Номер провадження: 11-кп/813/2264/22
Справа № 946/6768/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
про відмову у відкритті апеляційного провадження

02.12.2022 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши матеріали кримінального провадження № 0000879 від 16.09.2022 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_3 в інтересах потерпілого ОСОБА_4 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07 жовтня 2022 року.
встановив:
Вказаним вироком затверджено угоду від 03жовтня 2022 року про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченим (підозрюваним) ОСОБА_5 .
Визнано ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.342 КК та призначено йому узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 гривень.
Не погоджуючись з ухваленим вироком, адвокат ОСОБА_3 в інтересах потерпілого подав апеляційну скаргу, в якій вказує про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. В обґрунтування доводів указує про те, що покарання за угодою ОСОБА_5 призначено без згоди потерпілого ОСОБА_4 , крім того потерпілому нероз`яснено наслідки укладення угоди.
Просить повторно дослідити докази у кримінальному провадженні, з`ясувати фактичні обставини справи, скасувати вирок суду та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.
Перевіривши вказані матеріали кримінального провадження, мотиви та доводи апеляційної скарги, суддя-доповідач дійшов висновку про те, що необхідно відмовити у відкритті апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою з таких підстав.
Згідно з пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
Однак, "право на суд", одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням, накладення яких дозволено за змістом, особливо щодо умов прийнятності скарги. При цьому, обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не має законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю мети, яку прагнуть досягти (рішення ЄСПЛ "Воловік проти України", "Креуз проти Польщі", "Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі").
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підтверджував право держави встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі "Кромбах проти Франції" від 13 лютого 2001 року).
Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 12.06.2012 N 13-рп/2012 законодавець, встановлюючи обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним.
Законом, який конкретизує положення Конституції України щодо обмеження можливості оскарження рішень суду, є КПК України.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що стаття 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження, відповідно до чого КПК України визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку (постанова Верховного Суду від 04.04.2019 у справі № 494/6/18).
Оскарження ухвал суду під час судового розгляду регламентовано главою 31 КПК України.
Так, ч.1 ст.392 КПК України передбачено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.
За змістом ч.4 ст.394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:
1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
Як встановлено під час перевірки матеріалів кримінального провадження, угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 укладено у відповідності до вимог ст.474 КПК України і обставин, про які зазначено в апеляційній скарзі, не виявлено.
Так, наявною в матеріалах кримінального провадження заявою потерпілого ОСОБА_4 підтверджено обставини того, що йому було роз`яснено порядок укладення угоди про визнання винуватості і він не заперечує проти її укладення, зазначає, що при цьому його права як потерпілого, не порушені. (а.п.16)
Крім того, відповідно до змісту заяви потерпілого ОСОБА_4 на адресу суду, він просив провести підготовче судове засідання без його участі, зазначивши про те, що не заперечує проти затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним. (а.п.20)
Зазначеними вище відомостями підтверджено, що права ОСОБА_4 , як потерпілого не порушені у даному кримінальному провадженні, а вказані в апеляційній скарзі адвоката обставини, не підтверджені жодними доказами та не відповідають змісту матеріалів справи.
Отже, вирок суду першої інстанції адвокатом в інтересах потерпілого оскаржується виключно з підстав, з яких він не може бути оскаржений.
Відповідно до положень ч.4 ст.399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

Враховуючи викладені обставини та керуючись вимогами ч.4 ст. 399 КПК України суддя дійшов висновку про те, що вирок суду першої інстанції не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, в зв`язку з чим слід відмовити у відкритті провадження за поданою апеляційною скаргою.
Керуючись ст.399 КПК України, суддя-доповідач,
постановив:
Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_3 в інтересах потерпілого ОСОБА_4 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_5 .
Копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження та долучені до неї матеріали невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Одеського апеляційного суду ОСОБА_2