Справа № 523/7336/20
Провадження №1-кп/523/428/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2023 року

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора Суворовської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_3

обвинуваченого (підсудного) ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000485 від 25.04.2020 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, із неповною середньою освітою, неодруженого та офіційно непрацевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

23.04.2020 року, приблизно о 10:55 годині, підсудний ОСОБА_4 , знаходячись на ринку «Нафтовиків» по вул.М.Грушевського в м.Одесі, побачив раніше не знайому йому ОСОБА_5 , в руках якої перебував гаманець та грошові кошти в розмірі однієї тисячі гривень, номіналом по 100 грн, які вказаний підсудний визначив об`єктом свого злочинного посягання.

Підсудний ОСОБА_4 , діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливим мотивом, з метою незаконного особистого збагачення, переконавшись в тому, що ніхто не зможе завадити реалізації його злочинного умислу, направленого на відкрите викрадення чужого майна, підійшов до потерпілої ОСОБА_5 та шляхом ривка вихватив із її рук грошові кошти в сумі 1000грн, номіналом по 100грн, в кількості 10 купюр, відкрито заволодівши якими вказаний підсудний місце вчинення кримінального правопорушення залишив, викраденим майном розпорядився на власний розсуд та спричинив таким чином зазначеній потерпілій матеріальну шкоду у наведеному розмірі.

В судове засідання потерпіла ОСОБА_5 не з`явилась, при цьому попередньо надала до суду відповідну заяву щодо розгляду справи без її участі, на підставі чого, з урахуванням позиції інших сторін процесу і з метою дотримання розумності строків розгляду, суд вирішив здійснити розгляд кримінального провадження за відсутністю означеної потерпілої.

Під час судового розгляду, прокурор ОСОБА_3 в порядку ст.ст.338, 341 КПК України звернувся до суду зі зміненим обвинувальним актом, за яким раніше викладені у первісно наданому до суду обвинувальному акті анкетні дані підсудного ОСОБА_4 змінені на ОСОБА_4 .

В порядку ч.4 ст.338 КПК України, судом після внесення прокурором обвинувального акта відносно підсудного ОСОБА_4 у новій редакції, було роз`яснено останньому право на підготовку до захисту проти нового обвинувачення, але за клопотанням підсудного про продовження судового розгляду без надання йому додаткового часу для підготовки захисту за зміненим обвинуваченням і після обговорення цього питання в судовому засіданні, судом вирішено продовжити судовий розгляд кримінального провадження без його відкладення.

Підсудний ОСОБА_4 , повністю визнавши свою провину, у тому числі за зміненим обвинуваченням, будучи допитаним в судовому засіданні, пояснив суду про час, місце, спосіб та мотиви вчиненого ним при вказаних вище обставинах, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у матеріалах досудового розслідування та фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення.

Так, підсудний ОСОБА_4 під час допиту в суді пояснив, що дійсно за викладених в обвинувальних актах обставинах, він здійснив відкрите викрадення майна у потерпілої ОСОБА_5 шляхом ривку з її рук грошових коштів в сумі 1000грн, заволодівши якими розпорядився викраденим на власний розсуд, а саме для придбання наркотичних засобів, оскільки у той час знаходився у стані залежності від наркотиків. Станом на час розгляду кримінального провадження в суді, він пройшов курс реабілітації від наркозалежності та є служителем церкви, кається у скоєному.

Згідно з ч.3 ст.349 КПК України, суд за результатами попереднього обговорення з учасниками судового провадження змісту цієї норми закону та наслідків її застосування, визнав недоцільним за клопотанням прокурора дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким остаточно не оспорюються. При цьому, з`ясувавши, що учасники провадження правильно розуміють зміст цих положень закону, а також роз`яснивши їм про відсутність права оскарження фактичних обставин кримінального провадження в апеляційному порядку, суд упевнився в добровільності та істинності їх позиції.

Разом із тим, суд вважає, що винність підсудного ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, фактичні обставини якого нею та ніким із учасників процесу не оспорюються, повністю підтверджується наявними у матеріалах досудового розслідування доказами, дослідження яких не здійснювалось у повному обсязі, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Отримавши від підсудного ОСОБА_4 покази та приймаючи до уваги наведені обставини, судом встановлено, що вказаний підсудний своїми умисними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), а відтак її дії вірно кваліфіковані стороною обвинувачення за ч.1 ст.186 КК України.

Так, з огляду на ч.1 ст.186 КК України, кримінальна відповідальність за цією нормою закону настає за відкрите викрадення чужого майна (грабіж), що карається штрафом від двох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста двадцяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або позбавленням волі на строк до чотирьох років.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.65, ч.2 ст.50 вказаного Кодексу, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, та при призначенні покарання суду слід врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також слід виходити з того, що покарання має бути призначене відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу й у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яке передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Внаслідок означених вимог закону, при призначенні покарання підсудному ОСОБА_4 , суд приймає до уваги характер, обставини і суспільну небезпечність вчиненого та те, що скоєне ним в силу ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжкого злочину, а також судом ураховується у певній мірі викладена у відповідній заяві позиція потерпілої ОСОБА_5 з цього приводу та відсутність у неї матеріальних претензій до підсудного, характеризуючі особу підсудного дані.

Так, з матеріалів судового провадженні вбачається, що підсудний ОСОБА_4 свою провину в інкримінованому діянні визнав; на обліку в КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я Одеської обласної ради» не перебуває; офіційно не працевлаштований; є служителем Християнської Реформаторської Церкви «Прославління» та забезпечений місцем реєстрації, де характеризується позитивно; з 2021 року тимчасово проживає у реабілітаційному центрі при церкві (м.Одеса, вул.Грецька 26); раніше не судимий і вперше притягається до кримінальної відповідальності, сукупність чого свідчить про відсутність у нього легальних джерел доходів та про неможливість призначення йому покарання у виді штрафу або виправних робіт, але одночасно обумовлює доцільність його виправлення в умовах суспільства.

За приписами ст.ст.66, 67 КК України, до обставин, що пом`якшують покарання підсудного ОСОБА_4 , слід віднести визнання провини і активне сприяння розкриттю злочину, а обставин, що обтяжують покарання вказаної підсудного, як зазначено у первісному і зміненому обвинувальних актах та з чим також погоджується й суд, протягом розгляду кримінального провадження не встановлено.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.4 КК України, кримінальна протиправність і караність, іншій кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння, а часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою дії або бездіяльності, передбаченої законом про кримінальну відповідальність.

Положення ч.ч.1, 3 ст.75 КК України (в редакції, чинній на час вчинення кримінального правопорушення) встановлюють, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, у разі не вчинення останнім протягом визначеного іспитового строку нового кримінального правопорушення і виконання покладених на нього обов`язків.

На підставі сукупності викладеного, при визначенні виду та міри покарання у даному кримінальному провадженні, беручи до уваги досліджені під час судового розгляду обставини, характер, наслідки й суспільну небезпечність доведеного обвинувачення, характеризуючі дані про особу підсудного ОСОБА_4 (зокрема, його не працевлаштованість і притягнення до кримінальної відповідальності вперше, позитивні характеристики, відсутність матеріальних претензій до нього з боку потерпілої), комплексність яких обумовлюють можливість його виправлення в умовах суспільства, суд у контексті ст.ст.50, 65 КК України доходить висновку про те, що виправлення зазначеного підсудного має відбуватися без ізоляції від суспільства, з призначенням покарання у виді позбавлення волі у визначених санкцією ч.1 ст.186 КК України межах, але із застосуванням положень ст.ст.75, 76 цього ж Кодексу та зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, з одночасним покладенням на вказаного підсудного низки відповідних обов`язків, що за переконанням суду є обґрунтованим й достатнім для виправлення зазначеної особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Питання щодо долі речових доказів у кримінальному провадженні, суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.100, 338, ч.3 ст.349, ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.186 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75, п.п.1-2 ч.1 ст.76 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки, якщо протягом визначеного іспитового строку випробування зазначена особа не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Згідно з ч.4 ст.76 КК України, ст.163 Кримінально-виконавчого кодексу України, виконання вироку та нагляд за засудженим ОСОБА_4 , покласти на Приморський районний відділ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України.

В порядку ст.100 КПК України, речовий доказ у кримінальному провадженні DVD-R диск, сірого кольору, з відеозаписом, що зберігається в матеріалах досудового розслідування кримінального провадження, - залишити зберігати в означених матеріалах.

Копії вироку вручити під розписку прокуророві та ОСОБА_4 , надати для відома іншим заінтересованим особам, направити для виконання до Приморського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України, а також надати для відома іншим заінтересованим особам.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд міста Одеси до Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

С у д д я: ОСОБА_1