Справа № 317/463/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника органу виконання покарань ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні в режимі відеоконференції з Державною установою «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» Міністерства юстиції України в приміщенні Запорізького районного суду Запорізької області клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, засудженого 13 листопада 2020 року Орджонікідзевським районним судом міста Запоріжжя за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 місяців,

про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким,

ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким посилаючись на те, що він став на шлях виправлення та відбув необхідну частину строку покарання, призначеного вироком суду.

В судовому засіданні засуджений підтримав подане ним клопотання та просив суд його задовольнити.

Представник адміністрації установи заперечив проти клопотання та зазначив, що ОСОБА_5 не в повній мірі став на шлях виправлення. Під час відбування покарання в БВК-99 більше року, він всього двічі заохочувався за сумлінну поведінку та ставлення до праці, при цьому, після того, як судом було відмовлено ОСОБА_5 в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення, засуджений перестав проявляти ініціативу та не отримував заохочень. Крім того, у засудженого слабкі соціальні зв`язки, оскільки його дружина та діти знаходяться за межами України, що може спонукати засудженого до ухилення від покарання. Зазначив, що засуджений визнає провину у скоєному злочині лише з метою отримати поблажливість, оскільки за вироком він провину не визнавав.

Суд, вислухавши представника адміністрації та засудженого, враховуючи думку прокурора, яка заперечила проти клопотання з підстав, що засуджений ОСОБА_5 не став на шлях виправлення, , дійшов наступних висновків.

Статтею 82 Кримінального кодексу України встановлено сукупність умов, за яких особам, що відбувають покарання у вигляді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням:

1.засуджений став на шлях виправлення (ч. 3 ст. 82 КК України);

2.засуджений відбув певну частину строку покарання, яка диференційована в залежності від тяжкості скоєного злочину та особи засудженого (ч. 4 ст. 82 КК України).

Суд враховує характеристику від 07 квітня 2022 року на засудженого ОСОБА_5 .

Відповідно до довідки про заохочення та стягнення станом на 07 квітня 2022 року засуджений ОСОБА_5 має 2 (два) заохочення за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки. Стягнень під час відбування покарання не мав.

Судом оглянутий вирок відносно ОСОБА_5 , з якого вбачається, що він не визнавав провину в тому обвинуваченні, яке було йому пред`явлене. В той же час суд констатує, що при ухваленні судом вироку відносно нього, ОСОБА_5 фактично визнав провину в тому обвинуваченні, яке було доведене в судовому засіданні та на яке було здійснено перекваліфікацію судом.

В цьому контексті суд також не може погодитись з думкою прокурора, яка зазначила, що подання ОСОБА_5 апеляційної скарги на вирок суду свідчить про невизнання ним вини, оскільки як встановлено з пояснень засудженого, апеляційна скарга подавалась ним на суворість покарання, а обставин, встановлених вироком суду він не оскаржував. На думку суду незгода засудженого з призначеним йому покаранням не є проявом невизнання ним вини в доведеному цим судовим вироком обвинуваченні.

Суд також вважає, що перебування дружини та дітей засудженого за кордоном не може характеризувати намір засудженого ухилитись від подальшого відбування покарання, оскільки питання, які охоплюються статтею 82 КК України, залежать лише від засудженого особисто і не можуть залежати ані від введеного в Україні воєнного стану, ані від місцезнаходження інших осіб.

Не погоджується суд також і з доводами прокурора щодо непрацевлаштування засудженого ОСОБА_5 на виробництві установи як обставини, яка негативно свідчить про його поведінку та ставлення до праці, оскільки відповідно до вимог КВК України особа, яка не має цивільного позову, не зобов`язана працювати, а лише має на це право. З вироку щодо ОСОБА_5 вбачається, що до нього не було подано цивільний позов, а шкоду, завдану ним потерпілому, ОСОБА_5 самостійно відшкодував до постановлення вироку.

Вказане вище в сукупності з наявністю у засудженого двох заохочень та відсутністю жодного стягнення призводить суд до висновку про те, що він став на шлях виправлення і може продовжити відбувати більш м`яке покарання.

Строк, необхідний для застосування положень статті 82 КК України, ОСОБА_5 відбув.

З огляду на вищевикладене, враховуючи положення статті 82 КК України, суд приходить до висновку про можливість задоволення клопотання та заміни засудженому ОСОБА_5 невідбутої частини покарання більш м`яким обмеженням волі.

На підставі ст. 82 КК України, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання засудженого задовольнити.

Замінити засудженому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 невідбуту частину покарання, що складає 10 місяців позбавлення волі, більш м`яким покаранням обмеженням волі на той же строк.

Етапувати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до виправного центру в порядку встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі, звільнивши з-під варти по прибуттю до місця виконання покарання.
Зарахувати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в строк відбування покарання час з дня набрання даною ухвалою законної сили до дня прибуття і постановки на облік у виправному центрі, відповідно до вимог ст. 72 КК України, ст. 58 КВК України, з розрахунку один день позбавлення волі за два дні обмеження волі
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення. Оскарження даної ухвали прокурором зупиняє її виконання.

Головуючий суддя ОСОБА_1