ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/1217/22 Номер провадження 11-кп/814/589/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем - ОСОБА_5 ,

за участі прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

засудженого - ОСОБА_8 ,

представника колонії - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 02 червня 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою відмовлено у задоволені клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Несено Іржавець Оржицького району Полтавської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого 20 червня 2018 року вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області за ч.ч. 1, 2 ст. 185, ч. 2 ст. 125, ч.ч. 1, 2 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 72 КК України, на 6 років позбавлення волі.

Таке рішення суд мотивував тим, що у матеріалах справи відсутні дані про те, що процес виправлення ОСОБА_8 досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі, а сам факт наявності 6 заохочень не свідчить про його виправлення. До того ж, рішенням комісії виправної колонії від 01 лютого 2022 року в застосуванні умовно-дострокового звільнення засудженого відмовлено, як особі, яка не стала на шлях виправлення.

У поданій апеляційній скарзі захисник просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання засудженого про його умовно - дострокове звільнення від відбування покарання.

Просить при винесенні рішення взяти до уваги, що ОСОБА_8 відбув 2/3 частини покарання, на даний час має 6 заохочень та своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Інші учасники судового розгляду ухвалу суду не оскаржили.

Колегія суддів заслухавши доповідача, засудженого та його захисника в підтримку апеляційної скарги, прокурора, який просив ухвалу суду залишити без змін, думку представника установи відбування покарань, про неможливість звільнення засудженого від відбування покарання, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню.

За змістом положень п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_8 засуджений 20 червня 2018 року вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області за ч.ч. 1, 2 ст. 185, ч. 2 ст. 125, ч.ч. 1, 2 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 72 КК України, на 6 років позбавлення волі.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження засуджений знаходиться в місцях позбавлення волі з 21.02.2018, кінець строку 25.01.2024 року.

З 19.12.2018 відбуває покарання в державній установі «Полтавська виправна колонія (№64)». За період відбування покарання характеризується посередньо, має 6 заохочень та 3 стягнення, у тому числі 1 раз поміщався до ДІЗО, 2 стягнення погашені у встановленому законом порядку.

На виробництві установи не працює, залучається до робіт з благоустрою. До поставлених завдань ставиться не завжди сумлінно, потребує постійного контролю.

У взаємовідносинах із засудженими не конфліктний, дотримується ввічливого ставлення до персоналу установи.

Відповідно до ст. 123 КВК України реалізовано програму диференційованого виховного впливу «Професія», де отримав спеціальність слюсар-сантехнік третього розряду. Зарахований для участі у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Правова освіта». Відвідує лекції правового характеру, культурно-масові заходи. Відповідно до ст. 110 114 КВК України підтримує соціально-корисні зв`язки.

Рішенням комісії державної установи «Полтавська виправна колонія (№64)» 01.02.2020 року засудженому відмовлено у застосуванні ст. 101 КВК України, а саме у зміні умов тримання, як особі яка не стає на шлях виправлення.

Рішенням комісії державної установи «Полтавська виправна колонія (№64)» 02.02.2021 засудженому відмовлено у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким відповідно до ст. 82 КК України, як особі яка не стала на шлях виправлення.

Рішенням комісії державної установи «Полтавська виправна колонія (№64)» 03.02.2022 засудженому відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення відповідно до ст. 81 КК України, як особі яка не стала на шлях виправлення.

ОСОБА_8 вину у вчинених злочинах визнає, відповідно до вироку Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20.06.2018 майнового позову немає.

Верховний Суд України в п.17 постанови Пленуму №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» наголошує, що при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потреб у в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

При цьому, умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що дійсно, як зазначено у апеляційній скарзі, ОСОБА_8 відбув 2/3 частини покарання та на даний час має 6 заохочень, разом з тим, дотримання порядку та умов відбування покарання, а також, добросовісна поведінка засудженого, відповідно до ст. 9 КВК України, є його обов`язком, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.

Проте, протягом всього часу відбування покарання засуджений хоча і має заохочення, поряд із цим має 3 стягнення, 2 з яких погашені у встановленому законом порядку, у тому числі один раз поміщався до ДІЗО, посередньо характеризується, на виробництві установи не працевлаштований, до виконання поставлених завдань ставиться не завжди сумлінно, потребує постійного контролю. Крім того, протягом 2020-2022 років йому було відмовлено у зміні умов тримання відповідно до ст. 101 КВК України, заміні невідбутої частини покарання більш м`яким та застосуванні умовно-дострокового звільнення, як такому, що не стає на шлях виправлення, що вказує на нестабільну поведінку засудженого та свідчить про не досягнення ним такого стану, за якого від нього не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів.

Всупереч доводам захисника, суд першої інстанції належним чином врахував всі обставини справи та дані про особу засудженого, в тому числі і ті, які зазначені в апеляційній скарзі, та обґрунтовано прийняв рішення про відмову у задоволенні подання про умовно - дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 02 червня 2022 року, щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4