Дата документу 15.02.2023 Справа № 314/5242/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/5242/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/431/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника ПРАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» ОСОБА_11 в режимі відеоконференції за допомогою онлайн сервісу відеозв`язку EASYCON,

захисника-адвоката ОСОБА_12 ,

обвинуваченого ОСОБА_13 ,

розглянула 15 лютого 2023 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою представника ПРАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» ОСОБА_11 на вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 04 липня 2022 року відносно

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: місто Запоріжжя, громадянина України, освіта повна загальна середня, одружений, працює водієм ТОВ «ДОРРЕМ-Технології», зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

01 жовтня 2021 року, приблизно о 19 годині 15 хвилин, водій ОСОБА_13 , керуючи вантажним автомобілем «SCANIA Р380», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух по проїзній частині провулка Чорновола в місті Вільнянськ Запорізького району Запорізької області, зі сторони вулиці Незалежності України в напрямку вулиці Маяковського, проїхав перехрестя з вулицею Первомайською, повністю зупинив керований ним вантажний автомобіль, після чого розпочав рух заднім ходом, та виїхавши на проїзну частину вулиці Першотравневої, по якій почав здійснювати рух заднім ходом зі сторони провулка Чорновола в напрямку провулку Тракторного.

В цей же час, на проїзній частині в районі домоволодіння № 124 по вулиці Першотравневої, знаходився пішохід ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Під час руху заднім ходом по проїзній частині вулиці Першотравневої, водій ОСОБА_13 , керуючи вантажним автомобілем «SCANIA Р380», реєстраційний номер НОМЕР_1 , задньою правою групою коліс здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_15 , який передньою частиною тіла був повернутий в напрямку провулка Тракторного.

Своїми діями водій ОСОБА_13 порушив вимоги п.п.10.9, 10.10, чинних на момент вказаної дорожньо-транспортної пригоди, Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 зі змінами та доповненнями, відповідно до яких:

п.10.9. «Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб»;

п.10.10. «Забороняється рух транспортних засобів заднім ходом на автомагістралях, дорогах для автомобілів, залізничних переїздах, пішохідних переходах, перехрестях, мостах, шляхопроводах, естакадах, у тунелях, на в в`їздах і виїздах з них, а також на ділянках доріг з обмеженою оглядовістю чи недостатньою видимістю».

Порушення водієм ОСОБА_13 вимог п.п.10.9 Правил дорожнього руху, згідно висновку інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод № СЕ-19/108-21/12324-ІТ від 27.10.2021, з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_16 , від травм отриманих в результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди, помер на місці дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно висновку судової медичної експертизи № 287 від 02.10.2021, причиною смерті ОСОБА_15 стала сполучена тупа травма голови, шиї, тулуба та кінцівок, яка виразилась множинними переломами кісток скелету (черепу, ребер, ключиць, хребта, лівої лопатки та кісток тазу) з ушкодженням внутрішніх органів (легень, печінки, селезінки), яка ускладнилась розвитком шоку (травматичного, геморагічного), який і став безпосередньою причиною смерті. Сполучена тупа травма голови та тулуба у ОСОБА_15 , яка ускладнилась розвитком небезпечного для життя стану - шоку, перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням смерті, та має ознаки тяжкого тілесного ушкодження. З огляду на масивність травми, викладений вище механізм утворення окремих груп ушкоджень, висотою їх розташування - сполучена тупа травма голови, шиї, тулуба та кінцівок у гр. ОСОБА_15 могла утворитись в результаті дорожньо-транспортної пригоди, як у пішохода, при наїзді на нього вантажним автомобілем.

При судово-медичному досліджені крові від трупа ОСОБА_15 , проведеному у відділені судово-медичної токсикології КУ «ЗОБ СМЕ» ЗОР, виявлений етиловий спирт у концентрації - 4,0 %; метиловий, пропілові, бутилові та амілові спирти не виявлено. У живих осіб зазначена концентрація етилового спирту в крові, зазвичай, викликає важку інтоксикацію алкоголем.

Вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 04 липня 2022 року:

ОСОБА_13 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК Українита йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років без позбавленням права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_13 від відбування призначеного покарання з випробуванням на 1 рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України покладено на ОСОБА_13 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_13 на користь держави витрати на залучення експертів загальною вартістю, що складає 3432 гривень 40 копійок.

Цивільний позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (03056, місто Київ, вулиця Борщагівська, будик 154, КОД ЄДР 33908322) на користь ОСОБА_8 відшкодування шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_14 у розмірі 72000,00 грн.; моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн.

Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (03056, місто Київ, вулиця Борщагівська, будик 154, КОД ЄДР 33908322) на користь ОСОБА_17 відшкодування шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_14 у розмірі 72000,00 грн.; моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн.

Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (03056, місто Київ, вулиця Борщагівська, будик 154, КОД ЄДР 33908322) на користь ОСОБА_10 відшкодування шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_14 у розмірі 72000,00 грн.; моральну шкоду у розмірі 18000,00 грн.

Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (03056, місто Київ, вулиця Борщагівська, будик 154, КОД ЄДР 33908322) на користь ОСОБА_9 витрати на поховання ОСОБА_14 у розмірі 14400,00 грн.; моральну шкоду у розмірі 18000,00 грн.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник ПРАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» ОСОБА_11 вважає, що вирок суду першої інстанції в частині задоволення цивільного позову є незаконним та підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів зазначає, що позовні вимоги позивача до страховика про відшкодування витрат на поховання, моральної шкоди та відшкодування утриманцю потерпілого є фактично вимогами про стягнення шкоди, заподіяною життю потерпілого. Потерпілим у розумінні спеціального Закону є особа, життю якої завдана шкода внаслідок страхового випадку. В даному випадку потерпілим є загиблий ОСОБА_14 , а не кожен з позивачів, не дивлячись на їх процесуальний статус у кримінальному провадженні.

Згідно умов Полісу №201760395 Страхова сума (ліміт відповідальності страховика) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, обмежується 130000,00 грн., за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю 260000,00 грн. Тобто і відшкодування утриманцю, відшкодування витрат на поховання, відшкодування моральної шкоди є одним видом відшкодування, а саме відшкодуванням за шкоду, заподіяну життю та здоров ю потерпілого, яким є загиблий ОСОБА_14 .

Відповідно до п.36.1 ст.36 Закону, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Отже загальний розмір страхового відшкодування, що міг бути стягнутий на користь позивачів за наявності підстав обмежується страховою сумою за полісом, а саме 260000,00 грн., що суд не врахував при ухваленні вироку та незаконно стягнув зі Страховика 272400 грн. Таким чином, оскаржуваний вирок в частині вирішення цивільного позову до Страховика не відповідає вимогам ч.1 ст.370 КПК України, нормам спеціального Закону, що є підставою для його скасування.

Крім того, позивач ОСОБА_9 просила стягнути на свою користь 14400,00 грн. у якості витрат на поховання і ця вимога задоволена судом повністю. На підтвердження розміру позовних вимог надала копію квитанції до прибуткового касового ордера, видану ФОП ОСОБА_18 на суму 14400,00 грн. Однак, вказана квитанція не містить інформації, які ж саме послуги були надані та за що саме була здійснена оплата. Отже, з урахуванням вимог Закону про компенсацію Страховиком виключно витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника, вказана квитанція не є належним доказом на підтвердження розміру заявлених вимог. Також матеріали справи не містять доказів, що ФОП ОСОБА_18 надає послуги саме з організації поховань. Отже, вказані позовні вимоги не доведені належними доказами, а отже і не підлягають задоволенню, що судом при ухваленні вироку в частині цивільного позову не враховано, а тому є всі підстави для скасування вироку в цій частині.

Вказує, що єдиним доказом та аргументом перебування на триманні у загиблого його батьків ОСОБА_8 та ОСОБА_17 є копії пенсійних посвідчень, відповідно до яких вони є пенсіонерами за віком. Інших доказів, які б підтверджували перебування на утриманні у загиблого його батьків, враховуючи те, що вони не проживали разом із загиблим, не надано. В постанові від 18.04.2018 у справі № 165/325/17 Верховний Суд звернув увагу, що якщо є відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, доказуванню підлягає не лише факт родинних відносин, а й факт перебування на утриманні померлого та потреба у матеріальній допомозі. Непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Тобто для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна потребувати матеріальної допомоги, мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць, доказів чого матеріали справи не містять. Враховуючи відсутність таких документів, є очевидним, що позивачі за призначенням пенсії по втраті годувальника не звертались, що свідчить про те, що вони не бажали встановлювати факт перебування на утриманні, оскільки відповідні належні докази цього відсутні.

Стосовно відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника сину загиблого зазначає, що з моменту ДТП до моменту настання повноліття сина загиблого - 28 місяців. Якщо взяти до уваги середню заробітну плату загиблого за 2020 рік та частку, яка б припадала на сина загиблого, то розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника за 28 місяців становив би 63200,44 грн., а не 72000,00 грн.

Просить вирок суду першої інстанції в частині задоволення цивільного позову скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог до ПРАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ». В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Позиції учасників судового провадження.

Представник страхової компанії у судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу, просила задовольнити апеляційні вимоги.

Прокурор, обвинувачений, його захисник, потерпілі та їх представник заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України та загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин, встановлених та перевірених місцевим судом у порядку ч.3 ст.349 КПК України, кримінально-правової оцінки його дій за ч.2 ст.286 КК України та призначене судом покарання відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційний суд не перевіряє, оскільки законність та обґрунтованість вироку у цій частині представником страхової компанії не оскаржуються.

Разом з тим, перевіряючи доводи апелянта в частині вирішеного цивільного позову, судова колегія приходить до висновку про невмотивованість судового рішення в даній частині.

Так, відповідно до статей 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Згідно з положеннями ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями, зокрема, підозрюваного або обвинуваченого.

Частиною 5 статті 128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Під час вирішення цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, тощо.

При цьому суд має зазначити мотиви власних висновків, розрахунки по кожній з позиції заявлених позовних вимог, навести нормативно-правове аргументування.

Цих вимог закону в ході вирішення цивільного позову представника потерпілих до ПРАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» місцевим судом не дотримано.

Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В свою чергу, страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»)

У статті 979 ЦК України зазначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування. Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини 1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_14 від отриманих травм помер на місці ДТП. Представник потерпілих заявив цивільний позов до ПРАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ», як до страхової компанії, з якою у обвинуваченого ОСОБА_13 було укладено договір «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Під час судового розгляду суд задовольнив цей позов в повному обсязі та стягнув з ПРАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» на користь потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_17 , ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 216000 гривень та моральну шкоду 24000 гривень, на користь потерпілої ОСОБА_9 витрати на поховання в розмірі 14400 гривень та моральну шкоду в розмірі 18000 гривень.

Тобто, між потерпілими та обвинуваченим виникли деліктні зобов`язання із завдання шкоди внаслідок ДТП. У той же час, між обвинуваченим та страховою компанією ПРАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» існували договірні зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілими, яким він виплачує страхові відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування зокрема, у випадках, коли розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди в повному обсязі, суд першої інстанції лише зазначив про це в мотивувальній частині вироку, взагалі не вмотивувавши розмір стягнутих зі страхової компанії сум, зокрема і в аналізі із спеціальними законами, якими регулюються відповідні правовідносини, умовами страхового полісу та у відповідності до судової практики Верховного Суду.

При цьому, представник потерпілих просив стягнути зі страхової компанії в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, суму в розмірі 72000 гривень на кожного потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_17 , ОСОБА_10 , зазначивши про те, що вони були утриманцями померлого.

Проте, у своїх рішеннях Верховний Суд неодноразово наголошував, що якщо предметом позову є відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, доказуванню підлягає не лише факт родинних відносин, а й факт перебування на утриманні померлого та потреба у матеріальній допомозі (постанова від 18.04.2018 року у справі №165/325/17, постанова від 13.03.2020 року у справі №243/10512/17). Для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць, доказів чого матеріали справи не містять.

Крім того, відповідно до положень п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги стосовно відсутності обґрунтування стягнення моральної шкоди у повному розмірі.

Звертаючись до вироку суду в частині стягнення моральної шкоди, слід відмітити лише зазначення судом у мотивувальній частині вироку розміру стягнутої моральної шкоди на користь кожного потерпілого, без наведення характеру і обсягу страждань, характеру немайнових втрат, тобто без будь-якого аргументування, що вочевидь не вказує на дотримання принципу обґрунтованості та вмотивованості судового рішення в даній частині.

Зміст вироку взагалі не надає можливості судовій колегія з`ясувати з яких міркувань виходив місцевий суд при розв`язанні цивільного позову. Мотивувальна частина вироку щодо цивільного позову лише дублює її резолютивну частину.

Також слід констатувати, що рішення в частині вирішення цивільного позову, заявленого до ПРАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» прийнято без перевірки доводів цивільного відповідача, хоча матеріали кримінального провадження містять письмові заперечення цивільного відповідача (а.с.137-141).

Недотримання судом вимог ст. 370 КПК України, унеможливлює вирішення судом апеляційної інстанції цивільного позову потерпілої сторони про відшкодування завданої злочином матеріальної та моральної шкоди по суті, оскільки докази на підтримання доводів цивільного позову взагалі не були предметом аналізу суду першої інстанції.

Встановлені апеляційною інстанцією обставини вказують на неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону стосовно змістовної частини вироку, що згідно ст. 409 КПК України, є підставами для скасування судового рішення в частині вирішення цивільного позову.

Слід зауважити, що не з`ясування обставин, які мають значення для ухвалення законного, обґрунтованого судового рішення та перешкодили суду ухвалити в даній частині рішення з дотриманням вимог ст.ст. 370, 374 КПК України та, одночасно відсутність клопотань про дослідження доказів, з метою дотримання засад законності, забезпечення змагальності сторін кримінального провадження, що гарантуються ст.7 КПК України, позбавляють апеляційну інстанцію прийняти рішення по суті заявленого цивільного позову, що є підставою для призначення в цій частині нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. Наведений висновок обумовлює часткове задоволення апеляційної скарги.

Одночасно судова колегія зауважує, що заявлена представником ПРАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» апеляційна вимога про ухвалення нового вироку не відповідає вимогам ст.420 КПК України щодо підстав ухвалення апеляційним судом свого вироку.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу представника ПРАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 04 липня 2022 року відносно ОСОБА_13 за ч.2 ст.286 КК України в частині вирішення цивільного позову скасувати, призначити новий розгляд провадження в цій частині в порядку цивільного судочинства в тому ж суді.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4