ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 604/55/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/72/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.286 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2023 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю - прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Підволочиського районного суду від 09 грудня 2022 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Підволочиськ, Тернопільської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 .

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

В силу ст.ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки:

1)періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_8 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_7 (адреса реєстрації: с. Супранівка, Тернопільський район, Тернопільська область) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі 770 (сімсот сімдесят) гривень 89 (вісімдесят дев`ять) копійок та моральну шкоду в сумі 6000 (шість тисяч) гривень.

В решті позовних вимог ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Підволочиського районного суду від 11 серпня 2021 року, на автомобіль «CHEVROLET Aveo», р.н. НОМЕР_1 , та мопед «APRILIA AMIGO GL», р.н. НОМЕР_2 . Вказані транспортні засоби повернуто законним володільцям.

Питання щодо речових доказів та процесуальних витрат вирішено.

Згідно вироку 07 серпня 2021 року о 14 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «CHEVROLET Aveo», р.н. НОМЕР_1 , рухався проїзною частиною дороги по вул. Тернопільська в смт. Підволочиськ Тернопільського району Тернопільської області в напрямку м. Тернопіль із швидкістю 92 км/год, чим порушив вимоги п. 12.4 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), згідно з якими, у населених пунктах допустима швидкість руху транспортних засобів повинна становити не більше 50 км/год. Окрім того, під час керування автомобілем «CHEVROLET Aveo», водій ОСОБА_7 не був уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб своєчасно реагувати на її зміну та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, чим порушив також вимоги п. 2.3 (б, д) ПДР України. У цей час попереду нього, у попутному напрямку, по тій самій смузі руху, рухався невстановлений досудовим розслідуванням автомобіль, перед яким, із швидкістю 27 км/год, по траєкторії, яка проходила ближче до правого краю проїзної частини рухався технічно справний мопед «APRILIA AMIGO GL», р.н. НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_8 . Надалі, водій автомобіля «CHEVROLET Aveo» - ОСОБА_7 , змінив напрямок свого руху вліво, виїхаши на зустрічну смугу, та почав виконувати обгін вказаних попутних транспортних засобів. Під час виконання вказаного маневру водієм ОСОБА_7 та руху керованого ним автомобіля по зустрічній смузі, на ділянці зазначеної вулиці, що навпроти АЗС «GREENWAVE», водій попутного мопеда «APRILIA AMIGO GL» ОСОБА_8 , якого він обганяв, змінив напрямок свого руху вліво та через зустрічну смугу став виконувати заїзд на територію вказаної АЗС. В подальшому, водій автомобіля «CHEVROLET Aveo» ОСОБА_7 , не забезпечив безпеку дорожнього руху, поставив себе в такі умови, що з моменту виникнення небезпеки для руху при швидкості 92-100 км/год був позбавлений технічної можливості шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування зупинитись до місця зіткнення і таким чином уникнути зіткнення з ОСОБА_8 , хоча мав би таку можливість при умові його руху з дозволеною швидкістю 50 км/год. Унаслідок порушення водієм ОСОБА_7 вказаних пунктів ПДР України, на зустрічній, відносно напрямку їх руху смузі, відбулося зіткнення лівої передньої частини автомобіля «CHEVROLET Aveo» із задньою частиною мопеда «APRILIA AMIGO GL».

Під час дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому основи першої п`ясткової кістки правої кисті, які у своєму клінічному перебігу супроводжувались тривалим (більш як 21 день) розладом здоров`я і за цією ознакою належать до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити вирок Підволочиського районного суду від 09 грудня 2022 року в частині призначеного покарання та призначити йому покарання у вигляді штрафу з застосуванням ст. 69 КК України, без позбавлення права керування транспортним засобом.

Свої вимоги мотивує тим, що вирок суду в частині призначеного покарання є незаконним і підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Також зазначає, що як під час досудового розслідування так і в судовому засіданні ним надані змістовні, повні та правдиві відомості про обставини ДТП, а також своєю активною поведінкою сприяв розслідуванню кримінального правопорушення та з`ясуванню обставин вчинення кримінального правопорушення, у скоєному щиро розкаявся, дав кретичну оцінку своїм злочинним діям, та готовий нести кримінальну відповідальність.

Обвинувачений звертає увагу на те, що він неодноразово намагався зустрітися з потерпілим для відшкодування збитків, однак заявлений потерпілим розмір матеріальної та моральної шкоди, яку він просив при зустрічей є перебільшений, позбалений розумності та співмірності, ніяким чином не обгрунтований, є завищеним та визначений без врахування конкретних обставин справи.

Також вважає, що судом не було враховано обставини, які пом`якшують покарання, а саме його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, наявність у нього на утриманні неповнолітньої дитини, а також й те, що ОСОБА_8 також грубо порушив Правила дорожнього руху, що стало першочерговою причиною ДТП.

Також обвинувачений звертає увагу суду на те, що він офіційно працевлаштований, автомобіль йому потрібний для виконання службових робочих обов`язків так і для добирання до робочого місця, оскільки громадський транспорт у військовий час працює не по графіку, а позбавлення його права керувати транспортними засобами призведе до безробіття та позбавить його права на працю та утримання сім`ї. Також у нього народилася дитина і автомобіль потрібний для поїздок до дитячої поліклініки. Правил дорожнього руху раніше не порушував.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, думку прокурора і потерпілого, які заперечили проти доводів обвинуваченого і просили залишити вирок без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції з`ясував наступне.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення проти безпеки руху та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 286 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому перевірці в ході апеляційного розгляду не підлягають.

Що стосується доводів обвинуваченого про надмірну суворість призначеного йому основного покарання, то вони є безпідставними і такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та вимогах закону.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як видно з вироку суд першої інстанції, при призначенні покарання відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного і обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання, прийшов до висновків про необхідність призначення йому покарання в межах санкції інкримінованої статті та про можливість застосування відносно обвинуваченого ст.75 КК України.

Так, згідно вироку обґрунтовуючи висновок щодо виду і розміру основного покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до нетяжких злочинів, думку потерпілого, який просив призначити обвинуваченому найбільш суворе покарання згідно санкції статті, відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, а також фактичні обставини кримінального провадження, а тому правильно призначив основне покарання у виді позбавлення волі у виді одного року шести місяців і додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк один рік. При цьому, враховуючи сукупність наведених обставин і відомостей особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується нейтрально, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні малолітньої дитини, працевлаштований, суд першої інстанції прийшов до висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання з іспитовим строком та звільнив обвинуваченого від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк згідно вимог ст.75 КК України.

Таким чином, суд першої інстанції, визначаючи обвинуваченому основне і додаткове покарання за ч. 1 ст. 286 КК України, дотримався вимог статей 65-67 КК України.

В апеляційній скарзі не наведено і перевіркою матеріалів провадження в ході апеляційного розгляду не встановлено обґрунтованих підстав вважати призначене обвинуваченому основне і додаткове покарання і визначений судом іспитовий строк явно несправедливими.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги в частині зміни призначеного додаткового покарання колегія суддів вважає їх безпідставними.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції визнав доведеним, зокрема те, що обвинувачений ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «CHEVROLET Aveo», рухався по населеному пункту з перевищенням дозволеної швидкості руху на 42 км/год і вчинив наїзд на мопед потерпілого під час виконання маневру обгону, внаслідок чого потерпілому ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому основи першої п`ясткової кістки правої кисті.

Встановлений в ході судового розгляду характер та обсяг допущених обвинуваченим грубих порушень Правил дорожнього руху (п.п.2.3.б.д,12.4.) та їх наслідків у вигляді спричинення потерпілому тілесних ушкоджень середньої тяжкості були правильно враховані судом першої інстанції при призначенні додаткового покарання.

При цьому, як видно з вироку суд першої інстанції врахував не лише тяжкість і характер допущених обвинуваченим порушень, але також взяв до уваги усі встановлені в ході судового розгляду відомості про його особу, в тому числі ті, на які є посилання в апеляційній скарзі, та призначив додаткове покарання у мінімальному розмірі.

На переконання колегії суддів,за наведених обставин вчинення злочину і його наслідків не застосування додаткового покарання буде суперечити вимогам ст.65 КК України, оскільки не сприятиме запобіганню вчинення нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху як обвинуваченим, так і іншими особами.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції того, що потерпілий також порушив Правила дорожнього руху і це також стало причиною ДТП, не спростовують наявність грубого порушення Правил дорожнього руху в діях обвинуваченого і правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для призначення йому додаткового покарання в мінімальному розмірі.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом того, що обвинувачений після ДТП активно сприяв розслідуванню кримінального правопорушення та з`ясуванню обставин вчинення кримінального правопорушення, у скоєному щиро розкаявся, дав критичну оцінку своїм злочинним діям, та готовий нести кримінальну відповідальність та наявності на утриманні малолітньої дитини, колегія суддів вважає неналежними, оскільки як вбачається зі змісту вироку суд першої інстанції врахував наведені обставини справи і звільнив обвинуваченого від відбування основного покарання у виді обмеження волі.

Доводи обвинуваченого про те, що позбавлення права керування транспортним засобом призведе до його безробіття, позбавить права на працю і утримання сім`ї є необґрунтованими, оскільки в матеріалах провадження відсутні і в ході апеляційного розгляду не встановлені обставини, які би підтверджували такі доводи обвинуваченого. Згідно вироку в ході судового розгляду було встановлено, що обвинувачений працює комірником і відомості про неможливість виконання такої роботи без наявності права керування транспортними засобами відсутні.

Крім того, слід зауважити, що навіть для осіб, діяльність яких пов`язана з керуванням транспортними засобами, закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення такого права. Висловлені в ході апеляційного розгляду доводи обвинуваченого про те, що відбування додаткового покарання створить для нього і його сім`ї певні незручності не є підставою для зміни вироку.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до переконання, що доводи обвинуваченого є необґрунтованими і не доводять явної несправедливості призначення додаткового покарання.

Таким чином, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів з ними не погоджується і вважає, що покарання обвинуваченому призначені відповідно до вимог закону про кримінальну відповідальність, за своїм видом і розміром вони є необхідними і достатніми для його виправлення та попередження нових злочинів. Рішення суду першої інстанції належним чином мотивовано і відповідає меті покарання, а тому, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Підволочиського районного суду від 09 грудня 2022 року відносно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді