців є непереконливими.

Колегія суддів ураховує те, що обвинувачений має певні соціальні зв`язки з родиною, однак вказані відомості не спростовують висновки суду першої інстанції про неможливість запобігти наведеним вище ризикам у разі незастосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Даних же (медичних висновків) про неможливість перебування ОСОБА_8 під вартою перевіркою матеріалів провадження не встановлено. Не надано відповідних відомостей про це стороною захисту й під час провадження в суді апеляційної інстанції. Водночас, згідно зі ст.49 Конституції України обвинувачений не обмежений у реалізації права на охорону здоров`я шляхом звернення за медичною допомогою до адміністрації установи, в якій він утримується.

Так, відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ряду таких, що зменшились і не змінились ризиків, передбачених п.п.1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, обставини інкримінованих ОСОБА_8 4 епізодів особливо тяжкого злочину в складі організованої групи, що мають виняткову суспільну небезпеку, дані про особу обвинуваченого, на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 , що виключає можливість обрання останньому більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й домашнього арешту, як просить апелянт.

За практикою Європейського суду з прав людини розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в певному розмірі за своєю ефективністю забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігання ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, повинен бути еквівалентним рівню виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, в рішенні по справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року Європейський суд з прав людини наголосив, що, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Одночасно продовживши ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України визначив заставу обвинуваченому в раніше обраному під час досудового розслідування розмірі - 2 497 192 гривні, як альтернативний запобіжний захід. З таким висновком погоджується і колегія суддів, оскільки з урахуванням обставин інкримінованого ОСОБА_8 особливо тяжкого злочину у співучасті з іншими особами, який продовжувався тривалий час і предметом якого було майно в надзвичайно великому розмірі на загальну суму 3 075 892 гривні 03 копійки, сукупності даних про особу обвинуваченого, доведеності таких, що не зменшились ризиків, передбачених п.п. 1, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, раніше визначений ОСОБА_8 розмір застави є справедливою альтернативою запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою, здатен забезпечити виконання обвинуваченим покладених на них обов`язків та в порядку абз.5 ч.5 ст.182 КПК України правомірно виходить за межі, передбачені п.3 ч.5 ст.182 КПК України.

Суд апеляційної інстанції враховує тривалий термін тримання під вартою ОСОБА_8 , проте судовий розгляд до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою наразі неможливо завершити, а застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти встановленим вище ризикам.

Між тим, колегія суддів, з огляду на положення ст.28, ч.1 ст.318 КПК України й ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод уважає за необхідне звернути увагу місцевого суду на дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжиття заходів щодо дотримання наведених вище вимог міжнародного та національного законодавства.

З огляду на викладене вище, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 24 листопада 2022 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4