Номер справи 696/1953/13-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 09.05.2013 під №0000293 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янка Черкаської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.296, ч.1 ст.122 КК України,

у с т а н о в и в :

У провадженні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області перебуває об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122 та ч.1 ст.296 КК України.

У судовому засіданні 21 грудня 2022 року обвинувачений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив звільнити його від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122 та ч.1 ст.296 КК України, та закрити відносно нього кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності. При цьому зазначив, що вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнає, вважає, що оголошення його судом у розшуку є безпідставним, оскільки він будь-яких умисних дій щодо ухилення явки до суду не вчиняв, його неявки у судові засідання пов`язані виключно з неповідомленням його про дату, час та місце розгляду справи.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого, оскільки з дня події інкримінованих ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122 та ч.1 ст.296 КПК України, минуло понад 9 років, у зв`язку з чим, відповідно до ст.49 КК України, наявні підстави для його звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності. При цьому зазначив, що дійсно під час судового розгляду даного кримінального провадження обвинувачений був оголошений у розшук, однак доказів умисного ухилення обвинуваченого від суду матеріали кримінального провадження не містять, внаслідок чого сам по собі факт оголошення розшуку обвинуваченого у даному випадку не перешкоджає його звільненню від кримінальної відповідальності у відповідності до положень ст.49 КК України. Розшук проводився лише з метою встановлення місця знаходження обвинуваченого.

Потерпілий ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою, в якій просив розгляд кримінального провадження здійснювати без його участі.

Заслухавши думки учасників судового провадження, зважаючи на можливість з`ясування всіх обставин, необхідних для правильного вирішення заявленого обвинуваченим клопотання під час судового засідання за відсутності в ньому потерпілого, судом, відповідно до приписів ст.325 КПК України, вирішено проводити судовий розгляд без потерпілого.

Суд, заслухавши учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в обсязі, необхідному для правильного вирішення заявленого обвинуваченим клопотанням, приходить до наступного висновку.

Відповідно до змісту обвинувального акту у кримінальному провадженні від 09 травня 2013 року під №0000293, ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що 09 травня 2013 року близько 01 години 16 хвилин біля приміщення кафе-бару «За склом», що в м. Кам`янка, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, безпричинно, з хуліганських спонукань, тобто грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, яке виразилося у заподіянні тілесних ушкоджень, наніс тілесні ушкодження ОСОБА_5 , 1992 року народження, у вигляді двобічного перелому нижньої щелепи, що за ознакою короткочасного розладу здоров`я відноситься до категорії середньої тяжкості.

Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковані стороною обвинувачення за ч.1 ст.296 КК України як хуліганство, тобто грубее порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.

Крім того, ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він 09 травня 2013 року близько 01 години 16 хвилин, біля приміщення кафе-бару «За склом», що в м. Кам`янка, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, безпричинно, з хуліганських спонукань, наніс один удар кулаком правої руки в область голови з лівої сторони та один удар правою ногою в область голови з правої сторонни ОСОБА_5 , 1992 року народження, зааподіявши йому тілесні ушкодження у вигляді двобічного перелому нижньої щелепи, що за ознакою короткочасного розладу здоров`я відноситься до категорії середньої тяжкості, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №202 від 07 жовтня 2013 року.

Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковані стороною обвинувачення за ч.1 ст.122 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Згідно з ч.4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Санкція ч.1 ст.122 КК України (у редакції, чинній станом на 09 травня 2013 року) передбачає відповідальність за умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину, у виді виправних робіт на строк до двох років або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на строк до трьох років.

Санкція ч.1 ст.296 КК України (у редакції, чинній станом на 09 травня 2013 року) передбачає відповідальність за хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом у виді штрафу від п`ятисот до тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років.

Відповідно до ст.12 КК України (у редакції Закону від 22 листопада 2018 року), кримінальне правопорушення, передбачені ч.1 ст.122 КК України, віднесено до категорії нетяжких злочинів, а кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.296 КК України, віднесено до категорії кримінального проступку.

Частина 2 статті 4 КК України передбачає, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння, крім випадків, коли пізніше прийнятий закон поліпшує становище особи (зворотня дія закону про кримінальну відповідальність).

Відповідно до п.2 та п.3 ч.1 ст.49 КК України (у редакції Закону від 22 листопада 2018 року), особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Згідно ч.2 ст.49 КК України (у редакції Закону від 22 листопада 2018 року), перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Факт ухилення особи від досудового розслідування та суду є обставиною, що виключає благополучне закінчення строків давності, і зупиняє диференційований строк, передбачений ч.1 ст.49 КК України.

Під ухиленням від слідства або суду з огляду на положення ч.2 ст.49 КК України слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, імітація своєї смерті тощо).

Відповідно до ч.1 ст.335 КК України (у редакції, чинній станом на 09 травня 2013 року), у разі якщо обвинувачений ухилився від суду або захворів на психічну чи іншу тяжку тривалу хворобу, яка виключає його участь у судовому провадженні, суд зупиняє судове провадження щодо цього обвинуваченого до його розшуку або видужання і продовжує судове провадження стосовно інших обвинувачених, якщо воно здійснюється щодо декількох осіб. Розшук обвинуваченого, який ухилився від суду, оголошується ухвалою суду, організація виконання якої доручається слідчому та/або прокурору.

Так, ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 07 жовтня 2014 року вирішено оголосити розшук обвинуваченого ОСОБА_4 .

Як вбачається з вищевказаної ухвали, при вирішенні питання щодо оголошення обвинуваченого ОСОБА_4 у розшук суд врахував, що: кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 було призначене в судове засідання на 07 жовтня 2014 року, про що обвинувачений був повідомлений належним чином, але в судове засідання не з`явився; ухвала від 24 вересня 2014 року працівниками поліції не виконана, оскільки як вбачається з їх рапорту ОСОБА_4 за місцем проживання відсутній, місце його перебування невідоме; кримінальне провадження не може бути розглянуте у відсутності обвинуваченого, який 21 серпня 2014 року, 24 вересня 2014 року та 07 жовтня 2014 року не з`явився в судове засідання, а місце його перебування суду невідоме.

При цьому, підстава для оголошення розшуку обвинуваченого як «місцезнаходження обвинуваченого невідоме» може мати місце, якщо обвинувачений ухилився від суду або якщо з інших причин не встановлено його місцезнаходження.

У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що зупинення судового розгляду у зв`язку з розшуком обвинуваченого місцезнаходження якого невідоме, саме по собі не може свідчити про ухилення останнього від суду.

Для застосування положень ч.2 ст.49 КК України у такому випадку обов`язково має бути підтверджено факт умисного ухилення обвинуваченого від суду.

Відповідно до ч.1 ст.135 КПК України (у редакції, чинній станом на 2014 рік), особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Згідно ч.1 ст.136 КПК України (у редакції, чинній станом на 2014 рік), належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

Однак, у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази повідомлення обвинуваченого ОСОБА_4 , у визначений вищевказаними статтями КПК України спосіб, про судові засідання, які відбулися 21 серпня 2014 року та 24 вересня 2014 року.

Незважаючи на зазначені обставини, ухвалою суду від 24 вересня 2014 року до обвинуваченого застосовано привід, на виконання якого надійшов рапорт працівника поліції, відповідно до якого, виконати привід обвинуваченого ОСОБА_4 не представилося можливим.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що у судові засіданні, які відбулися 21 серпня 2014 року та 24 вересня 2014 року, він не з`явився виключно з підстав не отримання від суду судових повідомлень.

Сам по собі факт відсутності обвинуваченого ОСОБА_4 , право на вільне пересування якого жодним чином не було обмежено, за місцем свого проживання під час виконання працівниками поліції його приводу, жодним чином не може свідчити про його ухилення від суду.

Суд звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_4 до 21 серпня 2014 року добросовісно виконував покладені на нього процесуальні обов`язки та неявки у судові засідання не допускав, при цьому під час постановлення ухвали, якою оголошено розшук обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено ухилення останнього від суду, та дана ухвала ґрунтується виключно на тому, що місце його знаходження невідоме.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність у обвинуваченого ОСОБА_4 умислу на ухилення від суду, внаслідок чого підстави для переривання або зупинення перебігу давності та застосування у даній справі строків давності, передбачених ч.2 ст.49 КК України, притягнення до кримінальної відповідальності за кримінальними правопорушеннями, передбаченими ч.1 ст.296 та ч.1 ст.122 КК України, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , протягом трирічного та п`ятирічного строку давності відповідно, судом не встановлено.

За приписами ч.1 ст.285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, а відповідно до ч.1 ст.286 цього Кодексу звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом.

Згідно з п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.3 ст.288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

При цьому, в постанові від 25 лютого 2021 року в справі № 192/3301/16-к Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду вказав, що системне тлумачення норм кримінального та процесуального закону свідчить про те, що до особи можуть бути застосовані положення ст.49 КК України у випадках, передбачених цією статтею та за наявності клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності. При цьому таке клопотання подається стороною кримінального провадження, а не виключно підозрюваним, обвинуваченим або засудженим. Разом з тим кримінальний процесуальний кодекс вказує на обов`язковість згоди обвинуваченого на звільнення його саме від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України.

У постанові від 24 травня 2021 року у справі № 522/2652/15-к Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у тому числі зауважив, що суддя районного суду при постановленні ухвали, відповідно до ст.372 КПК України, не повинен був вирішувати питання про встановлення вини обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду, зокрема у постанові від 26 березня 2020 року у справі №730/67/16-к указав, що передбачений законом (ст.49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину. Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Судом обвинуваченому ОСОБА_4 роз`яснено суть обвинувачення за ч.1 ст.122 та ч.1 ст.296 КК України та підставу звільнення від кримінальної відповідальності з зазначених ним підстав. Обвинувачений підтвердив, що суть обвинувачення йому достовірно зрозуміла, провину у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень не визнає, повідомив, що підстава звільнення від кримінальної відповідальності, яка ним вказана та не є реабілітуючою, йому зрозуміла, та наполягав на задоволенні свого клопотання про його звільнення від кримінальної відповідальності.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що закінчення строків давності, відповідно до вимог ст.49 КК України, є безумовною підставою для звільнення від кримінальної відповідальності, клопотання обвинуваченого про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до відповідальності підлягає до задоволення в повному обсязі.

Розглядаючи зазначене клопотання суд не може вирішити питання про винуватість чи невинуватість обвинуваченого, оскільки, відповідно до ч.4 ст.286 КПК України, клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності розглядається негайно, а тому суд позбавлений можливості продовжити дослідження доказів та встановлення обставин інкримінованого злочину.

Згідно з ч.1 ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Звільнення ж особи від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження відбувається за судовим рішенням у формі ухвали, без ухвалення вироку суду.

Ураховуючи викладене, суд вважає, що наявні усі необхідні підстави для звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122 та ч.1 ст.296 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, тому кримінальне провадження щодо нього, у зв`язку з викладеним, підлягає закриттю.

12 грудня 2013 року під час підготовчого судового засідання у даному кримінальному провадженні потерпілий ОСОБА_5 пред`явив цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_4 про стягнення матеріальних збитків та моральної школи, заподіяної злочином.

Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України.

Закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК) є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

Водночас, у разі постановлення ухвали про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов по суті не вирішується, а залишається без розгляду. У такому випадку позивач вправі вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства.

Наведене обґрунтовано випливає з положень ч.1 ст.129 КПК, згідно з якими вирішення цивільного позову по суті заявлених вимог можливо лише у разі ухвалення обвинувального вироку або постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. У такому випадку суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

У той же час, у випадку закриття кримінального провадження на встановлених КПК підставах, суд зобов`язаний роз`яснити цивільному позивачеві його право пред`явити аналогічний позов у порядку цивільного судочинства.

Зазначені висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від 10 серпня 2021 у справі №161/694/20.

Тому, у зв`язку зі звільненням обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, заявлений потерпілим ОСОБА_5 цивільний позов про стягнення матеріальних збитків та моральної школи, заподіяної злочином, слід залишити без розгляду, що за змістом ч.7 ст.128 КПК України не перешкоджає потерпілому пред`явленню позову в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.2 ст.265 Цивільного кодексу України, якщо суд залишив без розгляду позов, пред`явлений у кримінальному провадженні, час від дня пред`явлення позову до набрання законної сили судовим рішенням, яким позов було залишено без розгляду, не зараховується до позовної давності.

Строк дії запобіжного заходу застосованого під час досудового розслідування щодо ОСОБА_4 у виді особистого зобов`язання закінчився, та під судового розгляду не обирався.

Процесуальні витрати та речові докази у провадженні відсутні.

Керуючись ст. 4, 5, 12, 49, 122, 296 КК України, ст. 128, 129, 174, 284, 285, 286, 372 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання ОСОБА_4 , підтримане прокурором, про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.296 та ч.1 ст.122 КК України, на підставі ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 09.05.2013 під №0000293, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.296 та ч.1 ст.122 КК України, закрити у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - залишити без розгляду.

Роз`яснити цивільному позивачу потерпілому ОСОБА_5 , що залишення цивільного позову без розгляду не перешкоджає його праву на звернення до суду із таким позовом в порядку цивільного судочинства, а час від дня пред`явлення позову до набрання законної сили судовим рішенням, яким позов було залишено без розгляду, не зараховується до позовної давності.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо воно не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали оголошений о 16 год. 40 хв. 22 грудня 2022 року.

Суддя ОСОБА_6 ОСОБА_7