печерський районний суд міста києва
Справа № 757/2340/23-к
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2023 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора першого відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000152 від 24.10.2022, -

В С Т А Н О В И В :

18.01.2023 прокурор першого відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва із клопотанням про накладення арешту на речі (мобільний телефон із сім-карткою), вилучені 16.01.2023 в ході проведення обшуку.

В обґрунтування клопотання прокурор вказує, що вилучені речі є речовими доказами відповідно до постанови слідчого від 16.01.2023, оскільки відповідають критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, а тому з метою збереження речових доказів, яка відповідає п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу на підставі абз. 1 ч. 3 цієї статті підлягають арешту.

Також, прокурор зазначає, що арешт вилучених речей необхідний з метою забезпечення конфіскації майна, яка відповідає п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України.

До початку розгляду клопотання прокурор подав заяву, у якій просив здійснювати розгляд клопотання за його відсутності, клопотання підтримав та просив його задовольнити з наведених у ньому підстав.

Власник майна в судове засідання не з`явився, що у відповідності до ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.

Вивчивши клопотання та дослідивши долучені до нього матеріали кримінального провадження, приходжу до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що першим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві за процесуального керівництва прокурорів Київської міської прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000152 від 24.10.2022 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань підставою для внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення були матеріали Головного управління внутрішньої безпеки Служби безпеки України про виявлення можливих протиправних дій заступника начальника фінансово-економічного відділу Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України ОСОБА_4 , спрямованих на публічне виправдування та заперечення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії як внутрішньо громадянського конфлікту, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України.

Так, 16.01.2023 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06.01.2023 у справі № 757/437/23-к у період з 09:07 до 10:00 було проведено обшук за місцем роботи ОСОБА_4 , зокрема в кабінеті № 303 адміністративної будівлі Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України за адресою: м. Київ, вул. М. Василенка, 3, яка згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на праві власності належить Державі Україна в особі Київської міської державної адміністрації, під час якого вилучені наступні речі:

- мобільний телефон Samsung galaxy A7 ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 з карткою мобільного оператора Київстар НОМЕР_3 в прозорому чохлі.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Під час розгляду клопотання встановлено, що постановою слідчого першого слідчого відділу Територіального бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_5 від 16.01.2023 виявлені та вилучені під час обшуку за вказаною адресою: мобільний телефон із сім-карткою - визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Слідчий суддя зауважує, що висновок органу досудового розслідування щодо відповідності майна тим чи іншим ознакам, передбаченим ст. 98 КПК України може бути зроблений лише на підставі постанови, яка має відповідати вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України, зокрема містити мотиви прийнятого рішення.

Визнаючи речовими доказами у кримінальному провадженні вилучені під час обшуку мобільний телефон із сім-карткою, слідчий виходив із того, що вони містять відомості, які можуть бути використані як доказ, а тому відповідають критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України.

Окрім цього, з матеріалів клопотання вбачається, що огляду виявлених та вилучених в ході проведення обшуку за вказаною адресою, а саме: мобільного телефону із сім-карткою, проведено не було.

Проте з постанови слідчого в частині визнання вилучених під час проведення обшуку мобільного телефону із сім-карткою, не вбачається мотивів прийнятого рішення щодо їх відповідності тим чи іншим ознакам, передбаченим ст. 98 КПК України.

Таким чином, означена постанова слідчого, яка обґрунтовує мету накладення арешту, таку, як збереження речових доказів в частині зазначення критеріїв, визначених ч. 1 ст. 98 КПК України, яким би могли відповідати вилучені речі містить формальні посилання на них, як на такі, що містять відомості, які можуть бути використані як доказ, що позбавляє слідчого суддю можливості встановити, що дійсно вилучені речі можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Водночас, стосовно вказаної прокурором у клопотанні мети накладення арешту, як забезпечення конфіскації майна як виду покарання, слідчий суддя зазначає наступне.

У відповідності п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Натомість, матеріали клопотання повідомлення про підозру, врученого 16.01.2023 ОСОБА_4 , як слідує із тексту клопотання не містять.

Таким чином, слідчий суддя позбавлений можливості враховувати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, що передбачає п. 3 ч. 2 ст. 173 КПК України.

Наряду із цим, ані клопотання, ані долучені до нього матеріали не містять посилань та доказів належності вилучених речей ОСОБА_4 , а відтак відсутні підстави, передбачені ч. 5 ст. 170 КПК України.

Водночас, слідчий суддя приходить до переконання, що прокурором не доведено наявності ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення або відчуження, вилучених в ході обшуку речей (мобільного телефону із сім-карткою), та не доведено необхідності вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 цього Кодексу.

Зважаючи на вище викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що у задоволення клопотання прокурора про накладення арешту на тимчасово вилучене майно слід відмовити.

З урахуванням наведеного та керуючись ст.ст. 98, 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора першого відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000152 від 24.10.2022.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Світлана ГРЕЧАНА