Справа № 303/6278/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

06.02.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/617/22, за апеляційною скаргою, яку подала потерпіла (цивільна позивачка) ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 листопада 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про накладення арешту на 20% грошового забезпечення ОСОБА_6 .

З матеріалів судового провадження вбачається, що 25.11.2022 ОСОБА_5 звернулася до слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області з клопотанням про накладення арешту на 20% грошового забезпечення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , старшого солдата, молодшого інспектора прикордонної служби 3 категорії НОМЕР_1 прикордонного закону ІНФОРМАЦІЯ_2 . У клопотанні ОСОБА_5 зазначає, що Мукачівським РУП ГУНП України в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000754 за ознаками кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_6 відносно неї та її дітей, а саме за ч. 1 ст. 129 КК України, як погроза вбивством. Стверджує, що нею подано цивільний позов до відповідача ОСОБА_6 на загальну суму 77307 грн 20 коп, який вона буде збільшувати, оскільки збільшилися витрати на медикаментозне лікування її нервової та серцево-судинної системи та її дітей. Також зазначає, що вона витратила значну суму коштів на реабілітацію у клінічному санаторії, а зазначена сума позову має майновий еквівалент на випадок намагання відповідача, який до сьогоднішнього часу уникає відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди, уникнути виконання зобов`язань. Крім того, посилається на те, що ОСОБА_6 являється старшим солдатом, молодшим інспектором прикордонної служби 3 категорії НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_2 , та отримує належне грошове забезпечення, що перевищує 44000 гривень на місяць. Просить накласти арешт на 20% грошового забезпечення ОСОБА_6 , як засобу забезпечення цивільного позову, щоб унеможливити будь-які маніпуляції з боку відповідача.

В ухвалі слідчий суддя вказує на те, що відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.08.2022 були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 129 КК України. При цьому, до матеріалів клопотання долучено копію цивільного позову ОСОБА_5 та її, як законного представника неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальних та моральних збитків, завданих злочином у розмірі 77 307 грн 20 коп, постанову від 02.08.2022 про визнання її потерпілою у кримінальному провадженні, а також копію довідки грошового забезпечення ОСОБА_6 . Разом із тим, слідчий суддя дійшов висновку, що оскільки заявником ОСОБА_5 не надано належних та допустимих доказів розміру завданої їй шкоди, не надано доказів щодо повідомлення про підозру саме ОСОБА_6 , і що саме ця особа за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, заподіяну заявниці, а також інших доказів стосовно причетності вказаної особи до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, тому клопотання задоволенню не підлягає. Також слідчим суддею констатовано, що ОСОБА_5 вже зверталася до суду із таким же клопотанням про накладення арешту, однак ухвалами Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.11.2022 та 22.11.2022 їй було відмовлено в їх задоволенні. Тому в задоволенні клопотання ОСОБА_5 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 вказує на те, що ухвала слідчого судді є незаконною. Апелянтка зазначає, що слідчий суддя неправильно застосував норми процесуального права, неповно з`ясував обставини справи, не захистив інтереси потерпілої сторони. Посилається на те, що слідчий суддя не взяв до уваги те, що клопотання про арешт майна має право подати цивільний позивач з метою забезпечення цивільного позову, тобто для цивільного позивача, яким вона є як потерпіла у кримінальному провадженні визнана у встановленому законом порядку, єдиною вимогою є наявність цивільного позову, і при цьому, законодавство не визначає, на якій стадії досудового розслідування цивільний позивач має право звертатися із клопотанням про арешт майна. Разом із тим, зазначає, що положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України не передбачено для цивільного позивача зазначати у клопотанні про арешт майна статус особи, на майно якої необхідно накласти арешт. Також вказує на те, що слідчий суддя позбавив її прав як потерпілої та цивільного позивача, оскільки висновки слідчого судді свідчать про те, що її права є нижчими за права ОСОБА_6 , що суперечить вимогам ст. 2 КПК України про рівність прав та обов`язків. Звертає увагу і на те, що відомості про кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР 02.08.2022, а органом досудового розслідування не вчинено усіх необхідних слідчих дій для повідомлення ОСОБА_6 про підозру. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та задовольнити подане нею клопотання про арешт 20% грошового забезпечення ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь судді про зміст ухвали, вимоги і доводи, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності прокурора, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд справи за відсутності вищевказаних осіб береться до уваги, що: повідомлення про час та місце розгляду апеляційної скарги цим особам направлено відповідно до вимог законодавства; даних про поважність причин їх неявки та заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший день від них не надходило; в апеляційній скарзі ставиться питання про розгляд апеляційної скарги без участі апелянтки.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення колегія суддів бере до уваги приписи таких нормативно-правових актів.

Так, за змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність накладення арешту на майно, покладений на органи досудового розслідування, - ініціаторів клопотань та прокурора.

Відповідно до ст. 23 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, а відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов ) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У випадку передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що майно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках передбачених Кримінальним кодексом України.

У випадку передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках передбачених Кримінальним кодексом України може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правого характеру у виді конфіскації майна.

У випадку передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної або юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову в кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ст. 173 КПК слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання про накладення арешту на 20% грошового забезпечення ОСОБА_6 , слідчим суддею належним чином були враховані вимоги Конституції України, кримінального процесуального закону та принцип верховенства права закладені в Європейській Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та Рішеннях Європейського Суду з прав людини, ретельно перевірені доводи клопотання й постановлено судове рішення, яке з огляду на вказані норми права визнається законним та обґрунтованим.

Дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів також вважає, що, відмовивши в задоволенні клопотання ОСОБА_5 , слідчий суддя взяв до уваги приписи ст. ст. 170-173 КПК України і дав належну оцінку як доводам клопотання, так і фактичним обставинам, на підставі яких цивільна позивачка подала клопотання.

Так, слідчий суддя встановив такі обставини.

Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.08.2022 були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст.129 КК України.

До матеріалів клопотання долучено копію цивільного позову ОСОБА_5 та її, як законного представника неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальних та моральних збитків, завданих злочином у сумі 77 307 грн 20 коп, постанову від 02.08.2022 про визнання її потерпілою у кримінальному провадженні, а також копії витягу з наказу про прийняття ОСОБА_6 на військову службу та довідки грошового забезпечення ОСОБА_6 .

При цьому, слідчим суддею встановлено та дано належну оцінку тому факту, що заявницею ОСОБА_5 не надано належних та допустимих доказів розміру завданої їй шкоди.

Апеляційний суд погоджується із висновком слідчого судді про те, що заявницею не надано доказів щодо повідомлення про підозру саме ОСОБА_6 , і що ОСОБА_6 за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, заподіяну заявниці, а також інших доказів стосовно причетності ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України.

У зв`язку з цим, апеляційний суд доходить висновку про те, що слідчий суддя обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про накладення арешту на 20% грошового забезпечення ОСОБА_6 .

При цьому, апеляційний суд вважає, що цивільною позивачкою ОСОБА_5 не доведено наявність обставин, передбачених ч. 3 ст. 132 КПК України, а саме, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні; може бути виконане завдання, для виконання якого цивільний позивач звертається до суду з клопотанням.

За таких обставин, апеляційний суд також вважає, що цивільною позивачкою ОСОБА_5 не наведено достатніх і належних доказів тих обставин, які є визначальними та необхідними для накладення арешту на 20% грошового забезпечення ОСОБА_6 , не доведено існування ризиків, визначених у абзаці 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, або достатність підстав вважати, що такі ризики можуть мати місце, належним чином не обґрунтовано мети застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

При цьому, апеляційний суд також вважає, що в матеріалах провадження немає будь-яких відомостей на обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні, завдяки чому може бути виконане завдання, для виконання якого цивільна позивачка звернулася із клопотанням про накладення арешту на 20% грошового забезпечення ОСОБА_6 .

Також апеляційний суд бере до уваги і те, що як клопотання ОСОБА_5 , так і апеляційна скарга, базуються на припущеннях за усіма, наведеними у ньому правовими позиціями.

Тому, апеляційний суд також вважає, що вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту на 20% грошового забезпечення ОСОБА_6 у спосіб, що може призвести до надмірного обмеження правомірного його володіння та користування, про арешт якого клопоче цивільна позивачка, а тим більше встановлення такого обмеження неправомірно, не відповідає приписам статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статей 170, 173 КПК України.

У зв`язку з цим, доводи апеляційної скарги про те, що слідчий суддя неправильно застосував норми процесуального права, неповно з`ясував обставини справи, не захистив інтереси потерпілої сторони, і що слідчий суддя позбавив її прав як потерпілої та цивільного позивача, оскільки висновки слідчого судді свідчать про те, що її права є нижчими за права ОСОБА_6 , що суперечить вимогам ст. 2 КПК України про рівність прав та обов`язків - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.

Із цих підстав, як такі, що жодним чином не впливають та не спростовують висновків слідчого судді про відмову в задоволенні клопотання про накладення арешту на 20% грошового забезпечення ОСОБА_6 , апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що: клопотання про арешт майна має право подати цивільний позивач з метою забезпечення цивільного позову, тобто для цивільного позивача, яким вона є як потерпіла у кримінальному провадженні визнана у встановленому законом порядку, єдиною вимогою є наявність цивільного позову; законодавство не визначає, на якій стадії досудового розслідування цивільний позивач має право звертатися із клопотанням про арешт майна; відомості про кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР 02.08.2022, а органом досудового розслідування не вчинено усіх необхідних слідчих дій для повідомлення ОСОБА_6 про підозру; положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України не передбачено для цивільного позивача зазначати у клопотанні про арешт майна статус особи, на майно якої необхідно накласти арешт.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді про безпідставність та необґрунтованість клопотання цивільної позивачки ОСОБА_5 про необхідність накладення арешту на 20% грошового забезпечення ОСОБА_6 , є вмотивованим, таким, що ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону та фактичних обставинах, на підставі яких цивільна позивачка ОСОБА_5 подала клопотання. Погоджуючись із висновком слідчого судді, колегія суддів вважає, що слідчим суддею вірно оцінено розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту для третіх осіб.

На інші дані, які б могли вплинути на законність та обґрунтованість судового рішення, та які б могли слугувати безумовною підставою для його скасування, в апеляційній скарзі не вказується, і такі в матеріалах судового провадження відсутні.

Тому, колегія суддів вважає, що накладення арешту на 20% грошового забезпечення ОСОБА_6 , із викладених у клопотанні та апеляційній скарзі мотивів, не ґрунтується на положеннях вказаних вище норм Кримінального процесуального кодексу України та фактичних обставинах кримінального провадження, в зв`язку із чим, як клопотання, так і апеляційна скарга задоволенню не підлягають.

З огляду на наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має, а тому, з огляду на положення ч. 3 ст. 407 КПК України, ухвала слідчого судді як законна та обґрунтована, залишається без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; положення ст. ст. 220, 317 цього ж Кодексу про те, що саме за клопотанням учасників процесу сторін кримінального провадження апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів для з`ясування фактичних обставин справи; що апелянткою не надано доказів та не наведено фактів, які б впливали на висновки слідчого судді чи спростовували їх.

Керуючись ст. ст. 170-173, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подала ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 листопада 2022 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про накладення арешту на 20% грошового забезпечення ОСОБА_6 , - залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню касаційним порядком не підлягає.

Судді: