Провадження №1-кп/761/2642/2023
В И Р О К

іменем України

06 березня 2023 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі головуючої судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000060 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.05.2022 року у якому

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Октябрське, Первомайського району, Автономної Республіки Крим, громадянин України, одружений, має на утримані одну малолітню дитину, працюючий в ТОВ «Термоджет» на посаді маляра, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 , раніше не судимий

обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України

ВСТАНОВИВ

Положеннями ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

На підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 69/2022 від 24.02.2022, солдата ОСОБА_4 призвано на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлено для походження служби до військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 3-РС від 15.04.2022 солдата ОСОБА_4 призначено на посаду стрільця-санітара відділення штурмового взводу штурмової роти штурмового батальйону.

Вимогами ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Положення ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 17 Закону України «Про оборону. України» визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-XII від 06.12.1991 воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» із 05 год 30 хв 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, який в подальшому продовжено до 26.04.2022 Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, до 25.05.2022 - Указом Президента України від 22.04.2022 № 259/2022, та до 24.08.2022 Указом Президента України від 17.05.2022 № 341/2022.

Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, додержуватися військової дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою, не допускати негідних вчинків, у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Однак, 15.05.2022, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 19 год 00 хв, у солдата ОСОБА_4 , який у період з 13.05.2022 до 19 год 00 хв 15.05.2022 перебував у звільнені з військової частини НОМЕР_1 , виник злочинний умисел, спрямований на нез`явлення вчасно зі звільнення без поважних причин на службу, з метою тимчасового незаконного ухилення від виконання обов`язків військової служби.

Так, стрілець-санітар відділення штурмового взводу штурмової роти штурмового батальйону старший військової частини НОМЕР_2 солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників), в умовах воєнного стану, не з`явився зі звільнення о 19 год 00 хв 15.05.2022, вчасно. без поважних причин, на службу до військової частини НОМЕР_1 , та у період з 15.05.2022 до 07.08.2022 проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, щиро покаявся, просив не карати його суворо та застосувати положення ст. 75 КК України звільнивши його від відбування покарання з випробуванням. В суді дав показання по суті висунутого проти нього обвинувачення, які повністю відповідають обставинам, викладеним у цьому вироку, з приводу часу, місця, способу та обставин вчинення ним кримінального правопорушення. Пояснив, що дійсно, проходив військову службу за призовом у в/ч НОМЕР_1 . У травні місяці він отримав звільнення від служби на два дні, та мав повернутися до частини 15.05.2022 року, на той час його дружина перебувала у стані вагітності, її здоров`я суттєво погіршилося та вона потребувала сторонньої допомоги, ніхто, окрім нього таку допомогу дружині надати не міг, через що він вирішив не повертатися до частини якийсь час, в подальшому, усвідомлюючи протиправність своїх дій, добровільно 08.08.2022 року повернувся у розташування частини для продовження проходження служби.

З урахуванням думки обвинуваченого, інших учасників кримінального провадження, із застосуванням вимог ч.3 ст.349 КПК України, оскільки проти цього не заперечують учасники кримінального провадження, суд визнав недоцільним дослідження тих обставин, які ніким не оспорюються, щодо часу, місця, способу, мотиву та мети, форми вини у зв`язку з відсутністю сумнівів в правильності розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій. При цьому обвинуваченому роз`яснено, що у випадку не визнання таких обставин він буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби) та кваліфікує його дії за ч. 5 ст. 407 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст. ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що останній на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, характеризується задовільно, має постійне місце роботи та проживання, одружений, на утриманні має малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття, оскільки ОСОБА_4 відверто негативно оцінив свою злочинну поведінку, засудив своє діяння, в повній мірі визнав вину та правдиво розповів суду про обставини вчиненого злочину.

Обставин, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлено.

Кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується особа, відповідно до положень ч. 5 ст. 12 КК України віднесено до тяжкого злочину, за яке передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Призначаючи обвинуваченому вид та міру покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного, ставлення ОСОБА_4 до вчиненого, яке полягає у визнанні вини та щиросердному каятті, дані, які характеризують його особу, те, що він раніше не судимий, має роботу, родину, поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, який самостійно та добровільно припинив протиправну діяльність та 08.08.2022 повернувся до місця несення служби.

За сукупністю обставин вчинення кримінального правопорушення, його ступеню тяжкості, даних про особу обвинуваченого, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень застосування до нього покарання у виді позбавлення волі у межах санкції інкримінованої статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

Також із урахуванням конкретних обставин вчинення інкримінованого діяння, тяжкості кримінального правопорушення, встановленої судом пом`якшуючої обставини, відсутності обтяжуючих, відомостей щодо особи обвинуваченого, суд приходить до висновку про можливе застосування до ОСОБА_4 положень ст. 75 КК України та звільнення його від реального відбування покарання з іспитовим строком та покладенням обов`язків визначених ст. 76 КК України.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

При цьому, слід зазначити, що відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, у період з «15.05.2022-07.08.2022».

Положення ч. 1 ст. 75 КК України (в реадкції ЗУ № 1576 від 29.06.2021), які діяли на час вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбачали, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України в редакції (ЗУ № 2839 від 13.12.2022), яка діє на день розгляду кримінального провадження, передбачено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене ст.ст. 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч. 3 ст. 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З наведеного вбачається, що ч. 1 ст. 75 КК України в редакції, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення поліпшує становище особи.

З огляду на встановлені обставини із урахуванням ст. 5 КК України, якою регламентовано положення щодо зворотної дії закону про кримінальну відповідальність, суд дійшов до переконання, що в даному випадку підлягає застосуванню закон про кримінальну відповідальність, який діяв на час вчинення кримінального правопорушення.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні не застосовувався та підстав для його обрання судом не встановлено.

Цивільний позов, процесуальні витрати та речові докази - відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю два роки не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва упродовж тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після проголошення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуюча суддя ОСОБА_5