справа № 208/3438/17
№ провадження 1-кс/208/641/23
УХВАЛА

Іменем України

06 квітня 2023 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське Дніпропетровської області клопотання слідчого ОСОБА_6 , погоджене з прокурором ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України в межах кримінального провадження № 0001177 від 01.06.2017 року за ч. 2 ст. 186 КК України, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської обл., громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 11.03.2016 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186, ст. 76 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік;

- 07.03.2017 року до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області направлений обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, -

встановив:

Слідчий звернувся до слідчого судді з вказаним погодженим з прокурором клопотанням, пославшись на те, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідка; вчинити інше кримінальне правопорушення.

В обґрунтування заявленого клопотання слідчим зазначено, що у провадженні СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській обл. перебувають матеріали кримінального провадження № 0001177 від 01.06.2017 року за ч. 2 ст. 186 КК України.

Розслідуванням встановлено, що 31.05.2017 приблизно о 10.40 год., перебуваючи у тамбурі 3-го поверху під`їзду будинку АДРЕСА_2 та розмовляючи із ОСОБА_7 , побачив що у останнього у лівій руці знаходиться мобільний телефон «APPLE iPhone 6 64GB» IMEI НОМЕР_1 . При цьому ОСОБА_7 стояв на порозі квартири АДРЕСА_3 зазначеного будинку. а лівою рукою тримав телефон таким чином, що він знаходився за територією квартири, а саме у тамбурі 3-го поверху під`їзду будинку АДРЕСА_2 . В цей момент у ОСОБА_4 раптово виник протиправний умисел, спрямований на відкрите, із корисливого мотиву та корисливої мети, викрадення у ОСОБА_7 зазначеного мобільного телефону. ОСОБА_4 рукою різко зачинив двері кв. АДРЕСА_3 таким чином, що вдарив ними ОСОБА_7 по лівій руці, в якій останній тримав свій телефон, таким чином, що удар прийшовся на передпліччя (між ліктьовим та кистьовим суглобами), від чого ОСОБА_7 відчув фізичний біль. Таким чином ОСОБА_4 застосував до ОСОБА_7 насильство, яке не є небезпечним для його життя та здоров`я. Продовжуючи реалізовувати свій протиправний умисел, ОСОБА_4 рукою вихопив з лівої руки ОСОБА_7 мобільний телефон «APPLE iPhone 6 64GB» IMEI НОМЕР_1 , вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 2627-17 від 15.06.2017 становить 18 000, 00 грн, який був у чохлі чорного кольору (майнової цінності для потерпілого не має). З метою отримання реальної можливості розпоряджатись викраденим майном, ОСОБА_4 , тримаючи викрадений телефону у руках, з місця вчинення кримінального правопорушення втік, отримавши при цьому реальну можливість розпоряджатись викраденим майном.

Посилаючись на вказане, слідчий вважає, що інші запобіжні заходи не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, а тому просив застосувати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала клопотання слідчого, посилаючись на обставини, викладені в ньому та просила застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без права внесення застави, зазначила, що повідомлена підозра є підтвердженою зібраними доказами у їх сукупності. Враховуючи підстави, зазначені у ст. 194 КПК України, наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, вважала, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде відповідати меті застосування запобіжного заходу та не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Підозрюваний у судовому засіданні провину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України не визнав. Пояснив, що він лише допоміг здати телефон у ломбард, проте не застосовував силу до потерпілого та не забирав у нього телефон. Також зазначив, що він добровільно хтів прихати до України, щоб вирішити питання з цією справою. Просив застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 просив відмовити в задоволенні клопотання. Посилався на те, що ризики, наведені прокурором, є необґрунтованими, підозрюваний не переховувався від органів слідства та суду, а за станом здоров`я виїхав до Криму, де перебував п`ять років, мав намір повернутися в Україну, але почались військові дії. Виїхати з Криму він зміг лише восени 2022 року. через Литву та Польщу. Стосовно ризику впливу на свідків, адвокат зазначив, що за проміжок з 2017р. у підозрюваного було багато часу, якби він бажав впливати на свідків, проте він цього не зробив. Щодо скоєння іншого правопорушення, то адвокат вважає, що це лише припущення слідчого. Тому адвокат просив застосувати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем проживання його матері.

Слідчий суддя, вислухавши сторони, дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

Відповідно ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

27.06.2017 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення.

У подальшому було встановлено, що ОСОБА_4 переховується від органів досудового розслідування, у зв`язку із чим 18.07.2017 ОСОБА_4 було оголошено розшук. Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_4 метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У подальшому було встановлено, що з метою переховування від органів досудового розслідування ОСОБА_4 перетнув державний кордон України та поїхав до Російської Федерації. Таким чином встановлено, що ОСОБА_4 переховується від органів досудового розслідування та на даний момент перебуває за межами України, що є достатніми підставами для оголошення підозрюваного ОСОБА_4 в міжнародний розшук. У зв`язку із вищевикладеним ОСОБА_4 було оголошено у міжнародний розшук та слідчим суддею Заводського районного суду міста Дніпродзержинська було винесено ухвалу про обрання підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

05.04.2023 о 16.40 год. на підставі зазначеної ухвали підозрюваного ОСОБА_4 було затримано.

Слідчий суддя враховує, що поняття обґрунтована підозра не визначене у національному законодавстві, але, зважаючи на вимоги, закріплені у статті 9 КПК України, а також статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суд враховує позиції Європейського суду з прав людини викладені в його рішеннях.

Відповідно до п. 175 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення.

Відповідно до рішень Європейского суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Також Європейський суд у своєму рішенні у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

У справі «Ердагоз проти Туреччини» висловлено позицію, що факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тим, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи.

На думку слідчого судді, обґрунтованість підозри повинна бути визначена враховуючи положення ст. 94 КПК України, а саме, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як вбачається з досліджених судом матеріалів клопотання, наявність обґрунтованості підозри, повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме показаннями потерпілого ОСОБА_7 , показаннями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , протоколами пред`явлення особи ОСОБА_4 для впізнання потерпілому ОСОБА_7 та свідкові ОСОБА_8 , протоколом огляду предмету договору про надання фінансового кредиту під заставу.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України у даному кримінальному провадженні обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4

Фактичні данні щодо обставин, що мають значення для кримінального провадження, надання їм оцінки та встановлення кваліфікаційних складових злочину або їх спростування, не вирішуються слідчим суддею під час розгляду даного клопотання, а тому і не можуть оцінюватися з зазначених підстав.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Практика ЄСПЛ послідовна в підкреслюванні початку розслідування як етапу, коли цей ризик перешкоджання досудовому розслідування або впливу на свідків чи потерпілих може виправдовувати тримання під вартою. Цей підхід випливає з припущення, що розслідування власне і призначене для того, щоб зібрати та зберегти докази. В рішенні ЄСПЛ від 26.01.93 у справі «W. v. Switzerland», § 35 сформульовано правову позицію, що згодом потреби розслідування недостатньо виправдовують тримання підозрюваного під вартою: зазвичай цей ризик зменшується тою мірою, як просувається розслідування, збираються свідчення та здійснюється перевірка. Наразі стадія збору доказів, встановлення дійсних обставин кримінального правопорушення ще триває, що виправдовує використання найсуворішого запобіжного заходу з метою унеможливлення незаконного впливу підозрюваного на хід кримінального провадження у його "вразливій" стадії.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У ході досудового розслідування задля об`єктивного його розслідування в розумні строки, виникла необхідність в обранні підозрюваному запобіжного заходу з метою забезпечення виконання ним перед органом досудового розслідування та судом покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та які вказують, що підозрюваний може:

-переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду

(так як вчинення підозрюваним кримінального правопорушення вже не вперше вказує на те, що останній не дотримується суспільних норм поведінки і моралі та може намагатися уникнути покарання за вчинене кримінального правопорушення.)

-впливати на потерпілого та свідків кримінального правопорушення

(підозрюваний знайомий зі свідками ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та під час вчинення грабежу застосував до потерпілого насильство, що вказує на те, що ОСОБА_4 може у подальшому впливати на свідків з метою зміни ними своїх показань)

-вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується

(підозрюваний вчинив кримінальне правопорушення майнової спрямованості вже не вперше, що свідчить про те, що підозрюваний буде у подальшому вчинювати кримінальні правопорушення майнової спрямованості з метою заробітку коштів, окрім того на даний момент у провадженні Заводського районного суду міста Дніпродзержинська перебувають матеріали за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 187 КК України, тобто підозрюваний повторно вчинив кримінальне правопорушення під час розгляду у суді іншої кримінальної справи, в якій він має статус обвинуваченого).

Таким чином, під час досудового розслідування встановлено реальні ризики того, що підозрюваний ОСОБА_4 , у разі застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків; або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_4 необхідно обрати найсуворіший запобіжний захід, який дієво забезпечить виконання підозрюваним передбачених кримінальним процесуальним кодексом України обов`язків.

Лише обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зможе запобігти усім вищевказаним ризикам, у тому числі вчинення підозрюваним нових кримінальних правопорушень.

Застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, будуть недостатніми для запобігання зазначеним ризикам, так як виходячи зі змісту ст.ст. 179-182 КПК України, вони не позбавляють у повній мірі підозрюваного можливості вільно пересуватися, вчиняти протиправні дії.

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Щодо посилання підозрюваного та адвоката на необґрунтованість підозри за ч.3 ст.369 КК України, слідчий суддя враховує рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», згідно якого, для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 року у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. З досліджених слідчим суддею матеріалів кримінального провадження вбачається, що зібрана доказова база відповідає наведеним вище критеріям. Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».

Наявність же будь-яких обставин, що є суперечливими, або свідчать про наявність даних, які підлягають перевірці, є завданням органу досудового розслідування під час розслідування справи з метою підтвердження або спростування підозри, яка стала підставою для затримання, що повинно підтвердити або спростувати підозру.

Відповідно до практики Європейського суду із захисту прав людини, рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Слідчий суддя зазначає, що для досягнення мети застосування запобіжних заходів, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, на початковій стадії досудового розслідування, що зумовлює необхідність в проведенні низки слідчих та процесуальних дій, а також враховуючи інші фактичні обставини даного конкретного кримінального провадження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідним та доцільним.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

У відповідності до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, застосовуючи до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слідчий суддя дійшов висновку за можливе не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки кримінальне правопорушення у скоєні якого підозрюється ОСОБА_4 , вчинено із застосуванням насильства.

Керуючись ст. 176-179, 184, 186, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання слідчого - задовольнити.

Застосувати в межах кримінального провадження № 0001177 від 01.06.2017 року до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» на строк до 02 червня 2023 року включно.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду

Суддя ОСОБА_1 .