Справа № 466/383/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/185/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 13 лютого 2023 року щодо ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8 ,

встановила:

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 13 лютого 2023 року задоволено клопотання потерпілої ОСОБА_9 та звільнено обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим та кримінальне провадження №0001310 від 04.11.2022 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, закрито.

Вирішено питання про речові докази.

На вказану ухвалу суду заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою ОСОБА_7 звільнити від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням винного з потерпілим на підставі ст. 46 КК України та стягнути із нього процесуальні витрати за залучення експерта в сумі 1887 грн. 80 коп. Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Свої апеляційні вимоги прокурор мотивує неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Вказує, що місцевий суд не вирішив питання про стягнення з обвинуваченого процесуальних витрат за залучення експерта, розмір яких згідно обвинувального акта становить 1887 грн. 80 коп., чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Крім цього прокурор покликається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки в оскаржуваній ухвалі не зазначено, чи обвинуваченим відшкодовано завдані збитки або усунуто заподіяну шкоду потерпілій, що є обов`язковою умовою звільнення від кримінальної відповідальності на підстав ст. 46 КК України.

При апеляційному розгляді справи прокурор підтримав подану апеляційну скаргу, з наведених у ній мотивів, та просив таку задоволити.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

Відповідно до ч. 1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за обставин, встановлених судом першої інстанції, та кваліфікація його дій в апеляційному порядку не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Перевіряючи правильність ухвали суду першої інстанції щодо ОСОБА_10 з огляду на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та дотримання вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Згідно ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: 1) незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; 2) застосування закону, який не підлягає застосуванню; 3) неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; 4) призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно поданої апеляційної скарги прокурор, покликаючись на неправильне застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність, не наводить обставин, які згідно положень ст.413 КПК України, визначені як неправильне застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність, однак мотивує свої доводи тим, що в ухвалі місцевого суду не зазначено чи відшкодовано обвинуваченим завдані збитки або усунуто заподіяну шкоду потерпілій, що є обов`язковою умовою звільнення від кримінальної відповідальності на підстав ст.46 КК України. При цьому, ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали та постановлення нової ухвали, згідно якої ОСОБА_7 слід звільнити від кримінальної відповідальності також на підставі ст.46 КК України.

Статтею 46 КК передбачено, що особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Згідно ч.4 ст.286 КПК, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Частиною 1 ст.285 КПК визначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. У разі такого звільнення кримінальне провадження підлягає закриттю (п.1 ч.2 ст.284 КПК).

Як установив суд першої інстанції і зазначив у мотивувальній частині свого рішення, в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 заявила клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України на підставі ст.46 КК України, оскільки обвинувачений вперше вчинив необережний нетяжкий злочин, повністю визнав свою вину та примирився з потерпілою.

Вказане клопотання потерпілої було оголошено судом у судовому засіданні, підтримано потерпілою, обвинуваченим, а також не було заперечене прокурором, про що зазначено в оскаржуваному рішенні.

При цьому колегія суддів враховує, що у своєму клопотанні потерпіла зазначила про відсутність у неї до обвинуваченого жодних претензій (а.с.16).

Також колегія суддів враховує, що згідно направленого на розгляду суду обвинувального акта у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.1 ст.286 КК України, де потерпілою є ОСОБА_9 , під час досудового розслідування встановлено факт відшкодування завданих збитків у повному обсязі, що визнано обставиною, яка пом`якшує покарання (а.с.2-4).

Підставами (умовами) для звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 46 КК є два складових елементи, взятих у своїй єдності: це примирення особи, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, з потерпілим від цього кримінального правопорушення; відшкодування зазначеною особою завданих нею збитків або усунення заподіяної шкоди.

Примирення винної особи з потерпілим це акт прощення ним цієї особи в результаті вільного волевиявлення. Внаслідок такого примирення потерпілий не наполягає на притягненні до кримінальної відповідальності винної особи, а остання відшкодовує завдані нею збитки або усуває заподіяну шкоду. При цьому саме потерпіла особа в цьому разі пропонує конкретні форми та механізм такого відшкодування або усунення. Якщо ж потерпілий незадоволений відшкодуванням, то застосування ст. 46 КК є неможливим.

Таким чином, законодавець у ст.46 КК передбачив обов`язкову підставу (умову) для застосування цього виду звільнення від кримінальної відповідальності це відшкодування винним потерпілому завданих ним внаслідок вчинення кримінального проступку або необережного нетяжкого злочину збитків або усунення заподіяної шкоди.

У провадженні, що розглядається, потерпілою визнано ОСОБА_9 , яка звернулась до суду із заявою про закриття кримінального провадження на підставі ст.46 КК України, у якій також зазначила про відсутність жодних претензій до обвинуваченого.

Заяву потерпілої суд першої інстанції дослідив безпосередньо у судовому засіданні, як і обвинувальний акт, у якому зазначено про відшкодування завданих збитків у повному обсязі, потерпіла не заперечила відшкодування завданої шкоди та з цих підстав скарги не подавала. У судовому засіданні місцевого суду потерпіла, обвинувачений підтримали клопотання потерпілої про закриття кримінального провадження на підставі ст. 46 КК України, і прокурор таке клопотання не заперечував.

Оскільки суд першої інстанції, ознайомившись із матеріалами кримінального провадження, заслухавши позиції учасників судового засідання, дійшов висновку про те, що кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 може бути закрито і таке закриття не суперечить вимогам закону й не порушує прав та інтересів учасників кримінального провадження, відсутні підстави вважати, що судом першої інстанції було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, як покликається прокурор в апеляційній скарзі.

При цьому колегія суддів враховує, що апеляційна скарга прокурора не містить доводів про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України.

З приводу апеляційних доводів прокурора про невирішення місцевим судом питання про стягнення з обвинуваченого процесуальних витрат за залучення експерта, розмір яких згідно обвинувального акта становить 1887 грн. 80 коп., що як зазначає прокурор є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів враховує таке.

Відповідно до висновку, який міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 598/1781/17, невирішення питання про розподіл процесуальних витрат не може бути єдиною підставою для скасування прийнятих судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень, оскільки не є істотним порушенням вимог КПК та не впливає на вирішення питання кримінально-правової кваліфікації, доведеності винуватості і призначення покарання.

Вирішення питання про розподіл процесуальних витрат полягає у висновку суду про стягнення або відмову у стягненні певної грошової суми, яка є процесуальними витратами у розумінні КПК. Залишення клопотання учасника провадження про розподіл процесуальних витрат без розгляду не є вирішенням судом питання про розподіл процесуальних витрат. Це питання може вирішити відповідно до положень ч.5 ст.534 КПК України суд, який виніс рішення без вирішення питання про розподіл процесуальних витрат.

Таким чином, прокурор вправі звернутися з відповідним клопотанням до місцевого суду в порядку ст.534 КПК України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що подана у справі апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування оскаржуваної ухвали, а відтак апеляційна скарга прокурора до задоволення не підлягає.

За наслідками апеляційного перегляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 13 лютого 2023 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції шляхом подання касаційної скарги на протязі трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: