Провадження № 11-кп/824/830/2023 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 23 листопада 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, з вищою освітою, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.191КК України і призначено йому покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі, без позбавлення права займати певні посади чи займатись певною діяльністю.

На підставі ст.75,76 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробаії про зміну місця проживання та роботи.

Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.

В С Т А Н О В И Л А :

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 працюючи, згідно трудового договору з фізичною особою підприємцем ОСОБА_9 , в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований по АДРЕСА_2 на посаді продавця, маючи умисел на привласнення чужого майна, що належить потерпілому ОСОБА_9 , а саме грошових коштів, які були ним отримані від замовника ОСОБА_10 за замовлення №50302 та №50303 від 28.09.2017 року за виконання операцій з постачання ФОП ОСОБА_9 міжкімнатних дверних блоків, фурнітури, 20.10.2017 року приблизно о 12.30год. з каси магазину привласнив ввірені йому грошові кошти в сумі 39450грн., чим спричинив ОСОБА_9 матеріальної шкоди.

Не погоджуючись з вироком суду, в апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій, просить вирок скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 191 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців з позбавлення права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та покласти обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

В обґрунтуванні вказує, суд не врахував положень ст. 55, ч. 1 ст.191 КК України про те, що додаткове покарання за санкцією цієї норми закону в даному випадку є обов`язковим та безпідставно, без належного мотивування не застосував до ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади пов`язані з обліком та збереженням матеріальних цінностей, оскільки вчинене останнім кримінальне правопорушення було безпосередньо пов`язане з виконанням таких функцій превентивного характеру для запобігання в подальшому вчинення обвинуваченим подібних злочинів.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

Суд першої інстанції розглянув це кримінальне провадження відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд першої інстанції з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.191 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до абз.1-2 п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, згідно з ст.55 КК позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю застосовується як додаткове покарання лише в тих випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з посадою підсудного або із заняттям ним певною діяльністю. Це покарання призначається в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) КК, за якою підсудний визнаний винним, а якщо воно нею не передбачене, - в межах, установлених ст.55 КК.

Санкція ч.1 ст.191 КК України передбачає поряд з основним покаранням застосування додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого.

Тобто призначення додаткового покарання за санкцією вказаної статті належить виключно до дискреційних повноважень суду, а не є обов`язковим, як про це зазначає в своїй апеляційній скарзі прокурор.

Згідно ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не працює, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно. Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнав щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання судом першої та апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 буде призначення йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців, передбаченим санкцією ч.1 ст.191 КК України без позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю, та застосуванням звільнення від призначеного основного покарання на підставі ст.75 КК України.

Призначене обвинуваченим покарання не суперечить вимогам закону, воно відповідає характеру і ступеню тяжкості вчиненого злочину, даним про особу винного і є необхідним та достатнім для виправлення останнього та попередження нових злочинів.

Доводи апеляційної скарги прокурора про призначення обвинуваченому невиправдано м`якого покарання у зв`язку з незастосуванням додаткового покарання, передбаченого ч.1 ст.191 КК України. не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування чи зміни вироку відсутні.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 23 листопада 2018 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Судді: