КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 289,ч. 3 ст. 357, ч. ч. 1, 4 ст. 358 КК України на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.09.2022,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.09.2022 ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 26 листопада 2022 включно, з визначенням розміру застави в розмірі 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1189500 гривень.

Своє рішення суд мотивував тим, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які вказують на необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в яких просить скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.09.2022, ухвалити нову, якою застосувати до нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Доводи апеляційної скарги з доповненнями обґрунтовує тим, що слідчим суддею не встановлено обставини, які свідчать про те, що заявлені в клопотанні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою. Разом з цим, судом не взято до уваги, що жодний ризик, наведений слідчим в клопотанні, не підтверджується матеріалами клопотання та за своїм характером не є таким, що неможливо було йому запобігти шляхом застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів; також, апелянт посилається на необґрунтованість підозри та обвинувачення, вважаючи, що вони ґрунтуються на неналежних і недопустимих доказах.

Водночас, лідер громадського об`єднання «Грамматон» ОСОБА_8 подано заяву про взяття ОСОБА_7 на особисту поруку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали доводи викладені в апеляційних скаргах, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вивчивши надані в копіях матеріали кримінального провадження, колегія суддів уважає, що подана апеляційні скарги задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.09.2022 ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 26 листопада 2022 включно.

На переконання колегії суддів таке рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК Українипідставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п. 70).

Відповідальність за дотримання розумних строків тримання підозрюваного під вартою покладається в першу чергу на національні судові органи (рішення у справі "Геращенко проти України" п. 100).

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК Українисуд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Наведені в апеляційних скаргах обвинуваченого доводи щодо наявності підстав для його звільнення з-під варти також не вказують на зменшення існуючих ризиків або інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою не в змозі їм запобігти. Не містять таких відомостей і надані суду матеріали.

Що стосується посилань апелянта на необґрунтовану підозру і обвинувачення, то згідно вимог чинного законодавства, на даній стадії кримінального провадження, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, дані обставини судом не перевіряються.

Інші доводи апеляційних скарг у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону не можуть бути підставою для скасування постановленого судом рішення.

Водночас, лідер громадського об`єднання «Грамматон» ОСОБА_8 подав заяву про взяття на поруки обвинуваченого ОСОБА_7 .

Відповідно до ч. 1 ст. 180 КПК Україниособиста порука полягає у наданні особам, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу.

Тягар доказування обставин, що свідчать про те, що особи, які виявили бажання стати поручителями заслуговують на довіру або особливу довіру, а також обставин, що свідчать про фінансову спроможність вказаних осіб сплатити грошове стягнення у разі невиконання ними взятих на себе зобов`язань, покладається на сторону кримінального провадження, що заявила клопотання про застосування запобіжного заходу у виді поруки.

При цьому, на думку апеляційного суду, застосування особистої поруки є ефективним, коли для обвинуваченого розрив соціальних зв`язків з поручителем або підрив його авторитету є гіршим, ніж застосування більш суворого запобіжного заходу.

Однак, до вказаної заяви не додано будь-яких доказів, аналізуючи які суд апеляційної інстанції міг би зробити висновок, що вказана особа зможе ефективно виконати свої зобов`язання як поручителя.

Крім того, зважаючи на тяжкість злочинів та їх суспільну небезпеку, суд апеляційної інстанції вважає, що на даний час запобіжний захід у виді особистої поруки є неспівмірним з ризиками, передбаченими ст.177 КПК України.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що заява ОСОБА_8 про взяття обвинуваченого ОСОБА_7 на поруки задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.09.2022 та зміни обвинуваченому запобіжного заходу, а тому апеляційна скарга доповненнями обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 331, 404, 405, 407, 418, 419, 421 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.09.2022 - без зміни.

Клопотання лідера громадського об`єднання «Грамматон» ОСОБА_8 про взяття обвинуваченого ОСОБА_7 на поруки - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ______________ ________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/824/3885/2022

Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_9

Доповідач: ОСОБА_1 .