справа № 991/5599/22
провадження № 11-сс/991/448/22
слідчий суддя: ОСОБА_1
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року місто Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 01.12.2022 р. про відмову у задоволенні скарги на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінального правопорушення, -

в с т а н о в и л а:

02 грудня 2022 року на розгляд до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду надійшла зазначена апеляційна скарга (а.с. 33-36), яку того ж дня передано судді - доповідачу та призначено до розгляду (а.с. 38-39).

До початку апеляційного розгляду ОСОБА_6 подані доповнення до апеляційної скарги (а.с. 65-68).

1. Короткий зміст оскаржуваного рішення та апеляційної скарги.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ), яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення за його заявою від 10.11.2022 р.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування зазначеної ухвали та постановлення нової, про задоволення скарги ОСОБА_7 та зобов`язання уповноваженої особи НАБУ внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення за його заявою від 10.11.2022 р., а також направлення йому витягу з ЄРДР та пам`ятки про процесуальні права.

2. Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В обґрунтування апеляційної скарги та доповнень до неї ОСОБА_6 посилається на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, оскільки постановлена з істотними порушеннями вимог КПК України, зокрема: 1) слідчий суддя не забезпечив розгляд скарги за обов`язкової участі детектива, бездіяльність якого оскаржується, а тому прийняв рішення без належного дослідження факту відповідної бездіяльності; 2) при постановленні ухвали слідчий суддя необґрунтовано взяв до уваги письмові пояснення представника НАБУ, який не є детективом та не уповноважений на надання пояснень; 3) слідчий суддя вийшов за межі своїх повноважень, оскільки самостійно надав оцінку фактичним обставинам, викладеним у його заяві про вчинення кримінального правопорушення, внаслідок чого дійшов хибного висновку про відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР за його заявою. За твердженням апелянта, якщо особа порушує перед органом досудового розслідування питання про вчинення кримінального правопорушення, ініціюючи здійснення ним дій, передбачених КПК України, то навіть за умови, що результати аналізу наведених особою відомостей свідчать про відсутність ознак складу злочину, такі відомості мають бути внесені до ЄРДР з подальшим закриттям кримінального провадження на підставі ст. 284 КПК України. Відповідно, уповноважений орган не повинен здійснювати оцінку обґрунтованості заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а має лише обов`язок здійснити фіксацію наданих особою відомостей про кримінальне правопорушення.

3. Узагальнений виклад позиції учасників судового провадження.

ОСОБА_6 , належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду, не з`явився в судові засідання, призначені на 05 та 20 грудня 2022 року.

При цьому, в апеляційній скарзі міститься його клопотання про здійснення апеляційного розгляду в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку EasyCon, яке обґрунтоване посиланням на складну епідеміологічну ситуацію, що склалася в Україні внаслідок поширення короновірусної хвороби COVID-19.

Ухвалою судді-доповідача від 02.12.2022 р. у задоволенні вказаного клопотання відмовлено, оскільки чинна редакція ст. 336 КПК України не надає учасникам кримінального провадження можливості брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, а у клопотанні не зазначено, з приміщенням якого суду слід провести відеоконференцію (а.с. 38-39).

05.12.2022 року безпосередньо перед судовим засіданням ОСОБА_6 засобами електронного зв`язку повторно надіслав клопотання про проведення апеляційного розгляду в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програми Easycon. Зазначене клопотання обґрунтоване посиланням на воєнний стан та складну епідеміологічну ситуацію, що склалася в Україні, а також на положення ст. 336 КПК України, рекомендації Ради суддів України, лист Верховного Суду, та інше (а.с. 53-59).

Ухвалою колегії суддів у задоволенні вказаного клопотання відмовлено, оскільки застосування відеоконференцзв`язку з використанням інших технічних засобів, ніж визначені КПК України, допоки це питання не буде врегульоване законодавцем, можливе лише у виключних випадках - у разі неможливості через об`єктивні обставини участі особи у судовому розгляді та за умови роз`яснення учаснику провадження його процесуальних прав та обов`язків. У даному випадку ОСОБА_6 проживає в м. Києві, яке з 25.04.2022 року не вважається територією воєнних (бойових) дій та не перебуває в тимчасовій окупації, та має об`єктивну можливість взяти участь у розгляді апеляційної скарги безпосередньо або з приміщення іншого суду на території України. Крім того, у жодне судове засідання у цьому провадженні ОСОБА_6 не з`явився, його особа уповноваженим працівником суду не перевірялася, пам`ятка про процесуальні права та обов`язки йому не вручалася. Відтак, вимоги ст. 336 КПК України щодо ідентифікації особи як учасника процесу й інформування її про зміст та обсяг прав та обов`язків під час судового провадження у разі проведення судового засідання дистанційно за допомогою власних технічних засобів учасника та поза межами приміщення суду не можуть бути виконані. Отже, підстави для задоволення клопотання учасника кримінального провадження про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, тобто у спосіб, не передбачений КПК України, відсутні (а.с. 60).

За викладених обставин, колегія суддів виходить з того, що правом на участь в апеляційному розгляді ОСОБА_6 не скористався, так само, як не скористався і правом на участь в апеляційному розгляді в дистанційному судовому провадженні з приміщення іншого суду, у відповідності до вимог ст. 336 КПК України.

Представник НАБУ та прокурор САП Офісу Генерального прокурора, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, з клопотанням про відкладення судового засідання не зверталися.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, явка учасників процесу за умови їх належного повідомлення не є обов`язковою. Враховуючи, що особа, яка подала апеляційну скаргу, та інші учасники апеляційного провадження не були позбавлені можливості прибути в судове засідання, колегія суддів дійшла висновку, що їх неявка не перешкоджає судовому розгляду, а тому апеляційну скаргу розглянуто за їх відсутності.

4. Встановлені слідчим суддею обставини та мотиви оскаржуваного рішення.

Слідчим суддею встановлено, що 10.11.2022 року ОСОБА_6 направив до НАБУ заяву VYH--02 про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 364, 3641, 3652 КК України, стосовно коштів українських банків із використанням кореспондентських рахунків, відкритих в «Meinl Bank Aktiengeselschaft», вчинених Головою Національного банку України ОСОБА_8 , заступником Голови Національного банку України ОСОБА_9 , директорами-розпорядниками Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністром внутрішніх справ України ОСОБА_10 , начальниками ГСУ Міністерства внутрішніх справ України та ГСУ Національної поліції України, Головою Державної служби фінансового моніторингу України та іншими службовими особами цих державних і правоохоронних органів, які внаслідок зловживання владою або службовим становищем з метою одержання будь - якої неправомірної вигоди для себе чи іншої фізичної або юридичної особи сприяли легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом. Оскільки відомості до ЄРДР за вказаною заявою внесені не були, 17.11.2022 року ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді зі скаргою.

За результатом розгляду скарги слідчий суддя дійшов висновку про відмову у її задоволенні, оскільки у заяві ОСОБА_6 про вчинення злочину відсутні відомості, які могли б об`єктивно свідчити про ймовірність вчинення вказаними у заяві особами кримінальних (корупційних) правопорушень, а також не викладені вагомі обставини про події чи факти, існування яких обґрунтовує необхідність внесення відомостей до ЄРДР. Натомість, вказана заява містить його власну оцінку щодо дій окремих посадових осіб банківських установ, внаслідок яких незаконно виведено біля 500 млн. доларів США, та припущення про ймовірне вчинення протиправних дій особами, які зазначені у заяві, а також незгоду заявника із такими діями. При цьому, заявником не вказано, які конкретні дії чи бездіяльність вказують на зловживання з боку таких осіб чи використання наданих їм повноважень всупереч інтересам служби.

Відтак, на переконання слідчого судді, відомостей, наведених скаржником у поданій ним заяві про вчинення кримінального правопорушення, недостатньо для внесення їх до ЄРДР.

5. Мотиви суду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали апеляційного провадження, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь - якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Частиною 2 цієї статті визначено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Проте, така спрощена процедура не означає, що критерії для внесення чи невнесення відповідних відомостей до ЄРДР взагалі відсутні. Її спрощеність полягає у тому, що для перевірки наявності зазначених вище критеріїв не потрібно проводити попередню перевірку викладених у заяві відомостей, натомість, необхідно лише перевірити зміст самої заяви.

Отже, для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи причетні до його скоєння, тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами ЄРДР такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті КК України). Зазначене узгоджується із правовою позицією, висловленою у постановах Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 16.05.2019 р. у справі № 761/20985/18 та від 30.09.2021 р. у справі № 556/450/18, зокрема про те, що КПК України дійсно передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.

При цьому, положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно - небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого Особливою частиною КК України, саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення за КК України, мають бути критерієм внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Внесення відомостей до ЄРДР врегульовано Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженим наказом Генерального прокурора № 298 від 30.06.2020 р.

Відповідно до п. 1 розділу 2 зазначеного Положення, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Виходячи з наведеного, колегія суддів зазначає, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь - які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про його вчинення. Внесення до ЄРДР короткого викладу обставин, які вказують на наявні в діянні ознаки складу злочину, з одного боку, підтверджує обґрунтованість початку досудового розслідування, а з іншого - захищає особу від необґрунтованого кримінального переслідування.

Відтак, за наявності у заяві чи повідомленні об`єктивних даних (а не суто гіпотетичних чи уявних), які вказують на можливий факт вчинення певного діяння, яке має ознаки кримінального правопорушення, вони повинні бути внесені до ЄРДР.

Водночас, якщо заявник таких даних не наводить, його заява не може вважатися такою, що підлягає обов`язковій реєстрації в ЄРДР. Тобто, навіть якщо заявник стверджує про наявність ознак злочину та певну його кваліфікацію, це не означає, що подія злочину мала місце насправді та що склад кримінального правопорушення наявний, оскільки заявник може помилятися в юридичній оцінці відповідних фактів.

Отже, законодавець передбачив необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

Колегія суддів зауважує, що саме такий підхід є гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що слідчий суддя вийшов за межі своїх повноважень, оскільки самостійно надав оцінку фактичним обставинам, викладеним у його заяві про вчинення злочину, не заслуговують на увагу.

Як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_6 про вчинення злочину, останній стверджує, що окремі українські банківські установи протягом 2011-2014 років шляхом розміщення наявних в банках коштів на кореспондентських рахунках в «Меіnl Bank Aktiengeselschaft» вивели фінансові ресурси в розмірі близько 500 млн. доларів США. В подальшому, українські банки уклали з банком-нерезидентом договори відповідального зберігання, згідно з якими, в заставу іноземному банку надавалися всі суми коштів, які були на рахунках, а також нараховані відсотки та будь - які майбутні надходження на ці рахунки. Кінцевою метою таких фінансових операцій було одержання неправомірної вигоди для власників офшорних компаній, які після отримання кредитних коштів від банку-нерезидента «Меіnl Bank Aktiengeselschaft» не виконували свої кредитні зобов`язання. Внаслідок вищевказаних дій борги таких позичальників погасили українські банківські установи за рахунок коштів їх клієнтів, що призвело до визнання цих банків неплатоспроможним. ОСОБА_6 вважає себе потерпілим, оскільки є вкладником і кредитором ПАТ «Міський комерційний банк», який визнано неплатоспроможним та ліквідовано внаслідок зазначених протиправних дій, а клієнти цього банку втратили вклади на суму більше 62 млн євро. За твердженням заявника, службові особи Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства внутрішніх справ України та Національної поліції України знали про аферу з крадіжкою коштів українських банків із використанням кореспондентських рахунків, відкритих в «Меіnl Bank Aktiengeselschaft», але не вчинили жодних дій стосовно припинення цієї корупційної схеми. Відтак вважає, що в діях службових осіб цих державних органів вбачаються ознаки кримінальних правопорушень.

Натомість, з наведеного тексту не вбачається відомостей, які б свідчили або могли свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 364 КК України (зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь - якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб), ст. 3641 КК України (зловживання повноваженнями службовою особою юридичної особи приватного права незалежно від організаційно-правової форми) та ст. 3652 КК України (зловживання повноваженнями особами, які надають публічні послуги).

Відтак, колегія суддів погоджується з доводами слідчого судді, що за своїм змістом заява ОСОБА_6 зводиться до власних умовиводів останнього щодо можливого вчинення службовими особами зазначених у заяві державних органів кримінальних правопорушень, без викладення на підтвердження цих тверджень конкретних обставин їх вчинення. Отже, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що скаржником не наведено будь-якої вагомої інформації про події чи факти, які призвели до відповідних наслідків, не зазначено часу та місця, де вони відбулися та існуванням яких обґрунтовується необхідність внесення відомостей до ЄРДР, а тому обов`язок органу досудового розслідування у реєстрації такої заяви не виникає.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що слідчий суддя проігнорував засади змагальності та не забезпечив розгляд скарги за обов`язкової участі детектива, бездіяльність якого оскаржується, колегія суддів наголошує, що згідно з ч. 3 ст. 306 КПК України розгляд скарги на бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, як подала скаргу, та слідчого, бездіяльність якого оскаржується, втім, неприбуття його у судове засідання не перешкоджає розгляду скарги.

Згідно з матеріалами провадження, слідчим суддею у відповідності до вказаної норми процесуального закону на офіційну електронну адресу НАБУ було завчасно надіслано повістку про виклик детектива для розгляду скарги ОСОБА_6 , відтак, вжито заходів для забезпечення участі останнього у судовому засіданні (а.с. 12-13). Від представника НАБУ за довіреністю ОСОБА_11 надійшли письмові пояснення щодо скарги ОСОБА_6 та повідомлено слідчого суддю про те, що слідчі судді Вищого антикорупційного суду неодноразово здійснювали судовий контроль за дотриманням прав ОСОБА_6 за його аналогічними заявами (а.с. 14-18).

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги про безпідставне врахуванням слідчим суддею письмових пояснень представника НАБУ ОСОБА_11 , який, на думку ОСОБА_6 , не уповноважений на вчинення таких дій, колегія суддів зазначає, що згідно з довіреністю від 08.01.2022 р., заступник начальника відділу по роботі зі свідками та заявниками Управління по роботі з громадськістю НАБУ ОСОБА_11 уповноважений підписувати та подавати від імені та в інтересах НАБУ заяви, пояснення, клопотання, скарги тощо. Дана довіреність видана до 10.01.2023 року та містить всі необхідні реквізити (а.с. 15). Отже, як уповноважена особа НАБУ, останній скористався своїм правом на подання пояснень від імені НАБУ та письмово висловив позицію щодо поданої ОСОБА_6 скарги. Жодних порушень процесуального закону при цьому колегією суддів не встановлено.

Інших обставин, які б дозволяли інакше оцінити зміст та предмет заяви ОСОБА_6 про вчинення злочину від 10.11.2022 р., поданої до НАБУ, в апеляційній скарзі не наведено. Відповідно, висновок оскаржуваної ухвали про відсутність у заяві ОСОБА_6 від 10.11.2022 р. відомостей про вчинення кримінальних правопорушень та, як наслідок, про відсутність підстав для внесення таких відомостей до ЄРДР, є обґрунтованим.

6. Висновки суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, допущених слідчим суддею, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення. Відповідно, оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 369-372, 404, 407, 418, 419, 532 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 01.12.2022 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_2

судді ОСОБА_3

ОСОБА_4