ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2023 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , підозрюваного ОСОБА_7 , слідчої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Першотравневого районного суду м. Чернівців від 31.01.2023 р., постановлену в кримінальному провадженні №0000164,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою слідчого судді Першотравневого районного суду м. Чернівців від 31.01.2023 р. відмовлено в задоволенні клопотання слідчого Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_8 про накладення арешту на майно, яке 15.01.2023 року було виявлено та влучено під час проведення поверхневого обшуку ОСОБА_7 , а саме на грошові кошти в сумі 1000 гривень, купюрами номіналом по 500 гривень.

На вказану ухвалу слідчого судді прокурор ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у повному обсязі.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що ОСОБА_7 14.01.2023 р. було затримано в порядку ст. 208 КПК України за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України. Під час проведення обшуку у затриманого ОСОБА_7 було вилучено грошові кошти в сумі 1000 гривень, купюрами номіналом по 500 гривень. Постановою слідчого від 15.01.2023 р. вказані купюри визнані речовими доказами, оскільки вони можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також є предметом кримінального правопорушення. При вирішенні питання про арешт майна з метою збереження речових доказів слідчий ЄУНСС 725/687/23 провадження №11сс/822/29/23 головуючий у1 інстанції ОСОБА_9

суддя повинен враховувати можливість використання майна, як доказ у кримінальному провадженні.

Вказував, що орган досудового розслідування дійсно не забезпечив подання у встановлений строк клопотання про арешт майна, яке було тимчасово вилучене при проведенні обшуку затриманого ОСОБА_7 однак, відмова в задоволенні клопотання про арешт майна можлива лише, якщо особа що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених ст. 170 КПК України.

Апелянт вважає, що сам по собі факт порушення строку звернення до слідчого судді для вирішення питання про арешт майна не є підставою для відмови в арешті цього майна. Сплив процесуального строку виконання обов`язку вжити заходи до збереження майна не припиняє необхідності виконати цей обов`язок стороною обвинувачення і не тягне за собою припинення повноважень службової особи на здійснення обов`язкової дії.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який просив задовольнити подану апеляційну скаргу, посилаючись на обставини, що наведені в ній, захисника, який просив відмовити в задоволенні вимог апелянта, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, що викладені в скарзі, колегія суддів вважає приходить до таких висновків.

З матеріалів провадження вбачається, що органом досудового розслідування здійснюється розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР 14.01.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.4 КК України.

Згідно даних протоколу затримання від 15.01.2023року, в підозрюваного ОСОБА_7 було вилучено предмет злочину 2 купюри по 500 грн.

Постановою слідчого від 15.01.2023року вилучені в підозрюваного ОСОБА_7 грошові кошти визнано речовим доказом та вирішено після проведення з ними слідчих дій передати на зберігання до філії Чернівецького обласного управлення АТ «Ощадбанк».

15.01.2023 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого стю.186 ч.4 КК України.

Відповідно до вимог п.1, 2 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення речових доказів та спеціальної конфіскації.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно з ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частиною першою статті 170 цього Кодексу.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що підставою для відмови в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна було недотримання слідчим строків, передбачених ч.5 ст.171 КПК України для звернення з таким клопотанням до слідчого судді.

Разом з тим, така підстава, як недотримання слідчим строків, встановлених в ч.5 ст.171 КПК України, згідно ч.1 ст.173 цього Кодексу, не є підставою для відмови в задоволенні клопотання слідчого чи прокурора про накладення арешту на майно.

Отже, той факт, що тимчасово вилучене у підозрюваного ОСОБА_7 майно, всупереч вимогам ст.169 КПК України, не було повернуто особі, в якої це майно було вилучено, не свідчить про те, що вказане майно перестало бути речовим доказом в кримінальному провадженні, оскільки вищевказане майно є предметом вчиненого кримінального правопорушення.

А тому колегія суддів вважає, що недотримання слідчим строків, передбачених ч.5 ст.171 КПК України, не може бути підставою для відмови в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

За таких обставин апеляційні вимоги прокурора є обґрунтовані і оскаржувану ухвалу слідчого судді необхідно скасувати і постановити нову ухвалу.

Оскільки вилучені в підозрюваного ОСОБА_7 грошові кошти є предметом вчиненого злочину, визнані речовим доказом в кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що клопотання слідчого про накладення арешту на вилучені грошові кошти в сумі 1000 грн., а саме 2 купюри по 500 грн., необхідно накласти арешт.

На підставі наведеного та керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_10 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Першотравневого районного суду м. Чернівців від 31.01.2023 року в кримінальному провадженні №0000164, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, скасувати та постановити нову ухвалу.

Клопотання слідчого СВ ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_8 від 20.01.2023року в кримінальному провадженні №0000164 задовольнити та накласти арешт на вилучені в ході обшуку особи 15.01.2023 року грошові кошти в сумі 1000 грн., а саме 2 купюри по 500 грн., серійні номери АМ8474608 та ХЄ5808599.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

Копія. Згідно з оригіналом: суддя