Справа № 308/7592/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001903 від 18.06.2020, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, не одруженого, з середньою освітою, тимчасово не працюючого, уродженця м.Ужгород Закарпатської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч.2 ст. 125 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Судом установлено, що 18 червня 2020 року близько 12 годин 45 хвилин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись на терасі магазину «АВС під горіхом», що знаходиться по вулиці Станційна, 1 у місті Ужгород, діючи з прямим умислом - усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, відкрито, шляхом ривка, відібрав у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , гаманець, звідки вийняв грошові кошти у сумі 100 (сто) євро, 2 000 (дві тисячі) чеських крон та 200 (двісті) гривень, після чого заволодівши викраденими коштами, покинув місце вчинення кримінального правопорушення, чим спричинив ОСОБА_6 матеріального збитку на загальну суму 5 470 гривень (п`ять тисяч чотириста сімдесят гривень 00 копійок).

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.186 КК України, - у відкритому викраденні чужого майна (грабежі).

Окрім цього, 18 червня 2020 року близько 12 годин 45 хвилин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись на терасі магазину «АВС під горіхом» усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки свого діяння і бажаючи їх настання, у ході сварки з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка виникла на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, наніс останньому рукою затиснутою в кулак один удар в область лиця, а саме верхньої губи, чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді забійної рани верхньої губи. Згідно висновку експерта №267 від 19.06.2020 вказані тілесні ушкодженій виникли внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізмі дії якими могли бути затиснуті в кулак руки сторонньої людини, з спричиненням одного тілесного ушкодження, при цьому потерпілий міг знаходитись у вертикальному або близькому до нього положенні. Виключена можливість виникнення вищевказаного тілесного ушкодження, яке виявлене у ОСОБА_6 в результаті падіння з висоти власного росту, удару об якийсь предмет, або ж спричинення власноручно. Дані тілесні ушкодження потягли за собою розлад здоров`я на час більше 6 але менше 21 дня і по цій ознаці згідно п.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасний розладом здоров`я. Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, - умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

При виконанні судом вимог ст.348 КПК України обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що йому зрозуміла суть обвинувачення та що він визнає себе винним у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.186 та ч.2 ст.125 КК України та бажає давати показання. Обвинувачений зазначив, що з обставинами, викладеними в обвинувальному акті, повністю згідний, окрім того щиро розкаявся та просив суд суворо його не карати.

У судовому засіданні прокурор просив провести розгляд справи у спрощеному порядку, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих даних про його особу, у той же час призначити обвинуваченому покарання за вчинені правопорушення в межах санкцій відповідних норм не пов`язаного з ізоляцією від суспільства.

Потерпілий просив розглянути справу без його участі так як він проходить службу в Збройних Силах України. Претензій до обвинуваченого ніяких немає і просить його суворо не карати.

Оскільки прокурор та обвинувачений не заперечили щодо фактичних обставин справи, враховуючи те, що обвинувачений визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в повному обсязі за обставин, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги встановлення судом того факту, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин і відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, а також приписи ч. 2 ст. 394 КПК України щодо особливостей апеляційного оскарження, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 та дослідженням характеризуючих даних про його особу.

Суд оцінює, що показання обвинуваченого в повній мірі узгоджуються та відповідають суті тих подій, які викладені в обвинувальному акті, тому об`єктивних сумнівів у доведеності його вини у вчинені кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.1 ст.186 та ч.2 ст.125 КК України, у суду не має.

Суд, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , його беззаперечним визнанням вини у вчиненому приходить до висновку, що дії останнього органом досудового розслідування та вина в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, а саме, за ч.1 ст.186 КК України, - у відкритому викраденні чужого майна (грабежі) та ч.2 ст.125 КК України, - умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, є доведеною.

Щодо кримінального закону, який підлягає застосуванню при призначенні покарання.

Відповідно до ч.2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Санкція частини 1 статті 186 КК України в редакції, яка діяла на час вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбачала покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста двадцяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або позбавленням волі на строк до чотирьох років.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» 22 листопада 2018 року № 2617-VIII (чинним з 01.07.2020) унесено зміни в абзаці другому частини першої статті 186 слова «від п`ятдесяти до ста» замінено словами «від двох тисяч до чотирьох тисяч».

Згідно з частиною 2 статті 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно з частиною 2 статті 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Оскільки редакція частини 1 статті 186 КК України, чинна з 01.07.2020, передбачає більш суворе покарання, аніж попередня, яка діяла на час вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, підлягає застосуванню частина 1 статті 186 КК України в редакції, чинній на час його вчинення.

Обираючи вид і міру покарання обвинуваченому, суд враховує тяжкість кримінального правопорушення, особливості й обставини вчинення такого: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій, дані про особу винного, яка є особою молодого віку, на обліку у нарколога, психіатра не перебуває; відсутність майнових претензій потерпілого та висловлену ним позицію щодо незастосування до обвинуваченого суворого покарання.

Відповідно до ст.66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Відповідно до ст.67 КК України, обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

На підставі викладеного, враховуючи конкретні обставини вчинення злочину, особу винного, його ставлення до вчиненого, наявність обставини, що пом`якшують покарання, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості й індивідуалізації покарання, вважає, що для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів йому необхідно призначити покарання за ч.1 ст.186 КК України у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та за ч.2 ст.125 КК України у виді штрафу у розмірі 50 розмірів неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підставі ч.1 ст.70 КК України слід призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Саме таке покарання на думку суду є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння нових злочинів.

Європейський суд з прав людини у справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року зазначив, що покарання, як втручання держави в особисте приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у кримінальному провадженні на стадії судового провадження не обирався та підстави для його визначення, на даному етапі, відсутні.

Процесуальні витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов не заявлений.

Питання щодо речових доказів вирішується в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 349, 374, 376, 395 КПК України , суд-

У Х В А Л И В :

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.186, ч.2 ст.125 КК України, та призначити покарання:

за ч.1 ст.186 КК України у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

за ч.2 ст.125 КК України у виді штрафу у розмірі 50 розмірів неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700грн.

Речові докази у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001903 від 18.06.2020, а саме:

2 «Скотч» зі слідами папілярних візерунків, які упаковано до спец.пакету Нац.поліції №INZ1042911, запаховий слід, який упаковано до спец.пакету Нац.поліції №INZ1042930, передані на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області; DVD диск, на якому міститься відеозапис із камер відео нагляду, який зберігається при матеріалах справи, - знищити після набрання вироком законної сили;

Гаманець чорного кольору з грошовими коштами у сумі 600 гривень, передані на відповідальне зберігання ОСОБА_6 , - вважати повернутими власнику.

Грошові кошти у сумі 585 гривень та 500 гривень з надписом сувенір, мобільний телефон марки «Huawei», білого кольору, передані на відповідальне зберігання ОСОБА_4 , - вважати повернутими власнику.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області на протязі тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1