Номер провадження: 11-кп/813/1039/23
Справа № 510/176/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Ренійського районного суду Одеської області від 03.03.2023 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0000478 від 11.07.2022 року, стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродж. м.Ізмаїл Одеської області, громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешкаючого в АДРЕСА_2 , не працюючого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27, ч.3 ст.332 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродж. м.Рені Одеської області, громадянина України, зареєстрованого та мешкаючого в АДРЕСА_3 , не працюючого, не маючого судимості,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27, ч.3 ст.332 КК України,

ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродж. с. Чишмікіой Вулканештського округу Республіки Молдова, громадянина Республіки Молдова, зареєстрованого в АДРЕСА_4 , мешкаючого в АДРЕСА_5 , не працюючого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27, ч.3 ст.332 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродж. м.Кілія Одеської області, громадянки України, зареєстрованої те мешкаючої в АДРЕСА_6 , не працюючої, раніше не судимої,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27, ч.3 ст.332 КК України,

встановив:

Ренійським районним судом Одеської області розглядається кримінальне провадження №0000478 від 11.07.2022 рокуза обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.27, ч.3 ст.332 КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурор звернувся з клопотанням про продовження відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, мотивуючи його тяжкістю можливого призначеного покарання та наявністю ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які не перестали існувати.

Ухвалою суду від 03.03.2023 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зокрема обвинуваченому ОСОБА_6 , строком до 01.05.2023 року.

Мотивуючи прийняте рішення суд першої інстанції врахував дані про особу обвинуваченого,якому інкримінується тяжкий злочин, передбачений ч.5 ст.27 ч.3 ст.27 КК України та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від 7 до 9 років, а також послався на існуючі ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були враховані при обранні запобіжного заходу на стадії досудового розслідування, які на даний час існувати не перестали та не відпали.

Не погоджуючись з рішенням суду захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Захисник посилається на відсутність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні злочину саме ОСОБА_6 , а також відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Відповідно до вимог ст.422-1 КПК України (далі КПК) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Згідно положень ч.4 ст.107, ч.1 ст.406, 422-1 КПК апеляційний розгляд проведено в письмовому провадженні за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів.

Крім того, в умовах воєнного стану, колегія суддів вважає, що відсутня нагальна потреба очікувати на волевиявлення учасників судового розгляду бажання на прибуття до суду, оскільки це становить загрозу для вказаних осіб.

Оскільки апеляційні скарги відносно інших обвинуваченихдо апеляційного суду не надходили, ухвала суду першої інстанції перевіряється в межах поданої апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_5 та прокурор ОСОБА_11 звернулись до апеляційного суду з клопотаннями про проведення розгляду за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача; обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч.3 ст. 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, продовжити, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Під час підготовчого судового засідання сторона обвинувачення має право звернутись до суду першої інстанції з клопотанням про обрання/продовження чи зміну запобіжного заходу, мотивуючи його при цьому та надавши суду докази, які унеможливлюють застосування до особи більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання прокурора, суд першої інстанції дотримався положень ст.ст.177, 178, 183, 315 КПК та прийняв законне та обґрунтоване рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а також на законних підставах визначив альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість застосування обвинуваченому ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, з огляду на те, що раніше існуючи та доведені ризики не знизились і не відпали, оскількиостанній не може не розуміти тяжкість інкримінованого йому злочину, а також можливість призначення покарання у виді позбавлення волі строком до 9 років, у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження.

Крім того, інкримінований ОСОБА_6 злочин відповідно до обвинувачення вчинений організованою групою, яка займалась незаконним переправленням осіб через державний кордон України, в умовах воєнного стану.

Наведені обставини, на думку апеляційного суду, в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

Рішенням ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає непереконливими доводи захисника про відсутність ризиків, які обумовлюють продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки тяжкість пред`явленого обвинувачення, дані про особу обвинуваченого, а також існування ризиків, на які послався суд першої інстанції в оскарженій ухвалі, виправдовують застосування такого запобіжного заходу.

Апеляційний суд вважає, що продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого під вартою в даному кримінальному провадженні, не суперечить положенням ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Апеляційний суд наголошує, що колегія суддів, на даній стадії, не вправі вдаватися у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченому дій та давати оцінку обґрунтованості обвинувачення, оскільки остаточна оцінка доведеності обвинувачення у відповідності до вимог закону, буде надана лише за наслідками судового розгляду справи в районному суді, за результатами повного дослідження всіх доказів.

За таких обставин, доводи сторони захисту про те, що обвинувачення пред`явлене ОСОБА_6 є суперечливим та необґрунтованим, є безпідставними.

Крім того, ініціюючи доводи сторони захисту стосовно можливості не застосування обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу, апеляційний суд звертає увагу, що стороною захисту не надано суду підтверджуючих документів про місце проживання обвинуваченого та будь-яких інших доказів, які б давали підстави не застосовувати до обвинуваченого будь-який інший запобіжний захід.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів або взагалі не застосування, може виявитися недостатнім для забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, що безпосередньо може вплинути на дотримання розумних строків судового розгляду.

Таким чином, обставин передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_6 , виходячи з положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК, та існування реальної потреби проведення судового розгляду кримінального провадження в розумні строки.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого тримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК, а сторона захисту не позбавлена можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо неможливості подальшого утримання обвинуваченого під вартою, або зміни обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та існуючого обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину організованою групою, продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого є необхідним та виправданим заходом забезпечення кримінального провадження, а тому вважає, що не обрання запобіжного заходу обвинуваченому, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризику можливого переховування останнього від суду, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, які б були безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали.

Оскільки доводи сторони захисту про відсутність підстав для обрання будь-якого запобіжного заходу не знайшли свого підтвердження, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування оскарженої ухвали та задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 422-1, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Ренійського районного суду Одеської області від 03.03.2023 року, про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні №0000478 від 11.07.2022 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4