ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 753/5602/20

провадження № 51-2539 км 22

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_7,

суддів ОСОБА_8, ОСОБА_9

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_10,

прокурора ОСОБА_11,

захисника ОСОБА_12,

засудженого ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_12, який діє в інтересах засудженого ОСОБА_1 , на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 15 листопада 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 25 липня 2022 року та касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду 25 липня 2022 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000608, за обвинуваченням

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Рудня-Хочинська Олевського району Житомирської області, жителя АДРЕСА_1 ), раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 15 листопада 2021 року ОСОБА_1 засуджено за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік і покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 цього Кодексу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 липня 2022 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за те, що він за встановлених та детально викладених у вироку суду першої інстанції обставин, приблизно в 2014 році в невстановленому досудовим розслідуванням місці та часі незаконно придбав револьвер, який є саморобною нарізною вогнепальною зброєю та 32 патрони, які є боєприпасами - пістолетними патронами калібру 9+18 мм, які почав зберігати за місцем свого проживання без передбаченого законом дозволу та які були вилучені 11 січня 2020 року в період з 11:20 год до 15:07 год працівниками поліції під час обшуку квартири АДРЕСА_2 .

Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор, за її змістом, просить скасувати ухвалу апеляційного суду з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та собі засудженого внаслідок м`якості та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вважає, що суд апеляційної інстанції, приймаючи рішення про залишення без змін вироку суду першої інстанції в частині застосування положень ст. 75 КК України, не врахував належним чином всіх даних про особу засудженого, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та обставин його скоєння.

У касаційній скарзі захисник просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_1 з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати. Стверджує про недопустимість та неналежність, на його думку, доказів здобутих у цьому кримінальному провадженні на підтвердження винуватості ОСОБА_1 , зокрема, дані протоколів обшуку та негласної слідчої (розшукової) дії не відповідають вимогам кримінального процесуального закону. Вважає, що досудове розслідування проводилось з порушенням територіальної підслідності.

Прокурор під час касаційного розгляду вважав, що касаційна скарга прокурора підлягає до задоволення з скасуванням ухвали апеляційного суду та призначенням нового судового розгляду у суді апеляційної інстанції, та посилаючись на безпідставність наведених у касаційній скарзі захисника доводів, вважав, що підстав для її задоволення немає.

Захисник ОСОБА_12 під час касаційного розгляду навів доводи на підтримання поданої касаційної скарги, просив її задовольнити та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 . Крім того, заперечив проти задоволення касаційної скарги прокурора.

Позиції інших учасників судового провадження

У запереченні на касаційну скаргу прокурора, захисник зазначив, із відповідними доводами, що підстав для її задоволення немає.

Мотиви Суду

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Частиною 2 вказаної статті встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до положень ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав, суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412 - 414 цього Кодексу. Можливість скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України) чинним законом не передбачена.

Відповідно до вимог, встановлених ст. 370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Наведені вимоги закону при розгляді даного кримінального провадження були дотримані.

Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Натомість зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу захисника ОСОБА_12, в якій він заперечував проти доведеності винуватості ОСОБА_1 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, апеляційний суд навів докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу та дати правильну юридичну оцінку вчиненому.

За встановлених місцевим та апеляційним судами фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 263 КК України кваліфіковані правильно.

В основу вироку суд першої інстанції поклав показання свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , дані протоколів слідчих дій, а також висновки судових експертиз. Вказані докази є логічними і послідовними, узгоджуються між собою та не викликають сумнівів у їх правдивості. Підстав недовіряти цим доказам у суду не було. Безпосередньо дослідивши докази, надавши їм належну оцінку, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину, за який його засуджено.

Вирок суду достатньо вмотивований і відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Переглядаючи вирок в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 419 КПК України дав належну оцінку викладеним в апеляційній скарзі захисника доводам, у тому числі і тим, на які захисник послався у касаційній скарзі, й обґрунтовано відмовив у їх задоволенні.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Доводи касаційної скарги захисника про те, що досудове розслідування кримінального провадження щодо ОСОБА_1 здійснювалось не належним органом є необґрунтованими, з огляду на те, що в матеріалах кримінального провадження міститься як постанова прокурора про виділення матеріалів досудового розслідування, в якій наявне доручення СВ Дарницькому УП ГУНП в м. Києві про виділення з матеріалів досудового розслідування № 0000237 матеріали досудового розслідування щодо вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, так і доручення цього ж прокурора начальнику СВ Дарницького УП ГУНП у м. Києві про проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 000608 за ч. 1 ст. 263 КК України. На думку колегії суддів, в цьому кримінальному провадження не була порушена інституційна підслідність, оскільки досудове розслідування було проведено саме органами Національної поліції, до яких віднесено розслідування даного кримінального правопорушення.

Також, на думку колегії суддів, надуманими є доводи касаційної скарги захисника щодо неналежності та недопустимості низки доказів у даному кримінальному провадженні, зокрема протоколу обшуку, матеріалів негласної слідчої розшукової дії щодо ОСОБА_1 , повідомлення про підозру, висновкам експертів, оскільки вони спростовуються матеріалами кримінального провадження та відповідають вимогам кримінального процесуального закону.

Що стосується доводів касаційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягав застосуванню - ст. 75 КК України та невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, то вони є необґрунтованими.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_1 при призначенні покарання врахував тяжкість вчиненого злочину, дані про особу винного, який раніше не був судимий, притягується до кримінальної відповідальності вперше, позитивно характеризується.Враховуючи наведене, місцевий суд прийняв рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження, зокрема і за апеляційного скаргою прокурора, який не погодився зі звільненням ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням та просив в цій частині скасувати вирок і ухвалити свій, констатував, що призначаючи засудженому покарання, місцевий суд в повній мірі дотримався вимог кримінального закону.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що є підстави вважати можливим перевиховання ОСОБА_1 без ізоляції від суспільства та визнав необґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора щодо необхідності призначення останньому покарання у виді позбавлення волі в умовах його реального відбуття.

Колегія суддів вважає умотивованими наведені висновки суду апеляційної інстанції

За таких обставин, враховуючи те, що під час касаційного розгляду не встановлено порушення вимог кримінального процесуального закону та матеріального права, касаційні скарги захисника ОСОБА_12 і прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, не підлягають до задоволення.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 15 листопада 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 25 липня 2022 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а касаційні скарги його захисника ОСОБА_12 та прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15