Справа № 522/3682/22
Провадження № 1-кп/522/653/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, яке зареєстроване в ЄРДР за №0000985 від 04.12.2021 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Вірменія, громадянина України, який перебуває у фактичних шлюбних відносинах, має на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працює, має середню освіту, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

04.12.2021 приблизно о 02 год. 30 хв. ОСОБА_3 знаходився поруч з металевими гаражами, розташованими біля будинку № 7 А по вул. Черняховського в м. Одеса, де помітив раніше невідомого йому ОСОБА_6 , який рухався в напрямку буд. № 3 по пров. Світлому в м. Одеса. Побачивши потерпілого у ОСОБА_3 виник злочинний намір, спрямований на відкрите заволодіння майном, яке могло знаходитися у потерпілого, яке він обрав предметом свого злочинного діяння.

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на відкрите заволодіння чужим майном, поєднане з насильством відносно потерпілого, з метою власного незаконного збагачення, ОСОБА_3 наблизився ззаду до ОСОБА_6 та несподівано для останнього наніс йому кулаками обох рук декілька ударів в праву та ліву частину голови, після чого за допомогою фізичної сили повалив ОСОБА_6 на землю, який в свою чергу впав на спину.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, ОСОБА_3 скориставшись переваженням своєї фізичної сили над ОСОБА_6 , присівши на корпус тіла останнього, та утримуючи потерпілого на спині в положенні лежачі на землі за допомогою ваги власного тіла, користуючись його безпорадним станом, відкрито витягнув з його лівої кишені брюк грошові кошти у розмірі 800 грн. (4 купюри номіналом по 200 грн.), з правої внутрішньої кишені пальто ОСОБА_6 відкрито витягнув мобільний телефон фірми «Meizu» модель L681H в корпусі сірого кольору, IMEI НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 , вартістю 3000 грн., в якому перебували сім карти із номерами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , які матеріальної цінності для потерпілого не представляють. Надалі продовжуючи утримувати потерпілого ОСОБА_6 у вищезазначеному положенні, з пальця лівої руки потерпілого відкрито зняв кільце з металу жовтого кольору з камінцем чорного кольору, вартістю 12000 грн.

Водночас, потерпілий ОСОБА_6 , маючи намір зберегти своє майно, намагався завадити злочинним діям ОСОБА_3 шляхом відштовхування останнього. У відповідь на опір потерпілого, ОСОБА_3 з метою доведення злочину до кінця, наніс кулаком декілька ударів у голову потерпілому, тим самим спричинивши у сукупності наступні тілесні ушкодження: забійно-рвана рана в області правої надбрівної дуги, синець повік лівого ока, крайові відлами в області ріжучої частини 1-го коронкової частини 7-го зубу на верхній щелепі справа. Тілесні ушкодження спричинені ОСОБА_6 згідно з п. 2.3.3 правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В подальшому ОСОБА_3 , відкрито утримуючи при собі вищезазначене майно потерпілого, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальний збиток на загальну суму 15800 грн.

У судовому засіданні ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, визнав повністю та підтвердив суду такі встановлені під час досудового розслідування фактичні обставини як дата, час, місце, спосіб і наслідки вчинених ним кримінальних правопорушень, зокрема, що він 04.12.2021 приблизно о 02 год. 30 хв. знаходився поруч з металевими гаражами, розташованими по вул. Черняховського в м. Одеса, де помітив раніше невідомого йому ОСОБА_6 . Побачивши потерпілого у ОСОБА_3 виник злочинний намір, спрямований на відкрите заволодіння майном, яке могло знаходитися у потерпілого, яке він обрав предметом свого злочинного діяння, та він наблизився ззаду до ОСОБА_6 , несподівано для останнього наніс йому кулаками обох рук декілька ударів в голову, після чого за допомогою фізичної сили повалив ОСОБА_6 на землю. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, ОСОБА_3 користуючись безпорадним станом потерпілого, відкрито витягнув з його кишені брюк грошові кошти у розмірі 800 грн., з кишені пальто - мобільний телефон фірми «Meizu» та зняв з пальця руки потерпілого кільце. Потерпілий намагався завадити злочинним діям ОСОБА_3 шляхом відштовхування останнього, але ОСОБА_3 наніс кулаком декілька ударів у голову потерпілому, та з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

ОСОБА_3 у судовому засіданні просив тяжко його за скоєне не карати, пояснив, що умисел на скоєння зазначеного кримінального правопорушення у нього виник через складні життєві обставини, оскільки він працював у таксі, мав невеликий заробіток, у той вечір йому зателефонувала власниця квартири, яку він винаймав, просила негайно оплатити гроші за оренду, або виселятись, а він не знав, де взяти гроші та не мав іншого житла, до якого міг би переїхати з дружиною та малолітнім сином.

ОСОБА_3 у вчиненому щиро розкаявся, запевняв, що бажає працювати та виховувати з дружиною сина, і в жодному разі більше не має намірів вчиняти правопорушення.

У судовому засіданні встановлено, що під час досудового слідства потерпілому було частково відшкодовано матеріальну шкоду на суму 15000,00 грн. шляхом повернення майна.

Крім того, під час судового розгляду обвинувачений відшкодував потерпілому 4000,00 грн., що підтверджується квитанцією ПАТ «Укрпошта» ПН 55, на відшкодування зокрема і коштів, витрачених потерпілим на лікування.

Відповідно до висновку експерта №2385 від 04.02.2022 року у ОСОБА_6 було виявлено наступні об`єктивно підтверджені тілесні ушкодження: забійно-рвана рана в області правої надбрівної дуги, сінець повік лівого ока, крайові відлами в області правої надбрівної дуги, синець повік лівого ока, крайові відлами в області ріжучої частини 1-го та коронкової частини 7-го зуба на верхній щелепі справа, вказані ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, утворилися від ударної дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості яких у властивостях ушкоджень не відобразилися. При цьому, враховуючи дані медичної документації, слід вважати, що ушкодження виникли незадовго до звернення за медичною допомогою, тобто могли бути спричинені 04.12.2021 року.

Прокурор просив суд визнати ОСОБА_3 винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Потерпілий ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець міста Одеси, громадянин України, який має вищу освіту, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , у судовому засіданні підтвердив обставини кримінального правопорушення та наполягав на суворому покаранні для обвинуваченого.

Захисник погодився з думою прокурора щодо кваліфікації кримінального правопорушення, скоєного обвинуваченим, просив суворо обвинуваченого не карати, призначити покарання з застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України.

Під час судового засідання, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 та інші учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим своєї вини в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також те, що він не піддавав сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинуваченого, у суду також не виникає сумнівів в добровільності позиції інших учасників судового провадження.

З урахуванням думки прокурора, обвинуваченого, захисника, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого ОСОБА_3 ,дослідженням висновку експерта №2385 від 04.02.2022 року, а також доказів, що стосуються особи обвинуваченого. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

Таким чином, допитавши обвинуваченого, дослідивши письмові докази, надані сторонами кримінального провадження, суд вважає, що зібрані докази є належними, допустимими та достовірними, і є достатніми для постановлення обвинувального вироку.

Враховуючи викладене, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України доведена та його дії правильно кваліфіковані як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлені.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , передбаченими ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченого.

При визначенні мотивів призначення покарання суд керується наступним.

Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права вимагає від держави його втілення шляхом запровадження ідей соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003 у справі «Про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора»: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах».

Вимога додержуватись справедливості під час застосування кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема, у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р.), статті 14 Міжнародного пакту про громадські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, відповідно до яких кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

Тому призначення покарання повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, якою, як зазначено, є не лише кара, а й виправлення засудженого. З огляду на конкретні обставини кримінального провадження, зважаючи на необхідність та доцільність застосування покарання, враховуючи суспільну небезпечність обвинуваченого, суд може, а в деяких випадках, за наявності передбачених кримінальних законом обставин, зобов`язаний звільнити обвинуваченого від покарання та від його відбування.

Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Питання звільнення від відбування покарання з випробуванням врегульоване статтею 75 КК України, відповідно до якої, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд, при обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого, особу обвинуваченого, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З урахуванням наведених положень законодавства, при призначенні покарання суд враховує, що скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення є тяжким злочином.

В свою чергу, суд бере до уваги, що обвинувачений ОСОБА_3 є раніше не судимою особою, позитивно характеризується за місцем проживання, має міцні соціальні зв`язки та малолітню дитину на утриманні, у вчиненому злочині обвинувачений щиро покаявся.

Згідно з досудовою доповіддю служби з питань пробації виправлення ОСОБА_3 без ізоляції можливе за умови здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

Застосування інституту звільнення від відбування покарання, яке, як зазначено, має бути індивідуальним щодо кожної особи, на думку суду, не зашкодить реалізації цілей покарання, сприятиме виправленню обвинувачених без ізоляції від суспільства та попередженню скоєння ними нових злочинів.

У той же час, відповідно до вимог ст.76 КК України, з метою контролю за поведінкою засудженого для встановлення факту виправлення, суд вважає за необхідне покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов у кримінальному проваджені було повернуто потерпілому (цивільному позивачу) на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

Відомостей про процесуальні витрати суду не надано.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368- 371, 374 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, встановивши йому іспитовий строк 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Строк випробування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту ухвалення вироку, тобто з 10 лютого 2023 року.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 07.12.2021 року, на куртку джинсову сірого кольору «RESALSE FASHION JEANS 3XL», перстень чоловічій з металу жовтого кольору з каменем чорного кольору, мобільний телефон марки «Meizu» L681H, в корпусі сірого кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 , НОМЕР_5 .

Речові докази: мобільний телефон «Мейзу» модель L681H, перстень чоловічий з металу жовтого кольору з каменем чорного кольору - вважати такими, що повернуті власнику майна; куртку джинсову сірого кольору «RESALSE FASHION JEANS 3XL» - повернути власнику майна; DVD-R диск «Центр-007» з відеозаписами - зберігати в матеріалах судової справи.

Суму застави у розмірі 198480,00 (сто дев`яносто вісім тисяч чотириста вісімдесят гривень 00 коп.), яка була внесена заставодавцем ОСОБА_8 відповідно до ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 01.02.2022 року по справі №522/23396/21, провадження по справі 1-кс/522/948/22, що підтверджується квитанцією від 03.02.2022 року, повернути ОСОБА_8 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1