Провадження № 1-кп/947/287/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2023 року Київський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

перекладача ОСОБА_5 Гру

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції у залі суду в м. Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000982 від 13.07.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду м. Одеси знаходиться обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України.

Прокурор звернувся до суду з письмовим клопотанням щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, посилаючись на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, які передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, є громадянином іншої держави, відсутні стійки соціальні зв`язки у суспільстві, розшукується на міжнародному рівні компетентними органами Чеської Республіки з метою арешту та подальшою екстрадицією, що вказує на те, що знаходячись на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності, він може переховуватись від суду. Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 може незаконно чинити тиск на свідків у цьому кримінальному провадженні, може скоїти інше кримінальне правопорушення, має реальну можливість вчиняти дії спрямовані на знищення, приховування або спотворення речей чи документів, що мають важливе значення для доказування. Застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, на думку прокурора, не може усунути існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України і не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 .

Захисник ОСОБА_4 заперечувала щодо продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики прокурором не доведені. Захисник звернулася з клопотанням про зміну ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу контролю, покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, обґрунтування викладені в письмовому клопотанні. Обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, має постійне місце мешкання, одружений, на його утриманні перебуває дитина, наявні міцні соціальні зв`язки, хворіє на тяжкі хвороби:справжня гінекомастія (мастопатія грудних залоз), сольовий діатез обох нирок, хронічний простатит, переніс дві складні операції 08.11.2019 року та 09.12.2019 року, пересувається з палкою. Також, потерпіла в своїх показах вказала, що злочин вчинив відносно неї інший чоловік, і вона не заперечує щоб обвинуваченому ОСОБА_6 змінили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на інший не пов`язаний з позбавленням волі. Відповідно до практики ЄСПЛ, що суворість покарання, не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду беручи до уваги тільки тяжкість злочину, при оцінки ризики переховування від правосуддя.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, клопотання прокурора, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Так, відповідно до ст.ст. 177, 178КПК України та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до ст. 199 КПК України, розглядаючи клопотання про продовження строків тримання під вартою суд повинен з`ясувати конкретні причинили тривалого тримання особи під вартою, чи недопущеного безпідставного тривалого розслідування, інші обставини, що свідчать про невиправдано тривале тримання під вартою, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та застосувати альтернативний запобіжний захід.

У цьому контексті необхідно зазначити, що підхід Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою впродовж досудового розслідування ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.

Відповідно, кожне наступне клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання у право особи на свободу, але прокурором який підтримує обвинувачення це зроблено не було.

Також, суд враховує практику Європейського Суду з прав людини, а саме п. 33 рішення у справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ, яким визначено, що небезпека ухилення від правосуддя не може вимірюватися тільки в залежності від суворості можливого покарання; вона повинна визначатися з урахуванням ряду інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки ухилення від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що це не може служити виправданням утримання під вартою. При цьому, необхідно врахувати характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язку з державою, в якому він переслідувався за законом, і його міжнародні контакти.

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»). Ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Ноймайстер проти Австрії»).

Оцінюючи ризик можливого тиску на учасників процесу, також враховує практику Європейського суду з прав людини викладену у рішенні «Летельє проти Франції», відповідно до якого, реальна небезпека чинення тиску на свідків могла існувати на початку цієї справи, але з впливом часу вона значно зменшилася.

Доводи прокурора про існування ризику знищення, сховання або спотворення обвинуваченим будь яких із речей, які можуть мати значення для встановлення обставин кримінального провадження, суд визнає безпідставними та декларативними, оскільки прокурор не пояснив суду в який спосіб обвинувачений може знищити будь-які речі, які вилучені на стадії досудового розслідування, а на даний час долучені до матеріалів кримінального провадження, або ще знаходяться в розпорядженні сторони обвинувачення та не надані прокурором суду.

Суд погоджується з існуванням ризику можливого переховування обвинуваченого від суду, але цей ризик є мінімізованим з даних про особу обвинуваченого.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 має місце реєстрації та проживання в місті Одесі, проживає разом з дружиною та малолітньою дитиною, обвинувачений має тяжкі захворювання справжня гінекомастія (мастопатія грудних залоз), сольовий діатез обох нирок, хронічний простатит, переніс дві складні операції 08.11.2019 року та 09.12.2019 року, права нижня кінцівка коротша лівої на 7см.. Зазначені обставини більш ніж достатньо вказують на існування у обвинуваченого ОСОБА_6 міцних зв`язків з державою, які зможуть стримувати останнього від намагання переховуватись від суду.

Крім того, вирішуючи питання про доцільність та ефективність застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд бере до уваги щодо неможливості розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 через поганий технічний відео конференц зв`язок, тривалі періоди відсутності електроенергії зі слідчим ізолятором, в якому утримується ОСОБА_6 , а з огляду на введений воєнний стан на території України, доставка обвинуваченого до суду на теперішній час є неможливою, що не дає можливості суду завершити розгляд справи.

Зазначені обставини, як з огляду на загальні засади щодо розумності строків розгляду кримінального провадження, які на теперішній час в проваджені суду перебуває фактично три роки, так і щодо кримінального провадження стосовно особи, яка тримається під вартою, яке має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово, не можуть вказувати на ефективність такого судового розгляду, зважаючи й на те, що такі обставини не залежать від волі обвинуваченого.

Відтак, встановлені судом обставини свідчать про те, що забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 на стадії судового розгляду кримінального провадження можливо шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Суд вважає, що необхідності обмеження права обвинуваченого на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України та ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, на даній стадії судового розгляду, потерпіла допитана, письмові докази досліджені, з урахуванням конкретних обставин справи та даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , на даний час немає та прокурором не доведено.

В судовому засіданні прокурор не навів доказів щодо виправданості подальшого тримання обвинуваченого під вартою та не надав доказів, які б підтверджували заявлені прокурором ризики можливого перешкоджання обвинуваченим ОСОБА_6 подальшому судовому розгляду.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , які вказують на існування міцних важелів соціального стримування останнього, тривалий час перебуває під вартою, думку потерпілої щодо можливості зміни обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу на не пов1язаний з триманням під вартою, суд вважає, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики яких є у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти суд на стадії судового розгляду, є запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, оскільки подальше тримання під вартою обвинуваченого, яке вже є достатньо тривалим, з урахуванням встановлених судом обставин, є неприпустимим.

Такий запобіжний захід, на думку суду, буде цілком співрозмірним злочинам, які інкримінуються обвинуваченому та даним про його особу, та зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків під час судового розгляду кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 31,177-178,181, 183,184,194,196,197,331,369-372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 , відмовити.

Змінити, обраний відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю строком на 60 днів, тобто до 15.04.2023 року, та покласти на нього відповідно до ст. 194 КПК України наступні обов`язки: знаходитись за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , не відлучатися з населеного пункту за постійним місцем проживання без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання, прибувати до суду за кожною вимогою, утримуватись від спілкування з іншим обвинуваченим, свідками та потерпілими по справі, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну,носити електронний засіб контролю.

Відповідно до ст.202 КПК України обвинувачений ОСОБА_6 підлягає негайному звільненню з під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання.

Виконання ухвали та контроль за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_6 покласти на ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, якому відповідно до вимог ч.4 ст.181 КПК України необхідно негайно поставити обвинуваченого на облік, про що повідомити суд.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 що відповідно до ч.2 ст.179 КПК України у разі невиконання умов запобіжного заходу у виді домашнього арешту або покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на обвинуваченого зобов`язань.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копія ухвали вручається обвинуваченим, прокурору та направляється уповноваженій особі місця ув`язнення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1