Єд. унік. № 243/2111/22
Провадження № 1-кп/243/515/2022
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2022 року

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні за допомогою єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує функціонування електронного судочинства в Україні в режимі відеоконференції кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гайсин Вінницької області, громадянина України, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, молодшого сержанта, командира 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.405 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 скоїв кримінальне правопорушення при наступних обставинах.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан.
Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14 березня 2022 року № 2119-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 22 травня 2022 року № 2263-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01 березня 2022 року за № 2 молодшого сержанта ОСОБА_5 призначено на посаду командира 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти вказаної військової частини, зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення.
Разом з молодшим сержантом ОСОБА_5 у вказаній військовій частині проходить службу підполковник ОСОБА_6 , якого відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28 лютого 2022 року № 1 призначено на посаду начальника штабу першого заступника командира вказаної військової частини, зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення.
Відповідно до п. п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», які визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни та забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, визначає види військової служби, що включають в себе військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.
Згідно з положеннями ст. ст. 3, 28, 29, 68 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню. Кожна людина має право на особисту недоторканість та кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та Законів України, не посягати на права та свободи, честь і гідність інших людей.
Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, молодший сержант ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших військовослужбовців від негідних вчинків.
Статтями 29 і 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.
Положеннями статті 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.
Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звання підполковника належить до старшого офіцерського складу, звання молодшого сержанта належить до молодшого сержантського і старшинського складу.
Відповідно до статті 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України за своїми військовими званнями начальниками є майори, капітани 3 рангу, підполковники, капітани 2 рангу - для військовослужбовців рядового, молодшого сержантського і старшинського складу, молодшого офіцерського складу.
Крім цього, відповідно до статті 68 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України начальник штабу окремого батальйону підпорядковується командирові окремого батальйону і є прямим начальником усього особового складу окремого батальйону.
Відповідно до вимог ст.ст. 29-32, 68 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України підполковник ОСОБА_6 є начальником за посадою та військовим званням для молодшого сержанта ОСОБА_5 .
Згідно зі ст. 125 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, командир відділення в мирний і воєнний час відповідає за успішне виконання відділенням завдань за призначенням, навчання і виховання військовослужбовців відділення, їх військову дисципліну, морально-психологічний стан, охайний зовнішній вигляд, стройову та фізичну підготовку, правильне зберігання, експлуатацію і утримання в належному стані озброєння, техніки та іншого майна відділення.
Командир відділення підпорядковується командиру взводу та головному сержантові взводу і є безпосереднім начальником особового складу відділення.
Статтями 1 і 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, виявляти повагу до командирів, бути ввічливими і додержуватися військового етикету, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців певні обов`язки, зокрема, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, додержуватися правил ввічливості й поведінки військовослужбовців.
Статтею 28 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в:
- наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця;
- наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази;

- забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.
Відповідно до вимог статті 20 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці під час виконання службових обов`язків мають право застосовувати заходи фізичного впливу, а також носити, зберігати та застосовувати спеціальні засоби, зброю в порядку, встановленому законодавством.
Згідно з статтею 21 Статуту внутрішньої служби застосування заходів фізичного впливу, спеціальних засобів та зброї допускається, якщо інші заходи виявилися неефективними або якщо через обставини застосування інших заходів є неможливим.
Застосуванню зброї, за винятком випадків раптового нападу, нападу із застосуванням бойової техніки, транспортних засобів, літальних апаратів, морських і річкових суден, втечі з-під варти зі зброєю або за допомогою транспортних засобів під час руху, повинно передувати попередження про намір застосовувати зброю і постріл угору.
У разі застосування і використання зброї військовослужбовець зобов`язаний вжити всіх заходів для того, щоб не було завдано шкоди стороннім особам.
Статтею 22 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що військовослужбовці мають право застосовувати спеціальні засоби, засоби фізичного впливу та зброю особисто або у складі підрозділу:
для захисту свого здоров`я і життя, а також здоров`я і життя інших військовослужбовців і цивільних осіб від нападу, якщо іншими способами й засобами захистити їх у даній ситуації неможливо;
для затримання особи, яку застали при вчиненні тяжкого злочину та яка намагається втекти або яка чинить збройний опір, намагається втекти з-під варти, а також для затримання озброєної особи, яка загрожує застосуванням зброї та інших засобів, що становить загрозу для життя і здоров`я військовослужбовця чи інших осіб;
для відбиття нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, а також для звільнення цих об`єктів у разі захоплення;
у разі спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою, якщо іншими способами і засобами неможливо припинити цю спробу.
Разом з тим, молодший сержант ОСОБА_5 , у порушення вимог вищевказаного законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, вчинив злочин проти встановленого порядку несення військової служби за наступних обставин.
Так, у зв`язку з виконанням завдань за призначенням, пов`язаних із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України військова частина НОМЕР_1 виконує завдання за призначенням на території Донецької області.
30 липня 2022 року близько 12 годин молодший сержант ОСОБА_5 перебував за місцем тимчасової дислокації тилового пункту управління військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 та знаходився поблизу приміщення штабу вказаної військової частини. У цей час, повз молодшого сержанта ОСОБА_5 проходив начальник штабу перший заступник командира військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_6 , яким здійснювався плановий обхід території тимчасової дислокації тилового пункту управління військової частини НОМЕР_1 . Побачивши підполковника ОСОБА_6 молодший сержант ОСОБА_5 висловив своє невдоволення останньому щодо позбавлення його частини грошового забезпечення військовослужбовця за порушення військової дисципліни. В ході спілкування молодшого сержанта ОСОБА_5 та підполковника ОСОБА_6 останнім було зроблено припущення щодо перебування молодшого сержанта ОСОБА_5 у стані алкогольного сп`яніння та наказано командиру 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 організувати огляд молодшого сержанта ОСОБА_5 на стан алкогольного сп`яніння у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 у АДРЕСА_3 .

В подальшому, молодший сержант ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період і проходячи її на посаді командира 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , 30 липня 2022 року близько 12 години, перебуваючи у місці тимчасової дислокації тилового пункту управління військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , в порушення вимог ст.ст. 3, 17, 28, 29, 65, 68 Конституції України, п.п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 28-33, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, будучи невдоволеним виконанням обов`язків з військової служби своїм начальником за посадою та військовим званням начальником штабу першим заступником командира військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_6 , вчинив погрозу вбивством щодо начальника ОСОБА_6 , що виразилась в тому, що ОСОБА_5 , тримаючи в руках ввірену йому для службового користування зброю автомат АК-74 заводський номер НОМЕР_2 , під`єднав при цьому до автомату магазин із 30 патронами калібру 5,45 мм до вказаного автомату, енергійно відвів раму затвору назад до упору та відпустивши її, дослав патрон калібру 5,45 мм до патроннику та, тримаючи в руках готову до застосування зброю, направив її в бік підполковника ОСОБА_6

09.09.2022 року, під час досудового розслідування даного кримінального провадження, прокурор Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000475 від 30 липня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України, з одного боку, та обвинувачений у цьому провадженні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з іншого боку, на підставі ст.ст. 468-470, 472 КПК України, у приміщенні службового кабінету гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_4 , за участю захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 , уклали угоду про визнання винуватості.
Відповідно до умов вищезазначеної угоди, прокурор та обвинувачений за спільною ініціативою та обопільною згодою відповідно до ст.ст. 468, 469, 472 КПК України уклали дану угоду про визнання винуватості, в якій виклали формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію за ч. 4 ст. 405 КК України, яка ніким не оспорюється, зазначили істотні обставини для даного кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України, під час досудового розслідування щиро покаявся у скоєному кримінальному праовпорушенні.
Під час досудового розслідування та судового провадження зобов`язався: беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України; щиро каятися; у разі затвердження угоди про визнання винуватості, виконати призначене покарання.
Прокурор та обвинувачений узгодили покарання з урахуванням положень ст. 69 КК України, та погодились на призначення покарання ОСОБА_5 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 405 КК України, у вигляді одного року позбавлення волі.
Крім того сторони дійшли згоди на на підставі ст. 62 КК України замінити основне покарання ОСОБА_5 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 405 КК України, у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік на тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців строком на строком на 1 (один) рік та на підставі ст. 54 КК України за вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України, як додаткове покарання позбавити ОСОБА_5 військового звання «молодший сержант».

Прокурор ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання, вказавши, що при її укладенні були дотримані вимоги Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 також просив вказану угоду затвердити і призначити йому узгоджену міру покарання. Пояснив, що угода укладена добровільно, він повністю розуміє права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, норми ч.4 ст.474 КПК України, беззастережно визнає себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.405 КК України.
Захисник ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні підтримав зазначену угоду про визнання винуватості, просив її затвердити, зазначивши, що угода укладена добровільно, в його присутності та відповідає вимогам, встановленим нормами Кримінального процесуального кодексу України.
Розглядаючи в порядку п.1 ч.3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, суд, заслухавши думку прокурора обвинуваченого та його захисника, приходить до наступного висновку.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Відповідно до п.1 ч.4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.
При перевірці угоди про визнання винуватості на відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, судом встановлено, що угода у повному обсязі відповідає вимогам вказаного законодавства, дії ОСОБА_5 вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 405 КК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, відсутні будь-які підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, обвинувачений спроможний виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, узгоджене покарання з урахуванням правил ст. 69 КК України, відповідає загальним засадам призначення покарання та фактичним обставинам у справі, так само і заміна покарання у вигляді позбавлення волі в порядку ст.. 62 КК України на тримання у дисциплінарному батальйоні, не суперечить вимогам Загальної частини КК України.
Крім того судом з`ясовано, що обвинувачений повністю розуміє свої права, передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, визначені ч. 2 ст. 473 цього Кодексу, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Також суд, у відповідності до вимог ч. 6 ст. 474 КПК України, встановив та переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України.
Підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ст. 474 ч. 7 КПК України, судом не встановлено.
В судовому засіданні встановлено, що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства України, визначених ст. 65 КК України, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. В угоді відображені обставини, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого та зазначено про відсутність обставин, що його обтяжує відповідно до ст. 67 КК України.

Суд приходить до висновку, що узгоджена міра покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, а призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, відповідає вимогам ст. 69 КК України, у зв`язку з наявністю кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
У відповідності до ч.1 ст. 62 КК України суд, враховуючи обставини справи та особу ОСОБА_5 вважатиме за можливе замінити позбавлення волі на той самий строк з триманням у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.
Додаткове покарання у виді позбавлення військового звання, на думку суду відповідає змісту ст. 54 КК України, згідно якого засуджена за тяжкий чи особливо тяжкий злочин особа, яка має військове, спеціальне звання, ранг, чин або кваліфікаційний клас, може бути позбавлена за вироком суду цього звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.
Аналізуючи у сукупності вище встановлені фактичні обставини, суд вважає можливим затвердити угоду про визнання винуватості та призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання з урахуванням ст. 69 КК України у виді одного року позбавлення волі, замінивши на підставі ст. 62 КК України позбавлення волі на триманням у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців на той самий строк, з позбавленням ОСОБА_7 у відповідності до ст.54 КК України військового звання «молодший сержант».
Матеріалами кримінального провадження встановлено, що 30.07.2022 року ОСОБА_5 під час досудового розслідування було затримано в порядку ст. 208 КПК України та 01.08.2022 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою; після чого вже в ході судового розгляду кримінального провадження 13.09.2022 року відносно ОСОБА_5 , було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, та в подальшому 08.11.2022 року продовжено строк дії запобіжного заходу.
Тому, відповідно до норм кримінального права, слід зарахувати ОСОБА_5 строк попереднього ув`язнення у строк покарання визначеного угодою про визнання винуватості.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України на користь держави підлягають стягненню з обвинуваченого процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення експертизи в сумі 1510 грн. 24 коп.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Цивільний позов не заявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 369-370,373,374, 475 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 09.09.2022 року між прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000475 від 30 липня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України, з одного боку, та обвинуваченим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з іншого боку, на підставі ст.ст. 468-470, 472 КПК України, у приміщенні службового кабінету гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_4 , за участю захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 .

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення ч. 4 ст. 405 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання, із застосуванням положень ст.ст. 62, 69 КК України, у виді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 1 (один) рік, з позбавленням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 військового звання «молодший сержант».

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту набрання вироком законної сили та зарахувати ОСОБА_5 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення в період з 30.07.2022 року до дня набрання вироком законної сили за правилами ч.1,5 ст. 72 КК України, із розрахунку одному дню позбавлення волі відповідає один день тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_4 , до набрання вироком законної сили, залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь держави, витрати на проведення судової експертизи зброї № СЕ -19/104-22/23217-БЛ від 09.08.2022 року в сумі 1510 грн. 24 коп.

Речові докази: автомат АК-74 заводський номер НОМЕР_2 , магазин із 30 патронами калібру 5,45 мм, після набуття вироку законної сили повернути військовій частині НОМЕР_1 на балансі якої він знаходиться.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених ч.4 ст. 394 КПК України до Дніпровського апеляційного через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Слов`янського міськрайонного суду

Донецької області ОСОБА_1