Справа № 455/149/19
Провадження № 1-кп/455/51/2023
ВИРОК

Іменем України

13 березня 2023 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000014 від 11.01.2019 року, відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, непрацюючого, невійськовозобов`язаного, раніше судимого вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 28.11.2022 року за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі та на основі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим терміном до 2 років, - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України;

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_2 , з професійно-технічною освітою, непрацюючого, військовозобов`язаного, згідно ст.89 КК України судимості немає - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,

за участю: сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_5 ,

сторони захисту - обвинуваченого ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 10.01.2019 року, близько 17 години 30 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, повторно, діючи за попередньою змовою групою осіб, спільно із ОСОБА_4 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна відвели ОСОБА_7 у малолюдне місце, яке розташоване по АДРЕСА_3 , де умисно повалили ОСОБА_7 на землю та з корисливих мотивів, відкрито викрали із внутрішньої кишені куртки останнього, грошові кошти в сумі 2 970,00 гривень та його сумку, в якій знаходилися банківсі картки та документи, чим спричинили ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загаль суму 2970,00 гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

ОСОБА_4 , 10.01.2019 року, близько 17 години 30 хвилин, перебуваючи на автовокзалі в м.Хирів Старосамбірського району Львівської області, повторно, діючи за попередньою змовою групою осіб, спільно із ОСОБА_3 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, відвели ОСОБА_7 у малолюдне місце, яке розташоване по АДРЕСА_3 , де умисно повалили ОСОБА_7 на землю та з корисливих мотивів, відкрито викрали із внутрішньо кишені куртки останнього, грошові кошти із сумі 2970,00 гривень та його сумку, в якій знаходилися банківські картки та документи, чим спричинили ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 2970,00 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Допитаний ОСОБА_3 у судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні - у відкритому викраденні чужого майна, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, визнав повністю, надав пояснення, аналогічні, викладеним обставинам в обвинувальному акті, та пояснив, що він 10.01.2019 року, близько 17 години 30 хвилин, зустрівся з ОСОБА_8 , разом з яким вони зустріли ОСОБА_9 , якого згодом він та ОСОБА_4 повалили на землю і забрали гроші в сумі близько 2950,00 гривень, а також сумку.

Обвинувачений ОСОБА_3 винність свою в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, щиро каявся, зазначив, що викрадені кошти потерпілому повернув та просив суд визнати недоцільним дослідження доказів стосовно обставин справи та обмежити обсяг дослідження доказів.

Допитаний ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні - у відкритому викраденні чужого майна, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, визнав повністю, надав пояснення, аналогічні, викладеним обставинам в обвинувальному акті, та пояснив, що він 10.01.2019 року, близько 17 години 30 хвилин, зустівся з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Разом вони випивали спиртні напої, а згодом він та ОСОБА_3 повалили ОСОБА_7 і забрали в нього гроші в сумі більше 2000,00 гривень та сумку.

Обвинувачений ОСОБА_4 винність свою в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, щиро каявся, викрадені кошти потерпілому повернув та просив суд визнати недоцільним дослідження доказів стосовно обставин справи та обмежити обсяг дослідження доказів.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні просила призначити ОСОБА_4 покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В матеріалах справи знаходиться заява ОСОБА_7 (а.с.164), в якій він просить справу розглядати у його відсутності, обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суворо не карати. Також просить визнати недоцільним дослідження доказів доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорюються. Наслідки прийняття фактичних обставин справи йому роз`яснено.

З врахуванням наведених показань, наданих у судовому засіданні обвинуваченими, та відсутності заперечень учасників судового провадження, суд на підставі ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин події кримінального правопорушення (часу, місця, способу), вчиненого обвинуваченими, винуватості в цьому обвинувачених, форми вини, мотиву, мети вчинення кримінального правопорушення, обмежив дослідження обставин справи допитом обвинувачених, оглядом матеріалів справи, які характеризують обвинувачених, як особу та стосуються речових доказів по справі, та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Сумнівів у добровільності позиції учасників судового провадження немає. При цьому судом роз`яснено, що у такому разі учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд доходить висновку про винуватість ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, і вважає, що їх дії вірно кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Приймаючи таке рішення, суд керується критеріями доведення винуватості поза розумним сумнівом, наведених у висновках Європейського суду з прав людини, яких суд дійшов у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» (рішення від 21 квітня 2011 року) та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» (рішення від 6 грудня 1988 року). Так, у цих рішеннях зазначено, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь - яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд, на підставі ст.65 КК України, враховує: ступінь тяжкості правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який не працює, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно зі ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно зі ст.67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд, на підставі ст.65 КК України, враховує: ступінь тяжкості правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який не працює, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 згідно зі ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 згідно зі ст.67 КК України, судом не встановлено.

Аналізуючи вимоги ст.ст. 50, 65 КК України при призначенні покарання, суд враховує чи відповідатиме покарання за своїм розміром та ступеню тяжкості вчинених злочинів, а також особу винного.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, тобто при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання, визначенні «інших обставин справи», індивідуалізацію покарання - конкретизацію виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта, вказане повністю узгоджується з висновком викладеним у постанові ККС ВС України від 13.10.2020 року по справі № 645/10158/14-к.

В ході судового розгляду встановлено, що вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 28.11.2022 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, призначивши йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком на 2 (два) роки, якщо він протягом призначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Згідно п.1 та п.2 ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_3 обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Частиною 6 статті 368 КПК України встановлено, що обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 23.09.2019 по справі № 199/1496/17 кримінально-правові норми, передбачені статтями 70, 75 КК України не передбачають окремого порядку призначення покарання за сукупністю злочинів в тих випадках, коли особа, відносно якої було застосоване звільнення від покарання з іспитовим строком, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого вона також звільняється з іспитовим строком. Оскільки самостійне виконання таких вироків не засноване на вимогах закону про кримінальну відповідальність, призначаючи остаточне покарання згідно із вимогами частини 4 статті 70 КК, суд має право вмотивовано вирішити питання про звільнення особи від відбування остаточного покарання з випробуванням, та визначити іспитовий строк в порядку та в межах, передбачених статтею 75 КК.

Оскільки, злочин у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 вчинено ним до ухвалення вироку Старосамбірського районного суду Львівської області від 28.11.2022 року, відтак, для призначення остаточного покарання ОСОБА_3 слід застосувати принцип часткового складання покарань.

Таке покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Обране судом покарання перебуватиме у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що, хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Крім того, у цій справі, покарання суд призначає, в тому числі, з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01.02.2018 у справі № 634/609/15-к, де останній роз`яснив, що при обранні форми реалізації кримінальної відповідальності суд у визначених законом межах наділений правом вибору не лише виду та розміру покарання, а й порядку його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в межах якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, відповідно до якої, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання, при цьому, з огляду на положення ст.75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

А тому, при таких обставинах, суд вважає, що до обвинуваченого ОСОБА_3 , слід обрати міру покарання, передбачену санкцією ч.2 ст.186 КК України, - у виді позбавлення волі із звільненням від відбування основного покарання з випробовуванням на підставі ст. 75 КК України та відповідних пунктів ст. 76 КК України, з врахуванням ч.4 ст.70 КК України, та до обвинуваченого ОСОБА_4 слід обрати міру покарання, передбачену санкцією ч.2 ст.186 КК України, - у виді позбавлення волі із звільненням від відбування основного покарання з випробовуванням на підставі ст. 75 КК України та відповідних пунктів ст. 76 КК України, що є тотожним позиції сторони обвинувачення, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень для реалізації принципу законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання. Підстав для звільнення від кримінальної відповідальності не встановлено.

Питання про речові докази слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Витрат на залучення експерта немає. Цивільний позов не заявлено.

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не обирався.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань за даним вироком та вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 28.11.2022 року, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 3 (три) місяці.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком на 2 (два) роки, якщо він протягом призначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно п.1 та п.2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, призначивши йому покарання у виді 4 (чотири) роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком на 2 (два) роки, якщо він протягом призначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно п.1 та п.2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 у кримінальному провадженні не обирався.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у кримінальному провадженні не обирався.

Речові докази, а саме:

одну прорезинену сумку (гаманець) червоного-чорного кольору розміром 12 х 8 см, яка закривається з допомогою замка-блискавки, без перегородок в середині та котра має спереду одну невелику кишеню;

одне службове посвідчення «електромонтера з ремонту ПЛЕП ПАТ «Львівобленерго. Посвідчення №883. табельний № 7425», видане на ім`я ОСОБА_12 від 01.11.2013 року, виготовлене з картону та заламіноване;

одну пластикову банківські картку «ПриватБанку» з призначенням «Універсальна» з номером банківського рахунку « НОМЕР_1 »;

одну пластикову банківську картку «ПриватБанку» з призначенням «Картка для виплат» з номером банківського рахунку « НОМЕР_2 »;

одну пластикову банківську картку «Кредобанку» іменна - ОСОБА_13 , з номепом банківського рахунку « НОМЕР_3 »;

одну пластикову банківську картку «Ощадного Банку» з призначенням «пенсійна» з номером банківського рахунку « НОМЕР_4 », які повернуті потерпілому - ОСОБА_7 згідно розписки на відповідальне зберігання, вважати повернутими ОСОБА_7 .

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Старосамбірський районний суд Львівської області на протязі 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1