Справа № 202/1463/22
Провадження № 1-кс/202/1213/2022
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
У Х В А Л А
13 квітня 2022 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні клопотання прокурора Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000091 від 29.03.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_3 звернувся з клопотанням, в якому з метою збереження речового доказу просить накласти арешт на майно, що належить військовій частині НОМЕР_1 , а саме бойове розпорядження командира 90 оаемб № 10 від 24.03.2022, шляхом позбавлення військової частини НОМЕР_1 права на відчуження, розпорядження та користування вищевказаним документом.

В обґрунтування свого клопотання прокурор посилається на те, що Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Краматорську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000091 від 29.03.2022 року.

Зазначає, що 29.03.2022 року на адресу Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил з військової частини НОМЕР_1 надійшло повідомлення про відкриту відмову виконати наказ та бойове завдання, яке він містив, старшим лейтенантом ОСОБА_4 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що 25.03.2022 командир військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_5 віддав командиру 3 аеромобільно-десантної роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 бойове розпорядження № 10 від 24.03.2022 щодо здійснення оборони АДРЕСА_1 силами і засобами 3 аеромобільно-десантної роти військової частини НОМЕР_1 .

25.03.2022 приблизно о 09 год. 00 хв. командир 3 аеромобільно-десантної роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 довів командиру 1 аеромобільно-десантного взводу 3 аеромобільно-десантної роти старшому лейтенанту ОСОБА_4 отримане бойове розпорядження № 10 від 24.03.2022, після чого віддав усний наказ щодо здійснення зайняття та розгортання взводного опорного пункту на лівому фланзі бойового порядку 3 аеромобільно-десантної роти щодо оборони АДРЕСА_1 . Після отримання усного наказу, зміст якого кореспондується з бойовим розпорядженням № 10 від 24.03.2022 щодо здійснення заходів оборони АДРЕСА_1 , старший лейтенант ОСОБА_4 відмовився виконувати бойове завдання в складі 3 аеромобільно-десантної роти військової частини НОМЕР_1 . Вказані дії ОСОБА_4 містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

08.04.2022 року під час огляду було вилучено добровільно надане посадовими особами військової частини НОМЕР_1 бойове розпорядження командира 90 оаемб № 10 від 24.03.2022 року на 1 арк., який має доказове значення для досудового розслідування.

З показань свідків встановлено, що вказаний наказ виконано іншими військовослужбовцями, тобто він втратив свою контрольно-організаційну та бойову актуальність.

Отже, його вилучення та накладення на нього арешту не спричинить шкоди обороноздатності військової частини, в розпорядженні якої він знаходився.

Розпорядженням Верховного Суду від 15.03.2022 року за № 8/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (Краматорський міський суд Донецької області)» змінено територіальну підсудність судових справ Краматорського міського суду Донецької області Індустріальному районному суду м. Дніпропетровська.
В судове засідання прокурор не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання в його відсутність.

Командиром військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_5 також була подана заява про розгляд клопотання у відсутності представника військової частини.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Слідчим суддею встановлено, що Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Краматорську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000091 від 29.03.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Під час досудового розслідування 08 квітня 2022 року було вилучено бойове розпорядження командира 90 оаемб № 10 від 24.03.2022, яке постановою прокурора визнано документом та речовим доказом у кримінальному провадженні.

Вирішуючи питання про накладення арешту на зазначений документ, слідчий суддя враховує, що за змістом частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (частина 3 статті 170 КПК України).

Так, за приписами статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При цьому згідно статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження, до яких у тому числі належить арешт майна, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Статтею 173 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна (частина четверта статті 170 КПК України).

Відповідно до частини 11 статті 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя вважає доведеним, що був вчинений злочин невиконання наказу в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці івилучене бойове розпорядження командира 90 оаемб № 10 від 24.03.2022 є доказом такого злочину, відповідає критеріям, визначеним статтею 98 КПК України, оскільки містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

У той же час існує загроза втрати чи знищення даного речового доказу, оскільки він перебуває у розпорядженні військової частини, яка дислокується у Донецькій області, де відбуваються бойові дії.

Отже, матеріали клопотання доводять наявність правових підстав для накладення арешту на вилучене бойове розпорядження командира 90 оаемб № 10 від 24.03.2022.

На переконання слідчого судді, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права інших осіб, так як бойове розпорядження визнано речовим доказом. У даному випадку накладення арешту на зазначений документ не матиме тяжких наслідків, оскільки, як відзначається у клопотанні прокурора, це бойове розпорядження на теперішній час виконано. Військовою частиною не було надано будь-яких заперечень проти клопотання прокурора та накладення арешту на вилучене бойове розпорядження. Крім того, військова частина не позбавлена права отримати копії вилученого бойового розпорядження.

Тому з метою забезпечення кримінального провадження та запобігання втраті, знищенню цього речового доказу, клопотання прокурора слід задовольнити, наклавши на вилучене бойове розпорядження арешт шляхом позбавлення військової частини НОМЕР_1 права на відчуження, розпорядження та користування вказаним документом.

Керуючись ст. ст. 131-132, 170-173, 369-372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора задовольнити.

Накласти арешт на оригінал бойового розпорядження командира 90 оаемб № 10 від 24.03.2022 шляхом позбавлення військової частини НОМЕР_1 права на відчуження, розпорядження та користування ним.

Роз`яснити, що відповідно до частини 1 статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Слідчий суддя ОСОБА_1