КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції з ДУ «Київський слідчий ізолятор» в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 16 травня 2022 року про продовження обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває на розгляді кримінальне провадження №0004811 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

16 травня 2022 року під час розгляду справи в судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_6 і ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16.05.2022 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 14.07.2022 року включно.

На вказану ухвалу обвинувачена ОСОБА_6 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 16.05.2022 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою обрати їй інший запобіжний захід, що не пов`язаний з позбавленням волі, а саме: запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною їй протягом строку дії ухвали залишати житло у певний період доби із покладенням на неї певних обов`язків.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачена зазначає, що за час її перебування під вартою, а це більш ніж 20 місяців прокурором не надано жодних належних доказів проти неї, а лише подається клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та жодних доказів на підтвердження існування хоча б одного із передбачених ст. 177 КПК України ризиків разом із клопотанням прокурора про продовження запобіжного заходу надано не було, а також відсутні і будь-які докази, які б свідчили про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим приписами ст. 177 КПК України.
Крім того звертає увагу, що кримінальну справу було складено з її показань, які вона надавала під тиском її цивільного чоловіка. Також зазначає, що просила слідчого перевірити її місце знаходження під час кримінального правопорушення, оскільки на місці вчинення кримінального правопорушення є відеоспостереження, але цього до теперішнього часу зроблено не було.
Також, на переконання апелянта, єнеобґрунтованими наведені у клопотанні прокурора твердження про те, що вона веде антисоціальний спосіб життя та вважає, що судом першої інстанції не в повній мірі враховані дані про її особу, що вона має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки та має на її утриманні малолітню дитину, яка завжди була доглянута та ходила до школи.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої ОСОБА_6 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої, вказуючи на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції; перевіривши матеріали контрольного провадження №1-кп/755/445/22 (справа №755/16353/20 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 та апеляційні доводи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скаргиобвинуваченої, виходячи з наступного.

Згідно абзацу 2 ч.2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою,про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

За змістом положень ч.1 та ч.2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував, що остання має постійне місце проживання, одружена, офіційно не працевлаштована, має на утриманні малолітню дитину 2008 року народження, та обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину пов`язаного з позбавленням людини життя, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, що вказує на підвищений ступінь небезпеки особи для суспільства. Крім того суд зазначив, що обвинувачена ОСОБА_6 на час вирішення даного питання за своїм віком і станом здоров`я не має специфічних особливостей стану здоров`я, має типові соціальні зв`язки для особи її віку та статусу, раніше не судима, а тому суд дійшов висновку, що застосування до обвинуваченої більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою, не зможе забезпечити її належну процесуальну поведінку.

Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції про продовження обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення.

Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, з урахуванням обставин передбачених ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, належним чином врахував, як тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , так і обставини її особистого життя, які свідчать на користь саме збільшення ризику переховування від правосуддя та інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про необхідність продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки обставини кримінального провадження та дані про особу обвинуваченої свідчать про неможливість застосування стосовно ОСОБА_6 іншого більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

При цьому суд обґрунтовано зазначив, що застосування до обвинуваченої іншого більш м`якого запобіжного заходу є неможливим, оскільки він не забезпечить належної процесуальної поведінки останньої під час розгляду даного кримінального провадження. Крім того, строк утримання обвинуваченої під вартою не виходить за межі визначені КПК України та є необхідною мірою, з огляду на те, що в ході судового розгляду було встановлено наявність передумов регламентованих п.п. 1-3 ч. 1 ст. 194, ст. 199 даного Кодексу, тобто тривалість строку тримання під вартою відповідає критерію розумності.

Апеляційні доводи обвинуваченої про те, що прокурором не обґрунтовано існування жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, є безпідставними, оскільки при розгляді клопотання про продовження строку тримання обвинуваченої під вартою прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_6 та встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України. Крім того, на даний час триває розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 , дослідження доказів ще не завершено, не допитані свідки по справі та не прийнято остаточного рішення в кримінальному провадженні, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що застосування до обвинуваченої більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не зможе забезпечити її належної процесуальної поведінки, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції.

Отже, з урахуванням наведених в оскаржуваній ухвалі обставин, посилання ОСОБА_6 на ту обставину, що вона має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки і на її утриманні перебуває малолітня дитина, не можуть бути безумовною підставою для застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання її під вартою.

За викладеним, ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 16 травня 2022 року про продовження строку тримання обвинуваченої ОСОБА_6 під вартою, винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованою, належним чином мотивованою, і підстав для її скасування та обрання ОСОБА_6 іншого запобіжного заходу, а саме у виді домашнього арешту, про що ставиться питання в апеляційній скарзі обвинуваченої, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 16 травня 2022 року, якою обвинуваченій ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ « Київський слідчий ізолятор» на строк 60 днів, тобто до 14 липня 2022 року включно без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:__________________ ____________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3