ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 602/579/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/87/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.194 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2023 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючої - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5

з участю:

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

потерпілого - ОСОБА_9

представника потерпілого - ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження, зареєстрованого у ЄРДР за №10000196 від 06 червня 2022 року за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 -адвоката ОСОБА_8 на вирок Лановецького районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2022 року,

Встановила:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ланівці Тернопільської області, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, не одруженого, раніше не судимого

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.194 КК України та із застосуванням ст.69 КК України призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту його затримання та перебування під вартою - з 10 серпня 2022 року.

Обраний обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою продовжено до набрання вироком законної сили, однак не довше ніж до 20 лютого 2023 року.

Позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 :

- 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп. - спричиненої моральної шкоди;

- 6000 (шість тисяч) грн. 00 коп.- витрат на правничу допомогу.

Вироком суду також вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Згідно вироку суду, 05 червня 2022 року близько 21.00 год. у ОСОБА_7 , який перебував в с.Білозірка вул.Шкільна Лановецької ТГ Кременецького району Тернопільської області поблизу місцевої школи, виник злочинний умисел, спрямований на підпал мотоцикла, який належить ОСОБА_9 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 05 червня 2022 року близько 21.00 год., перебуваючи поблизу місцевої школи в с.Білозірка вул.Шкільна Лановецької ТГ Кременецького району Тернопільської області, з метою умисного знищення або пошкодження, шляхом підпалу, вийняв паливний шланг, який веде від паливного баку до карбюратора мотоцикла чорного кольору модель Forte FT 125-К9А без реєстрації, який належить ОСОБА_9 та за допомогою запальнички підпалив його.

Надалі вогонь перекинувся на паливний бак, трос щеплення, патрубок повітряного фільтра, електричний кабель стартера, внаслідок чого вони були пошкоджені, а ОСОБА_7 залишив даний мотоцикл, не вживши будь-яких заходів для локалізації пожежі.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 5878,33 гривень.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується в умисному знищенні або пошкодженні чужого майна, вчинене шляхом підпалу, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

В зміненій апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 , просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити та призначити йому покарання, із застосуванням ст.75 КК України.

Свої доводи мотивує тим, що при призначенні покарання судом не враховано, що ОСОБА_7 є особою молодого віку, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував потерпілому завдану матеріальну шкоду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, які просять задовольнити апеляцію, з мотивів викладених у ній, прокурора, що вважає вирок суду законним і обґрунтованим, потерпілого та його представника, котрі при вирішенні апеляційної скарги покладаються на думку суду, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно ст. 94 КПК України, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно статті 392 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, відповідають фактичним обставинам справи, розгляд якого здійснювався в порядку, передбаченому ч. 3 ст.349 КПК України, є обґрунтованими та ніким із учасників не оспорюються, а отже в апеляційному порядку не переглядаються.

Що ж стосується призначеної міри покарання ОСОБА_7 за ч.2 ст.194 КК України, то суд першої інстанції її призначив правильно, у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України, так як вона відповідає вчиненому злочину та особі обвинуваченого, необхідна й достатня для його виправлення та попередження нових правопорушень.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до змісту вимог ст.69 КК України суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням особи винного.

Як вбачається з матеріалів провадження, судом першої інстанції також вірно було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який у відповідності до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, а саме: визнання ним вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, та добровільне відшкодування завданого збитку, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

В даному випадку, встановивши наявність пом`якшуючих обставин, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що ці обставини, а також дані про особу винного, в своїй сукупності та співвідношенні істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України та свідчать про можливість призначення йому покарання за вказаний злочин із застосуванням ст.69 КК України, а отже суд прийшов до вірного переконання про призначення ОСОБА_7 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією статті, і з таким рішенням суду першої інстанції повністю погоджується колегія суддів.

Однак, судом першої інстанції не встановлено підстав для застосування ст. 75 КК України.

Так, у ст. 65 КК визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. За змістом ст.75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання, разом з цим, з огляду на положення ст.75 КК законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Так, з фактичних обставин справи вбачається, що ОСОБА_7 умисно пошкодив транспортний засіб, що вчинив шляхом підпалу, залишивши мотоцикл, не вживши будь-яких заходів для локалізації пожежі, покинувши місце пригоди.

Умисний характер дій обвинуваченого, що вчинив злочин загальнонебезпечним способом, свідчить про підвищену суспільну небезпечність даного діяння.

Таким чином, місцевий суд дійшов вірного висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 неможливе без його ізоляції від суспільства, правильно призначив покарання у виді позбавлення волі на певний строк із застосуванням ст.69 КК України, оскільки з врахуванням даних про особу обвинуваченого та фактичних обставин кримінального провадження саме таке покарання є необхідне і достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Доводи апелянта про те, що місцевим судом при призначенні покарання обвинуваченому не було враховано, що ОСОБА_7 є особою молодого віку, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував потерпілому завдану матеріальну шкоду, а тому необґрунтовано не застосував до призначеного йому покарання ст.75 КК України, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки дані обставини місцевим судом були у повній мірі враховані і такі стали підставою для застосування при призначенні ним покарання обвинуваченому положень ст.69 КК України.

Отже, колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції вірно визначено вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та застосування ст.75 КК України, як про це ставить питання в апеляційній скарзі захисник.

Будь-яких порушень вимог КПК, які б стали підставою для зміни чи скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок місцевого суду відповідає вимогам закону, у зв`язку з чим його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - без задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 -адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Лановецького районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2022 року стосовно ОСОБА_7 за ч.2 ст.194 КК України - без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді