Справа № 991/2774/23
Провадження № 1-кс/991/2797/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року м. Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , перевіривши матеріали скарги ОСОБА_2 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України (надалі - НАБУ), яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (надалі - ЄРДР),

В С Т А Н О В И ЛА :

І. Суть скарги

1.1. 30 березня 2022 року до Вищого антикорупційного суду надійшла зазначена скарга, у якій скаржник просила зобов`язати уповноважених осіб НАБУ внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення.

1.2. Скарга обґрунтована тим, що 20 березня 2023 року ОСОБА_2 звернулась до НАБУ із заявою про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 172 КК України, проте станом на момент звернення зі скаргою зазначені відомості не були внесені до ЄРДР.

ІІ. Оцінка слідчого судді

2.1. Дослідивши зазначену скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя дійшла наступних висновків.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 303 КПК України визначено право оскарження бездіяльності слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування є складовою судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях.

Судовий контроль у цілому (ч. 2 ст. 33-1 КПК України), зокрема і цей його складовий елемент (ч. 1 ст. 306 КПК України), здійснюється слідчими суддями Вищого антикорупційного суду виходячи з правил предметної підсудності, визначених ч. 1 ст. 33-1 КПК України.

Разом з тим, підсудність кримінального провадження Вищому антикорупційному суду визначається за одночасної наявності двох обов`язкових ознак:

- стаття кримінального закону, за якою здійснюється кримінальне провадження, належить до переліку корупційних, передбачених приміткою до ст. 45 КК України, або передбачена ч. 1 ст. 33-1 КПК України (ст. 206-2, 209, 211, 366-2, 366-3 КК України);

- наявна хоча б одна з умов, передбачених п. 1-3 ч. 5 ст. 216 КПК України, які визначають особливості суб`єктного складу та предмету таких кримінальних правопорушень.

2.2. Як зазначено у заяві ОСОБА_2 , у період з 29 серпня 2019 року до 05 березня 2020 року, ОСОБА_3 , обіймаючи посаду Генерального прокурора України, вчинив дії щодо проведення значного скорочення кількості посад прокурорів України шляхом проведення атестації останніх, що на думку заявниці, відбулось з порушенням, зокрема, Кодексу законів про працю України та ЗУ «Про прокуратуру».

Надалі, з 17 березня 2020 року до 19 липня 2022 року посаду Генерального прокурора України обіймала ОСОБА_4 . На думку заявниці, остання не вжила заходів щодо захисту трудових прав своїх підлеглих та продовжила проведення атестації, що зрештою призвело до значного скорочення кількості посад прокурорів.

Викладені факти, за твердженням ОСОБА_2 , свідчать про наявність у діях ОСОБА_5 та ОСОБА_3 ознак кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 172 КК України.

2.3. Аналізуючи наведені у заяві відомості на предмет наявності в них ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 364 КК України, слідчий суддя виходить з диспозиції цієї норми кримінального закону, яка передбачає відповідальність за зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.

Разом з тим, заява не містить будь-яких фактичних даних (відомостей) про обставини вчинення злочину, передбаченого ст. 364 КК України, зокрема, в ній не наведені відомості, в чому саме полягало зловживання владою чи службовим становищем, мета таких дій, в якій формі та розмірі передбачалось одержати неправомірну вигоду, яку шкоду було завдано цими діями тощо.

Слідчий суддя зазначає, що посилання у тексті заяви на номер статті Особливої частини КК України, який за критерієм кваліфікації відповідає умовам предметної підсудності Вищого антикорупційного суду, саме по собі не є безумовним підтвердженням належності скарги до предметної підсудності суду, оскільки в межах перевірки скарги на прийнятність слідчий суддя аналізує заяву на предмет наявності в ній саме відомостей про вчинення злочину, а не лише формального зазначення у ній певного номеру статті КК України.

Отже, попри те, що у заяві наявне посилання на ст. 364 КК України, вона не містить фактичних даних про вчинення цього злочину, що унеможливлює віднесення скарги до предметної підсудності Вищого антикорупційного суду. Інші кримінальні правопорушення, перелік яких скаржник наводить у заяві, також не належать до предметної підсудності суду.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 304 КПК України скарга повертається, якщо вона не підлягає розгляду в цьому суді.

Враховуючи викладене, слідча суддя приходить до висновку, що з огляду на непідсудність скарги слідчому судді Вищого антикорупційного суду її належить повернути.

На підставі викладеного, керуючись статтями 304, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И Л А :

Скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України - повернути особі, яка її подала.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду упродовж 5-ти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1