23.11.2022 Справа № 756/8562/22
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/8562/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.11.2022 слідчий суддя Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність уповноваженого прокурора у кримінальному провадженні №0000084 від 28.10.2015,

в с т а н о в и в:

28.09.2022 до провадження слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 в порядку ст. 303 КПК України надійшла вищевказана скарга на бездіяльність прокурорів Київської міської прокуратури та Оболонської окружної прокуратури м. Києва у кримінальному провадженні №0000084.

Зі змісту скарги адвоката вбачається, що СУ ФР ДПІ в Оболонському району ГУ ДФС у м. Києві здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження №0000084 від 28.10.2015 за ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 200, ч. 3 ст. 209, ч. 5 ст. 191 КК України. 18.01.2017 прокурором у кримінальному провадженні - прокурором відділу Прокуратури міста Києва ОСОБА_5 затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні та того ж дня направлено до суду на розгляд. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 27.09.2018 вказаний обвинувальний акт повернуто прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України. Станом на 28.09.2022 новий обвинувальний акт у кримінальному провадженні до суду на розгляд не надіслано.

Разом із тим, 15.12.2015 слідчим СУ ФР ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_6 на підставі ухвали слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 10.12.2015 у кримінальному провадженні №0000084 було проведено обшук квартири АДРЕСА_1 , в ході якого було вилучено, серед іншого, планшет iPad Air, IMEI НОМЕР_1 , 128 Gb, сірого кольору, який належить ОСОБА_4 . Водночас, враховуючи те, що вказане майно має статус тимчасово вилученого майна, адвокат просить зобов`язати уповноваженого прокурора у кримінальному провадженні №0000084 повернути ОСОБА_4 тимчасово вилучене майно, вилучене 15.12.2015 в ході проведення обшуку, а саме планшет iPad Air, IMEI НОМЕР_1 , 128 Gb, сірого кольору, який належить ОСОБА_4 .

Особа, яка звернулась зі скаргою, в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду скарги повідомлена належним чином. При цьому до суду надійшла заява адвоката ОСОБА_3 , в якій останній просить розглядати скаргу за його відсутності.

Уповноважена особа Оболонської окружної прокуратури м. Києва в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлялась належним чином. 19.10.2022 на електронну адресу суду надійшов лист за підписом прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 , відповідно до якого участь прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва при розгляді вказаної скарги є неможливою, оскільки Оболонська окружна прокуратура м. Києва не здійснювала та на сьогодні не здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000084.

Уповноважена особа Київської міської прокуратури в судове засіданні не з`явилась, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлялась належним чином, жодних заяв, заперечень чи клопотань до суду не надходило.

Частиною 3 статті 306 КПК України передбачено, що відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Відповідно до положень ст. 26 цього Кодексу сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність осіб, які не з`явились, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали судового провадження, а також долучений прокурором до матеріалів провадження лист, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Завданнями кримінального провадження, серед іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Статтею 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 цього Кодексу.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України, п. 1 якої передбачено, що на досудовому провадженні може бути оскаржено, серед іншого, бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 цього Кодексу - володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Частиною 1 статті 306 КПК України регламентовано, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду.

У той же час, нормами КПК України прямо не визначено слідчий суддя якого саме суду має здійснювати судовий контроль при оскарженні рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування.

У постанові Верховного Суду України від 30.11.2017 у справі №5-272кс(15) зазначається, що особливістю кримінальних процесуальних норм, на відміну від, наприклад, кримінально-правових, є те, що їхні структурні елементи (гіпотеза, диспозиція, санкція) у переважній більшості випадків не зосереджені в одній статті КПК України, а окремо викладені законодавцем у різних статтях, іноді навіть розділах, КПК України, а отже, зміст окремої норми може бути виявлено лише шляхом системного тлумачення положень КПК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Як зазначено у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.04.2019 у справі №370/2316/18 (провадження №51-9929км18), за змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, та не суперечать вимозі імперативності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.06.2022 у справі №2-591/11 (провадження №14-31цс21) зазначає, що необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) випливає з того, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Крім того, життя перебуває у постійному русі, змінюється і розвивається, внаслідок чого виникають нові життєві ситуації, які законодавець не міг передбачити під час ухвалення закону. Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні. Саме застосування аналогії у процесуальному праві в певних випадках дає змогу ухвалити справедливе рішення. Тому відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження» від 05.04.2013 №223-559/0/4-13 з метою однакового застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм кримінального процесуального законодавства, уникнення неоднозначного його тлумачення під час здійснення повноважень слідчим суддею суду першої інстанції звертає увагу місцевих та апеляційних судів на те, що оскільки законодавець у більшості випадків прямо зазначає, що судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування (ч. 7 ст. 100, ч. 2 ст. 132, ч. 1 ст. 184, ч. 1 ст. 192, ч. 2 ст. 199, ч. 1 ст. 201, ч. 3 ст. 244, ч. 10 ст. 290 КПК України), з урахуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК України правильним є застосування зазначеного правила й до розгляду клопотань, територіальна підсудність щодо яких прямо не визначена процесуальним законом (наприклад, ч. 1 ст. 306, ч. 3 ст. 234 КПК України тощо).

Відтак, судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування має здійснюватись слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що узгоджується з нормами кримінального процесуального закону.

Водночас, згідно з положеннями п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, ч. 5 ст. 21 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Способи такого контролю обмежені процедурою, визначеною кримінальним процесуальним законом.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України під кримінальним провадженням слід розуміти досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Пунктом 5 ч. 1 ст. 3 цього Кодексу визначено, що досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Тобто, кінцевим моментом стадії досудового розслідування є його закінчення, який закон пов`язує з постановленням процесуального рішення - постанови про закриття кримінального провадження, або вчиненням комплексу процесуальних дій, пов`язаних з направленням до суду обвинувального акта чи відповідного клопотання.

У §1 глави 24 КПК України розкриваються відповідні форми закінчення досудового розслідування. Системний аналіз норм КПК України дає можливість визначити наслідки закінчення досудового розслідування: унеможливлюється подальше проведення слідчих (розшукових) дій (в тому числі негласних) та збирання доказів; припиняються повноваження щодо постановлення процесуальних рішень і вчинення процесуальних дій суб`єктами досудового розслідування; закінчується функція судового контролю за дотриманням прав та інтересів осіб під час досудового розслідування.

Таким чином, враховуючи, що положення §1 глави 24 КПК України передбачає можливість оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, який відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 3 КПК України є службовою особою органу Національної поліції, органу безпеки, органу Державного бюро розслідувань, органу Бюро економічної безпеки України, Головного підрозділу детективів, підрозділу детективів, відділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, уповноваженою в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень, та, з огляду на встановлені вище обставини, таке оскарження здійснюється за місцем розташування органу досудового розслідування. При цьому, закінчення стадії досудового розслідування шляхом здійснення однієї з дій, передбачених ч. 2 ст. 283 КПК України, припиняє повноваження слідчого у кримінальному провадженні, чим позбавляє останнього правосуб`єтності як сторони кримінального провадження з боку обвинувачення.

Більш того, оскарження бездіяльності до слідчого судді у кримінальних провадженнях, досудове розслідування якого здійснювалось органом, що здійснював контроль за додержанням податкового законодавства, в даному випадку СУ ФР ГУ ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві, не може вважатись таким, що здійснюється відповідно до вимог закону, оскільки положеннями абз. 2 ч. 2 Розділу VI Закону України від 28.01.2021 №1150-IX «Про Бюро економічної безпеки України» врегульовано, що матеріали кримінального провадження, які перебувають в органах досудового розслідування, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства, на стадії досудового розслідування, передаються відповідному прокурору у кримінальному провадженні для подальшої передачі до Бюро економічної безпеки України у порядку, визначеному КПК України.

Однак, на даний час відсутні підставі вважати, що новостворений орган досудового розслідування, після ліквідації на виконання вимог Закону від 28.01.2021 №1150-IX органу досудового розслідування, що здійснював контроль за додержанням податкового законодавства, знаходиться на території Оболонського району міста Києва, на межі якого поширюється територіальна юрисдикція Оболонського районного суду міста Києва.

У той же час, положеннями §1 глави 24 КПК України передбачено можливість оскарження рішень, дій чи бездіяльності прокурора, який відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 3 цього Кодексу є особою, яка обіймає посаду, передбачену статтею 15 Закону України «Про прокуратуру», та діє у межах своїх повноважень протягом всього часу здійснення кримінального провадження, в тому числі і після закінчення стадії досудового розслідування, і на відміну від слідчого (повноваження якого після звернення до суду з обвинувальним актом не можуть бути знову набуті внаслідок неможливості відновлення стадії досудового розслідування), не перестає бути суб`єктом кримінального провадження та його повноваження не припиняються.

З огляду на викладене, слідчий суддя приходить до переконання, що судовий контроль за дотриманням прав та інтересів осіб у кримінальному провадженні №0000084 може мати місце через призму оскарження бездіяльності прокурора саме до суду, в межах територіальної юрисдикції якого розташований відповідний орган прокуратури, прокурори якого продовжують здійснювати повноваження прокурора відповідно до положень статей 36-37 КПК України після закінчення стадії досудового розслідування.

При цьому, твердження захисника про те, що процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000084 здійснюється Оболонською окружною прокуратурою м. Києва, судовий контроль за рішеннями, діями та бездіяльністю якої поширюється на юрисдикцію Оболонського районного суду міста Києва, спростовуються відомостями, що містяться у листі за підписом прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 від 19.10.2022 про те, що Оболонська окружна прокуратура м. Києва, яка є правонаступником Київської місцевої прокуратури №5, не здійснює та не здійснювала процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20.07.2006 зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (рішення у справі «Занд проти Австрії» від 12.10.1978).

Якщо законом визначений порядок для вчинення певних дій, такий порядок в силу вимог вітчизняного та Європейського законодавства повинен дисциплінувати осіб, що звертаються до суду та не допустити судовий процес у безладний рух, так як право на суд не є абсолютним (постанова Верховного Суду від 22.05.2019 у справі №705/5060/18 (провадження № 61-3331св19).

Інтерпретація суті конструкції «суд, встановлений законом» викладена ЄСПЛ у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України». Так, ЄСПЛ наголосив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Правова позиція ЄСПЛ у вказаній справі дозволяє виокремити дві умови відповідності критерію «суд, встановлений законом»: організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

Таким чином, аналіз вищенаведених положень національного законодавства та прецедентної практики дає підстави вважати, що під порушенням правил підсудності розуміється відкриття провадження і його розгляд тим судом першої інстанції, до повноважень якого не відноситься прийняття рішень щодо оскарження рішень, дії чи бездіяльності у кримінальному провадженні.

Відтак, ураховуючи, що на час прийняття слідчим суддею рішення за вказаною скаргою досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000084 закінчено та не здійснюється органом досудового розслідування, судовий контроль за рішеннями, діями чи бездіяльністю якого поширюється на юрисдикцію Оболонського районного суду міста Києва, як і не здійснюється процесуальне керівництво органом прокуратури, який знаходиться в межах територіальної юрисдикції Оболонського районного суду міста Києва, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга не підлягає розгляду у цьому суді, оскільки за територіальною підсудністю відноситься до юрисдикції суду в межах якого знаходиться Київська міська прокуратура (03150, м. Київ, вул. Предславинська, 45/9), прокурори якої здійснюють повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000084, а тому, з огляду на положення ч. 6 ст. 9, ч. 2 ст. 304 КПК України, скаргу слід повернути особі, яка її подала.

Відповідно до ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Керуючись статтями 3-40, 167-169, 283, 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність уповноваженого прокурора у кримінальному провадженні №0000084 від 28.10.2015, - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, в порядку, передбаченому КПК України.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1