14.11.2022 Справа № 756/9617/19
Унікальний № 756/9617/19
Порядковий № 1-о/756/2/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 року Оболонський районний суд міста Києва

у складі колегії суддів:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві у режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Сихівського районного суду міста Львова кримінальне провадження за заявою ОСОБА_10 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Оболонського районного суду м. Києва від 19 вересня 2011 у справі № 1-50/2011,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

заявника - ОСОБА_10 ,

захисника - ОСОБА_13 ,

в с т а н о в и в:

18.07.2019 до Оболонського районного суду м. Києва від ОСОБА_10 надійшла заява про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Оболонського районного суду м. Києва від 19.09.2011 у кримінальній справі № 1-50/2011, яким його було визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 368 КК України (в редакції від 05.04.2001 року), ч. 2 ст. 368 КК України (в редакції від 05.04.2001 року), ч. 2 ст. 376 КК України, ч. 2 ст. 383 КК України, та з застосуванням ст. 70 КК України за сукупністю злочинів йому було призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посаду судді та посади, пов`язані з виконанням організаційно - розпорядчих функцій в державних установах строком на 3 роки, з конфіскацією всього майна, що перебувало у його власності.

У заяві про перегляд ОСОБА_10 просив відкрити кримінальне провадження за нововиявленими обставинами у вказаній кримінальній справі № 1-50/2011, переглянути за нововиявленими обставинами вирок Оболонського районного суду м. Києва від 19.09.2011 року в справі № 1-50/2011 та скасувати його, ухвалити новий вирок у даній справі та виправдати його, ОСОБА_10 , за всіма статтями висунутого йому обвинувачення.

Крім того, ОСОБА_10 у заяві про перегляд зазначив, що згідно ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 30.12.2015 року, у якій було застосовано положення ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року), у строк покарання зараховано строк його попереднього ув`язнення у зазначеній кримінальній справі № 1-50/2011 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, в результаті чого він, ОСОБА_10 , повністю відбув покарання у виді позбавлення волі і був звільнений з місць позбавлення волі 11.01.2016 року. В січні 2019 року він повністю відбув і додаткове покарання, встановлене вироком суду.

Крім того, у заяві про перегляд ОСОБА_10 зазначив, що після відбуття покарання та отримання відповідей з Генеральної прокуратури України від 26.04.2019 року, Чернівецького апеляційного суду від 19.04.2019 року, багаточисленних повідомлень з Верховного Суду України на його електронну адресу протягом січня-березня 2019 року, Оболонського районного суду м. Києва від 09.04.2019 року, 22.05.2019 року та отриманої 06.06.2019 року безпосередньо в суді копії звукозапису судового засідання у справі № 1-50/2011, прокуратури Львівської області він дізнався про нововиявлені обставини в кримінальній справі № 1-50/2011, якими, на його думку, є: 1) штучне створення доказів, на яких грунтується вирок; 2) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які разом з раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку, що належить переглянути.

ОСОБА_10 стверджує, що вказані ним нововиявлені обставини підтверджують його невинуватість у вчиненні злочинів, за які його було засуджено вироком суду, який він і просить переглянути. ОСОБА_10 зазначив у своїй заяві, що оскільки відповіді на свої запити він отримав з ГПУ, ВСУ, Львівської обласної прокуратури, Чернівецького апеляційного суду, Оболонського районного суду м. Києва, СБУ протягом січня-червня 2019 року, то в цьому випадку, на його думку, він не пропустив строк, встановлений ст. 461 КПК, для подачі до суду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Під час судового розгляду заяви про перегляд за нововиявленими обставинами вироку суду, ОСОБА_10 та його захисник ОСОБА_13 заяву про перегляд підтримали з викладених в ній та в додатках до неї підстав, навівши необхідні, на їх думку, доводи та аргументи.

Прокурори вважали заяву про перегляд безпідставною, просили відмовити в задоволенні вказаної заяви.

Інший учасник судового провадження - засуджений тим же самим вироком Оболонського районного суду м. Києва від 19.09.2011 року в кримінальній справі № 1-50/2011 ОСОБА_14 , який був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 368 КК України (в редакції від 05 квітня 2001 року) та йому було призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посаду судді на 2 роки та з конфіскацією всього майна, що перебувало у його власності, до суду за судовими викликами не з`являвся. ОСОБА_14 надіслав заяву з повідомленням про неможливість його участі у судовому засіданні через незадовільний стан здоров`я та інвалідність, покликався на ч. 2 ст. 466 КПК України, відповідно до якої неприбуття в судове засідання для розгляду справи за нововиявленими обставинами осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду заяви і перегляду судового рішення.

Відкривши провадження за нововиявленими обставинами, вивчивши заяву та численні додатки до заяви про перегляд у виді пояснень, клопотань та додаткових заяв, вислухавши заявника та його захисника, прокурорів, колегія суддів дійшла до висновку про те, що заяву про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Оболонського районного суду м. Києва від 19.09.2011 року в кримінальній справі № 1-50/2011 слід залишити без задоволення, виходячи із наступного.

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 19.09.2011 року ОСОБА_10 засуджено за: ч. 3 ст. 368 КК України (у редакції від 5 квітня 2001 року) до позбавлення волі на строк 10 років із позбавленням права обіймати посаду судді та посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій у державних установах строком на 3 роки, з конфіскацією всього майна; ч. 2 ст. 368 КК України (у редакції від 5 квітня 2001 року) до позбавлення волі строком на 8 років із позбавленням права обіймати посаду судді та посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій у державних установах строком на 2 роки, з конфіскацією всього майна; ч. 2 ст. 376 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки; частиною другою статті 383 КК до позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_10 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років із позбавленням права обіймати посаду судді та посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій у державних установах строком на 3 роки, з конфіскацією всього майна. Початок строку покарання засудженому визначено рахувати з 09.03.2009.

Апеляційний суд м. Києва ухвалою від 30.03.2012 року вирок щодо ОСОБА_10 залишив без зміни.

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 06.11.2012 року вирок та ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_10 у частині його засудження за ч. 2 ст. 383 КК скасувала, а справу в цій частині закрила на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України 1960 року. Постановлено вважати ОСОБА_10 засудженим за ч. 3 ст. 368 КК (у редакції від 5 квітня 2001 року) до позбавлення волі строком на 10 років із позбавленням права обіймати посаду судді та посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій у державних установах строком на 3 роки, з конфіскацією всього майна; за ч. 2 ст. 368 КК (у редакції від 5 квітня 2001 року) до позбавлення волі строком на 8 років із позбавленням права обіймати посаду судді та посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій у державних установах строком на 2 роки, з конфіскацією всього майна; за ч. 2 ст. 376 КК до позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_10 визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років із позбавленням права обіймати посаду судді та посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій у державних установах строком на 3 роки, з конфіскацією всього майна. У решті судові рішення щодо ОСОБА_10 залишено без зміни.

Постановою Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 25.04.2013 року та Постановою Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 18.12.2014 року захисникам засудженого ОСОБА_10 було двічі відмовлено у перегляді ухвали колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.11.2012 р.

ОСОБА_10 визнано винним у тому, що він у період із 2007 по 2008 роки, обіймаючи посаду голови Львівського апеляційного адміністративного суду, тобто як службова особа, яка займає відповідальне становище, використав фактичні можливості свого посадового становища й за обставин, зазначених у вироку, неодноразово одержував хабарі у великих та особливо великих розмірах за виконання чи невиконання дій під час здійснення судочинства в інтересах третіх осіб. ОСОБА_10 також засуджено за втручання у діяльність судді Львівського апеляційного адміністративного суду з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 30.12.2015 задоволено заяву засудженого ОСОБА_10 та на підставі положення ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015) ОСОБА_10 зарахувано строк попереднього ув`язнення в межах кримінальної справи № 1-50/2011 у строк покарання у виді позбавлення волі з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, після чого він 11.01.2016 року був звільнений з місць позбавлення волі у зв`язку з повним відбуттям покарання у виді позбавлення волі. В січні 2019 року ОСОБА_10 повністю відбув і додаткове покарання, встановлене вироком суду та був знятий з обліку в органі пробації.

Заява про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення, постановленого до набрання чинності КПК 2012 року, подана після набрання ним чинності, здійснюється за правилами КПК 2012 року.

Ст. 459 КПК передбачає, що судові рішення, які набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Зокрема, пунктами 1 та 4 частини 2 ст. 459 КПК нововиявленими обставинами визнаються: 1) штучне створення доказів, на яких грунтується вирок; 4) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Частина 5 ст. 459 КПК застерігає, що перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами у разі прийняття нових законів, інших нормативно-правових актів, якими скасовані закони та інші нормативно-правові акти, що діяли на час здійснення провадження, не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 461 КПК заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано протягом трьох місяців після того, як особа, яка звертається до суду, дізналася або могла дізнатися про ці обставини.

Частиною 1 ст. 467 КПК України встановлено, що суд має право скасувати вирок чи ухвалу і ухвалити новий вирок чи постановити ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення. При ухваленні нового судового рішення, суд користується повноваженнями суду відповідної інстанції.

Нововиявлені обставини це юридичні факти, які вказують на специфічні правозастосовні помилки під час кримінального провадження, що пов`язані з особливими способами їх установлення.

Перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами є компромісним вирішенням конфлікту двох концептуальних підходів необхідності виправлення допущеної судової помилки, що демонструє ефективність системи кримінальної юстиції, та забезпечення стабільності й непохитності судового рішення, що набрало законної сили, тобто додержання принципу правової визначеності.

При цьому провадження за нововиявленими обставинами здійснюється не з метою ревізії судового рішення повторного розгляду кримінального провадження по суті та ухвалення нового рішення (наприклад, для перекваліфікації діяння, пом`якшення чи посилення покарання), а з метою виправлення специфічних за своєю природою судових помилок. Провадження за нововиявленими обставинами, будучи самостійною формою оскарження й перевірки судових рішень, жодним чином не підміняє апеляційного та касаційного провадження, не є їхнім продовженням, відбувається не замість них, а за наявності для цього специфічних підстав.

Тож така форма перевірки судових рішень не може мати резервного значення щодо апеляційного та касаційного проваджень.

Щодо штучного створення доказів, на яких грунтується вирок.

При перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами з підстав штучного створення доказів, на яких грунтується обвинувальний вирок, на думку суду, разом із відповідною заявою необхідно було надати належне підтвердження того, що докази, які покладені в основу вироку, є завідомо неправдивим або неправильними унаслідок їх умисного штучного створення, тобто надати відповідне процесуальне рішення за наслідками здійснення кримінального провадження, яким би були встановлені такі факти, адже штучне створення доказів з метою визнання особи винною у вчиненні злочинів є умисними кримінально караними діями, які не можуть вчинятися з необережності.

Обгрунтовуючи таку підставу для перегляду вироку, як штучне створення доказів, на яких грунтується цей вирок, ОСОБА_10 не надає суду належного підтвердження такого факту, а вважає достатнім лише його особистого твердження про існування такого факту.

ОСОБА_10 покликається на обгрунтування судом першої інстанції у вироку його винуватості копіями протоколів обшуків; вилученими під час обшуків речовими та письмовими доказами; копіями протоколів огляду цих доказів; копіями заяв свідків- хабародавців, а також тим, що у вироці Оболонського районного суду м. Києва від 19.09.2011 суд зазначив (дослівно), що «суд не бере до уваги посилання ОСОБА_10 та його захисника на відсутність у справі оригіналів ряду документів та речових доказів. При цьому суд зважає на те, що у квітні 2010 року при наданні обвинуваченому ОСОБА_10 матеріалів кримінальної справи №49-2630 для ознайомлення, виявлено факт викрадення з матеріалів справи окремих аркушів. Крім того, деякі документи були пошкоджені. За фактами знищення, викрадення та пошкодження документів та доказів Генеральною прокуратурою України 30 квітня 2010 року порушено кримінальну справу №49-2959 відносно ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 357 КК України. Залишки вирізаних та пошкоджених доказів 17 травня 2010 року виділені з даної кримінальної справи для долучення до матеріалів кримінальної справи №49-2959, а належним чином завірені копії з них, у тому числі зроблені органом слідства до їх пошкодження, залишені в матеріалах даної справи та були досліджені у судовому засіданні (т. 48, а.с. 293-314, т. 49, т. 50).»

При цьому ОСОБА_10 зазначає, що він лише 20.06.2019 отримав поштою у м. Львові постанову слідчого в особливо важливих справах прокуратури м. Києва ОСОБА_15 , винесену ще 25.07.2011 (тобто до засудження його Оболонським районним судом м. Києва) про закриття провадження відносно нього у кримінальній справі, порушеній за ч. 2 ст. 357 КК України. Провадження закрито згідно вимог п. 2 ст. 6 КПК України 1960 року.

ОСОБА_10 вважає, що матеріали кримінальної справи № 1-50/201 знаходились у слідчих та прокурорів ГПУ в приміщеннях УСБУ у Львівській області та ГПУ, що знаходяться у м. Львові та м. Києві, тому ніхто інший, крім оперативних співробітників УСБУ у Львівській області, слідчих і прокурорів ГПУ доступу до матеріалів даної справи не мав, тому заявник вважає, що саме службові особи ГПУ, які мали вільний та повний доступ до матеріалів кримінальної справи, знищили, пошкодили всі основні первині процесуальні документи та докази, які могли бути визнані судом недопустимими доказами, натомість в справу було вкладено неналежно завірені ксерокопії вилучених (знищених, пошкоджених, викрадених) оригіналів документів. Саме тому ОСОБА_10 зробив висновок, що в цьому випадку мало місце штучне створення доказів у справі.

Визначаючись щодо заявлених підстав, суд враховує, що штучне створення доказів в розумінні ст.459 КПК України означає їхню завідому неправильність, розраховану на введення суду в оману, та може бути вчинено як учасниками процесу, так і іншими особами.

Шучне створення або підроблення доказів, можуть бути підставою для перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами, якщо вони спричинили винесення необґрунтованого або незаконного судового рішення.

При цьому суд не може не звернути увагу на те, що штучне створення доказів, на яких грунтується обвинувальний вирок, на чому наполягає заявник ОСОБА_10 , фактично є кваліфікуючою ознакою тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст.372 КК України, диспозиція якого виглядає як притягнення завідомо невинного до кримінальної відповідальності слідчим, прокурором чи іншою уповноваженою на те законом особою, поєднане з обвинуваченням у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, а також поєднане зі штучним створенням доказів обвинувачення. Такі дії караються позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років.

Таким чином, однією з підстав для перегляду вироку Оболонського районного суду м. Києва від 19.09.2011 у кримінальній справі № 1-50/2011 (штучне створення доказів, на яких грунтується обвинувальний вирок), ОСОБА_10 фактично зазначив про вчинення тяжкого злочину проти правосуддя, передбаченого ч. 2 ст. 372 КК України. Такі нововиявлені обставини, як штучне створення або підроблення доказів, на яких ґрунтується обвинувальний вирок, зловживання слідчого, прокурора чи суду під час кримінального провадження повинні бути встановлені шляхом: 1) ухвалення та набрання законної сили вироком суду першої інстанції, в якому констатовано умисне притягнення завідомо невинного до кримінальної відповідальності слідчим, прокурором чи іншою уповноваженою на те законом особою, поєднане з обвинуваченням у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, а також поєднане зі штучним створенням доказів обвинувачення; 2) постановлення та набрання законної сили ухвалою суду про закриття кримінального провадження і звільнення від кримінальної відповідальності, ухвалою суду про застосування примусових заходів виховного чи медичного характеру, за неможливості ухвалення обвинувального вироку; 3) винесення постанови дізнавачем, детективом НАБУ, слідчим, прокурором про закриття кримінального провадження, за неможливості ухвалення обвинувального вироку. Таким чином, при перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами з підстав штучного створення доказів, на яких грунтується обвинувальний вирок, разом з відповідною заявою ОСОБА_10 суду не надано належного підтвердження таких фактів, як вже зазначалося вище, тобто не надано процесуального рішення за наслідками здійснення кримінального провадження, яким би були встановлені такі факти.

Провадженню за такими нововиявленими обставинами обов`язково повинно передувати здійснення досудового розслідування щодо фактів штучного створення або підроблення доказів, зловживань слідчого, прокурора, судді під час кримінального провадження, з конкретизацією такого факту відносно певної особи чи групи осіб. Злочинні діяння є підставою для провадження за нововиявленими обставинами лише в тому випадку, якщо є зв`язок між встановленими та доведеними у передбаченому законом порядку незаконними діями відповідних конкретних службових або уповноважених осіб, з одного боку, та прийнятим незаконним або необґрунтованим рішенням, з іншого боку.

Відтак, твердження ОСОБА_10 про таке, що мало місце штучне створення доказів, на яких грунтується обвинувальний вирок, є твердженням про факт тяжкого злочину, який не розслідувався у визначеному кримінальним процесуальним законом порядку і за результатами розслідування якого не приймалося жодне із рішень, передбачених ст. 283 КПК. Ігнорувати у даному випадку приписи ст. 17 КПК щодо презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини невстановлених осіб, суд не має права.

Крім того, як видно зі змісту вироку Оболонського районного суду м. Києва від 19.09.2011, а також підтверджується і заявою ОСОБА_10 про перегляд, судом під час судового розгляду та при ухваленні вироку покликання ОСОБА_10 та його захисника на відсутність у справі оригіналів ряду документів та речових доказів, а також правові підстави для проведення щодо ОСОБА_10 оперативно -розшукових та оперативно-технічних заходів, вирішення питання щодо підслідності даної кримінальної справи було детально досліджено та вказаним обставинам була надана належна оцінка, яка у подальшому була перевірена всіма вищими судовими інстанціями та залишена без змін. Таким чином, виявлення факту викрадення з матеріалів справи окремих аркушів, знищення та пошкодження окремих документів та доказів, переписка заявника за 2019 рік - не є нововиявленими обставинами у розумінні ст. 459 КПК.

Щодо інших обставин, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Іншими обставинами, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку, що належить переглянути, заявник вважає такі.

На запит до Генеральної прокуратури України від 30.03.2019 ОСОБА_10 26.04.2019 була отримана копія постанови слідчого в особливо важливих справах прокуратури м. Києва ОСОБА_15 , винесена 25.07.2011 у кримінальній справі № 49-2959 відносно ОСОБА_10 за ч. 2 cт. 357 КК України про закриття провадження відносно нього з підстав п. 2 ст. 6 КПК України (в редакції 1960 року). Зазначену копію постанови ОСОБА_10 вважає нововиявленою обставиною, яка доводять неправильність вироку.

Суд, оцінюючи таке твердження, не може з ним погодитись, оскільки відповідно до вимог ч. 3 ст. 214 КПК (в редакції 1960 року) копія постанови про закриття справи слідчим надсилається прокуророві, особі, що притягалася до кримінальної відповідальності, особі, за заявою якої була порушена справа, а також потерпілому та цивільному позивачеві. Зазначені положення кримінального процесуального закону достовірно були відомі на той час як обвинуваченому так і його захисникам і ніщо не перешкоджало їм вчасно скористатися своїм процесуальним правом або вимагати від слідчого виконання ним його процесуального обов`язку щодо своєчасного вручення копії процесуального документу - постанови про закриття кримінального провадження - з наступним долученням цього документу до матеріалів кримінальної справи для дослідження та врахування і оцінки судом при ухваленні остаточного рішення.

Крім того, суд звертає увагу на те, що кримінальна справа 1-50/2011 відносно ОСОБА_10 розглядалася у межах складеного обвинувального висновку, тобто про злочини за ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 362, ч. 2 ст. 376, ч. 2 ст. 383 КК України, а тому будь-якого рішення Оболонський районний суд м. Києва у кримінальній справі 1-50/2011 за ч. 2 ст. 357 КК України не приймав і приймати повноважень не мав. Відтак, кримінальна справа за ч. 2 ст. 357 КК України не стосувалася предмета доказування у кримінальній справі № 1-50/2011, тобто обставин, що зумовили висновок про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених за ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 362, ч. 2 ст. 376, ч. 2 ст. 383 КК України.

Як на нововиявлену обставину на копію постанови слідчого в особливо важливих справах прокуратури м. Києва ОСОБА_15 , винесену 25.07.2011 у кримінальній справі № 49-2959 відносно ОСОБА_10 за ч. 2 cт. 357 КК України про закриття провадження відносно нього з підстав п. 2 ст. 6 КПК України (в редакції 1960 року) заявник покликається у питаннях порушення його презумпції (ст. 62 Конституції України) невинуватості з боку тодішнього Генерального прокурора ОСОБА_16 , який, за твердженнями ОСОБА_10 , сформував думку суспільства в Україні у своїх заявах, зокрема і в ЗМІ в травні 2010 року, що це саме він, ОСОБА_10 , знищив 1629 оригіналів особливо важливих документів та речових доказів в кримінальній справі №49-2630, чим вплинути опосередковано через громадськість і безпосередньо на суд з метою винесення відносно нього, заявника, обвинувального вироку.

У заяві про перегляд ОСОБА_10 наполягає на тому, що саме це і стало головною причиною покликання суду в обвинувальному вироку, що навіть в разі підтвердження фактів порушення презумпції невинуватості ОСОБА_10 , це не впливає на доведеність його винуватості в інкримінованих злочинах, оскільки не стосується предмету доказування та не впливає на допустимість зібраних у справі доказів.

Крім іншого, ОСОБА_10 як на нововиявлену обставину посилається на те, що 18.04.2019 йому стало відомо, що відносно хабародавців ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 слідчими ГПУ з часу порушення кримінальної справи відносно нього, ОСОБА_10 , (тобто з 02.12.2008 року) по день подачі даної заяви про перегляд в Оболонський районний суд м. Києва не виносилось постанов про відмову в порушенні кримінальних справ щодо них за відповідною частиною ст. 369 КК України згідно п. 2. ст. 6 КПК України. Через це, на думку заявника, покази вказаних осіб в якості свідків на досудовому слідстві і в судовому засіданні є недопустимими доказами, які не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку відносно нього, який було ухвалено 19.09.2011 Оболонським районним судом м. Києва.

При цьому ОСОБА_10 покликається на правові позиції, висловлені Пленумом Верховного Суду України від 26.04.2009 року № 5.

Слід зауважити, що постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2009 року № 5 не існує. Крім того, всі постанови Пленуму Верховного Суду України не були і не є законом, а лише носили рекомендаційний характер. Прямої імперативної норми, передбаченої законом, яка б забороняла допитувати хабародавця у якості свідка у кримінальній справі 1-50/2011 щодо обставин вимагання та дачі хабара, не існувало і не існує. Навіть якби хабародавець у іншій кримінальній справі і мав би статус підозрюваного, чи обвинуваченого, чи підсудного за відповідною частиною ст. 369 КК України, то допит його у якості свідка у іншій кримінальній справі ( у даному випадку № 1-50/2011) ніяким чином не виключається і не забороняється і не перетворює показання таких свідків у недопустимі докази, на чому наполягає заявник.

Непритягнення свідків хабародавців до кримінальної відповідальності за ст. 369 КК України станом на час ухвалення вироку 19.09.2011 року було відоме всім учасникам кримінальної справи. І наразі такий факт новоявленою обставино не є, а тому він сам по собі та з раніше встановленими обставинами зовсім не доводить неправильність вироку Оболонського районного суду м. Києва від 19.09.2011 року, оскільки зовсім ніяк не міг вплинути на висновки суду.

Відповідно до ст. 68 КПК 1960 року як свідок може бути викликана кожна особа, про яку є дані, що їй відомі обставини, які відносяться до справи. Свідок може бути допитаний про обставини, які підлягають встановленню по даній справі, в тому числі про факти, що характеризують особу обвинуваченого або підозрюваного, та його взаємовідносини з ними. Не можуть бути доказами дані, повідомлені свідком, джерело яких невідоме. Якщо показання свідка базуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані.

Ст. 69 КПК 1960 року містить чіткий перелік осіб, які не підлягають допиту як свідки, та осіб, які мають право відмовитися давати показання як свідки. Хабародавці там не передбачені, як не передбачені і особи, які мають статуси підозрюваних, обвинувачених, підсудних у інших кримінальних провадженнях, а не в тих, де підлягають допиту. Особи, викликані як свідки, зобов`язані були з`явитися до органу досудового розслідування, суду та дати показання про відомі їм обставини справи, тим самим виконавши покладені на них обов`язки, передбачені ст. 70 КПК 1960 року.

Аналізуючи наведені заявником обставини, у вигляді відповідей, отриманих ним від Верховного Суду України, Генеральної прокуратури, СБУ, Чернівецького апеляційного суду, Прокуратури Львівської області в 2019 році, на відповідність їх критерію «нововиявлені», суд не може визнати їх такими у розумінні ст. 459, пунктів 4, 5 ст. 462 КПК.

При цьому суд не може не звернути увагу і на те, що всі запити, зроблені заявником ОСОБА_10 до перелічених вище органів, датовані 2019-2018 роками, тобто у період після спливу 2-3 років після повного відбуття ним покарання за вироком, на перегляді якого він тепер наполягає.

Так, ОСОБА_10 :

- до Чернівецького апеляційного суду щодо документів (службової переписки та постанов за 2008 рік) звертався 05.03.2019, 18.03.2019, 17.04.2019;

- до СБУ щодо проведення службової перевірки за фактом можливого знищення оригіналів документів з кримінальної справи на 1629 аркушах у період з 01.12.2008 по 01.05.2010 року ОСОБА_10 звертався 31.03.2019, 16.04.2019;

- до Верховного Суду та до Верховного Суду України з питань щодо підслідності кримінальної справи, які вирішувались в 2008 році, заявник звертався 22.11.2018, 11.01.2019, 30.11.2019;

- до Оболонського районного суду м. Києва щодо надання технічного запису судового засідання у кримінальній справі № 1-50/2011, щодо постанов про відмову у порушенні кримінальних справ відносно свідків-хабародавців, щодо надання матеріалів справи представникам засобів масової інформації протягом 2010 - 2019 р.р. - заявник звертався 31.03.2019 та 08.05.2019;

- до Прокуратури Львівської області про надання інформації щодо фактичних та правових підстав проведення оперативного-технічних заходів відносно нього в 2008 році ОСОБА_10 звертався 02.03.2019;

- до Генеральної прокуратури України щодо прийнятого рішення у кримінальній справі за ч. 2 ст. 357 КК України та щодо надання матеріалів кримінальної справи представникам ЗМІ - звертався 30.03.2019.

Підтверджень того, що заявник або його захисники будь-коли раніше зверталися до вказаних органів з такими запитами суду не надано. Обгрунтування причин, які б перешкоджали заявнику або його захисникам раніше з`ясовувати питання, на яких він нині акцентує увагу, відсутнє.

Безпосередньо в судовому засіданні заявник ОСОБА_10 та його захисник ОСОБА_13 не переконали суд, що вони не могли дізнатися про ці обставини раніше. На зазначене суд звертає увагу саме через призму ч. 1 ст. 461 КПК, та виконання обов`язків захисниками, які брали участь у кримінальній справі.

Крім того, як у заяві про перегляд вироку за нововиявленими обставинами, так і безпосередньо в судовому засіданні під час обґрунтування вимог цієї заяви ні ОСОБА_10 , ні захисник ОСОБА_13 навіть не приховували того, що всі обставини, які сторона захисту зараз називає нововиявленими, були предметом дослідження в суді і їм надана належна правова оцінка, викладена у вироку від 19.09.2011 та в окремій ухвалі від 19.09.2011.

У суду склалося враження, що головною метою заяви про перегляд вироку за нововиявленими обставинами є переоцінка старих доказів новим складом суду, при чому на підставі діючого КПК 2012 року.

Частиною 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

У Постанові ВС від 08.02.2022 у справі № 791/1/18 (провадження № 51-9184км18) колегія суддів констатувала, що порушення права засудженого на захист через неналежне виконання захисником своїх обов`язків під час розгляду справи не може вважатися нововиявленою обставиною. Для того, щоб обставина могла бути визнана нововиявленою, вона має стосуватися предмета доказування у справі, тобто обставин, що зумовили висновок про винуватість особи у вчиненні злочину. Можливі процесуальні порушення, допущені під час розгляду справи, у тому числі й такі, що могли позначитися на ефективності захисту, не є нововиявленими обставинами в розумінні ст. 459, пунктів 4, 5 ст. 462 КПК.

У Постанові ВС від 21.09.2021 у справі № 235/2121/18 (провадження № 51-2246км21) колегія суддів дійшла висновку про те, що обставини, які існували і про які сторона знала або мала знати на момент постановлення рішення, але з тих чи інших причин не представила суду, не можуть вважатися нововиявленими. Також не можуть вважатися підставами для перегляду за нововиявленими обставинами докази, які були доступні стороні і які вона мала можливість представити при сумлінному використанні своїх процесуальних можливостей. Для визнання обставини нововиявленою у значенні ч. 2 ст. 459 КПК, необхідно не лише впевнитися, що вона не була відома заявнику і суду, але й що вона могла суттєво позначитися на законності та обґрунтованості судового рішення, про перегляд якого зазначається в заяві. Якщо йдеться про доказ, який не був досліджений під час винесення судового рішення, слід довести, що в сукупності з іншими доказами він міг довести невинуватість особи або необхідність іншої кваліфікації кримінального правопорушення чи істотним чином позначитися на призначеному покаранні.

У даному випадку, ОСОБА_10 та захисник не довели, що відповіді, отримані в 2018-2019 роках за запити заявника, в сукупності з іншими доказами могли довести невинуватість ОСОБА_10 у вчиненні тих злочинів, у вчиненні яких він визнаний винуватим вироком Оболонського районного суду міста Києва від 19.09.2011 у кримінальній справі № 1-50/2011 та за які вже повністю відбув покарання.

Відмовляючи ОСОБА_10 у задоволенні заяви про перегляд вироку за нововиявленими обставинами, суд виходить і з того, що принцип правової визначеності вимагає від національних органів влади поваги до обов`язкового характеру остаточного судового рішення. Захист від дублювання кримінального провадження є однією з конкретних гарантій, пов`язаних із загальною гарантією справедливого судового розгляду у кримінальному провадженні згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод («Братякін проти Росії» (Bratyakin v. Russia)).

На підставі вищевикладеного, керуючись, ст.ст. керуючись 459 467 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_10 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Оболонського районного суду міста Києва від 19 вересня 2011 у справі № 1-50/2011, яким його було засуджено за ч. 3 ст. 368 КК України (в редакції від 05.04.2001 року), ч. 2 ст. 368 КК України (в редакції від 05.04.2001 року), ч. 2 ст. 376 КК України, ч. 2 ст. 383 КК України, ст. 70 КК України до 10 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посаду судді та посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в державних установах строком на 3 роки та з конфіскацією майна, залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м.Києва протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, якщо її не скасовано, ухвала набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3