печерський районний суд міста києва
Справа № 757/4622/22-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 лютого 2022 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю підозрюваного ОСОБА_3 , захисника підозрюваного ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суді в м. Києві скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на повідомлення ОСОБА_3 про підозру від 13.08.2021 у межах кримінального провадження № 0000609 від 01.07.2020,

ВСТАНОВИВ:
27.01.2022 захисник підозрюваного ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді зі скаргою на повідомлення про підозру ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000609 від 01.07.2020.

Скарга обґрунтована тим, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000609 від 01.07.2020 за підозрою ОСОБА_3 в пособництві у розтраті чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України.

30.09.2021 заступником Генерального прокурора доручено здійснення досудового розслідування кримінальному провадженні № 0000609 від 01.07.2020 іншому органу та визначено підслідність за Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань.

Захисник зазначає, що повідомлення про підозру є необґрунтованим, протиправним та підлягає скасуванню через істотні порушення КПК України, зокрема у сторони обвинувачення відсутні достатні докази для підозри ОСОБА_3 , передчасність та надуманість тверджень слідчого про те, що ОСОБА_3 вчинив описаними у письмовому повідомленні про підозру діями будь-який злочин, а тим паче злочин, передбачений ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України, а обставини, викладені у повідомленні ОСОБА_3 про підозру, на думку сторони захисту, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, не підтверджені належними та допустимими доказами, за своєю природою ґрунтуються на припущеннях та у своїй сукупності не утворюють складу будь-якого злочину, а зміст документів, що покладені в основу повідомленої підозри, ніякого зв`язку між подіями по яким здійснюється досудове розслідування та ОСОБА_5 нічого спільного не мають.

В судовому засіданні підозрюваний та захисник підозрюваного ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 скаргу підтримав в повному обсязі та просив задовольнити з підстав зазначений у ній.

Уповноважений слідчий та/або прокурор у кримінальному провадженні в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлялись належним чином, жодних заяв чи клопотань до суду не надходило.

Частиною 3 статті 306 КПК України передбачено, що відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність осіб, які не з`явились, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Завданнями кримінального провадження, серед іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Вказана норма знайшла своє втілення і в національному законодавстві, як на конституційному рівні, а саме в ст. 55 Конституції України, так і на рівні кримінального процесуального закону у ст. 24 КПК України, згідно з якими кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, серед іншого: повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Пунктом 4 параграфу 2 Прикінцевих положень Закону України N 2147-VIII від 03.10.2017, зміни, що були внесені до ст. 303 ч. 1 КПК України в частині її доповнення пунктом 10, застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР після введення в дію цих змін, тобто з 16.03.2018.

Так відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення за ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України, яке інкримінується ОСОБА_3 внесено 01.07.2020, тобто після 16.03.2018.

З огляду на викладене слідчий суддя приходить до висновку про прийнятність скарги до розгляду.

Так, 13.08.2021 ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України, а саме: У невстановлений слідством день та час, однак не пізніше 09.04.2021 за невстановлених слідством обставин ОСОБА_3 , за попередньою змовою з ОСОБА_6 та невстановленою слідством особою з метою незаконного збагачення визначили об`єктом злочинного посягання кошти, які перебувають в розпорядженні АТ «ДПЗКУ» з метою їх розтрати в інтересах невстановленої слідством особи.

З метою реалізації злочинного умислу, 19.04.2021 ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, 1 в приміщенні АТ «ДПЗКУ», виконуючи обов`язки голови правління Товариства під час засідання правління ініціював питання укладення договору про надання послуг з перевалки зернових вантажів навалом між АТ «ДПЗКУ» та ТОВ «ТРАНССЕРВІС 2008», підконтрольному ОСОБА_3 .

Досягнувши попередньо визначеної мети, ОСОБА_6 під час виконання обов`язків голови правління АТ «ДПЗКУ» неодноразово ініціював питання перерахування коштів розрахункових рахунків ТОВ «ТРАНССЕРВІС 2008», які в подальшому під контролем ОСОБА_3 перераховувались на підконтрольні Товариства та привласнювали, внаслідок чого спричини у період з 19.04.2021 по 05.08.2021 майнову шкоду (збиток) державні в особі АТ «ДПЗКУ» в розмірі 71 850 289,79 грн.

Дослідивши додані до скарги матеріали, слідчий суддя встановив, що за результатами засідання правління АТ «ДПЗКУ» прийнято рішення, оформлене протоколом № 68/2021 від 19.04.2021, яким погоджено укладення договору про падання послуг з перевалки зернових вантажів навалом між АТ «ДПЗКУ» та ТОВ «Транссервіс 2008» (код 35818770) щодо надання послуги з перевалки і зберігання зернових, олійних і бобових культур через термінал ТОВ «Транссервіс 2008» експортованих з території України через Морський торговельний порт «Чорноморськ» до 1 500 000 МТ зернових, загальна сума договору не може перевищувати 428 067 990,00 грн. в т.ч. ПДВ, що в грошовому еквіваленті складає 15 300 000,00 доларів США, строком дії до 31 грудня 2021 року та уповноважено в.о. голови Правління АТ «ДПЗКУ» ОСОБА_6 на підставі Статуту підписати вищезазначений договір з ТОВ «ТРАНССЕРВІС 2008».

19.04.2021 року між Акціонерним товариством «Державна продовольчо-зернова корпорація України», в особі в.о. голови Правління ОСОБА_6 , та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАНССЕРВІС 2008», в особі директора ОСОБА_7 , укладено договір №19/04-21 про надання послуг з перевалки зернових вантажів навалом, відповідно до якого виконавець - ТОВ «ТРАНССЕРВІС 2008» прийняло на себе зобов`язання з надання АТ «ДПЗКУ» послуг з перевалки і зберігання зернових, олійних і бобових культур через термінал ТОВ «ТРАНССЕРВІС 2008» експортованих з території України через Морський торговельний порт «Чорноморськ».

Відповідно до вказаного вище договору: виконавець - ТОВ «Транссервіс 2008» прийняло на себе зобов`язання з надання АТ «ДПЗКУ» послуг з перевалки і зберігання зернових, олійних і бобових культур через термінал ТОВ «Транссервіс 2008» експортованих з території України через Морський торговельний порт «Чорноморськ».

На виконання вказаного договору ОСОБА_6 ініціював питання перерахування коштів за надані послуги з 19.04.21 по 05.08.2021 року, чим спричинив шкоду Державі в особі АТ «ДПЗКУ» в розмірі 71 850 289, 79 грн, які привласнив разом з іншими.

Виходячи із відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, кінцевим бенефіціарним власником (контролером) зазначеного ТОВ являється ОСОБА_3 .

Як простежується з описаних вище обставин, ТОВ «Транссервіс 2008» (код 35818770) є суб`єктом господарювання з надання послуг з перевалки і зберігання зернових, олійних і бобових культур через свої термінали.

Рішення, оформлене протоколом № 68/2021 від 19.04.2021, яким погоджено укладення договору про падання послуг з перевалки зернових вантажів навалом між АТ «ДПЗКУ» та ТОВ «Транссервіс 2008» (код 35818770), приймалося за результатами засідання правління АТ «ДПЗКУ».

Тобто саме в межах засідання правління АТ «ДПЗКУ», до якого входили службові особи вказаного Товариства, було прийняте зазначене вище відповідне рішення та уповноважено в.о. голови Правління АТ «ДПЗКУ» ОСОБА_6 на підставі Статуту підписати вищезазначений договір з ТОВ «ТРАНССЕРВІС 2008».

Надалі 19.04.2021 року між Акціонерним товариством «Державна продовольчо-зернова корпорація України», в особі в.о. голови Правління ОСОБА_6 , та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАНССЕРВІС 2008», в особі директора ОСОБА_7 , укладено такий договір №19/04-21 про надання послуг з перевалки зернових вантажів навалом.

Як вище вже зазначалось, в рамках кримінального провадження № 0000609 предметом досудового розслідування є перевірка обставин спричинення шкоди Державі в особі АТ «ДПЗКУ» в розмірі 71 850 289, 79 грн.

Зі змісту повідомленої підозри ОСОБА_3 вбачається, що сторона обвинувачення встановлює один єдиний зв`язок ОСОБА_3 із обставинами, по яким здійснюється досудове розслідування: згідно із відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, кінцевим бенефіціарним власником (контролером) ТОВ «ТРАНССЕРВІС 2008» являється ОСОБА_3 .

Однак факт того, що ОСОБА_3 являється кінцевим бенефіціарним власником (контролером) зазначеного ТОВ, автоматично не означає, що дії ОСОБА_3 слід кваліфікувати як пособництво.

Зазначений факт не може бути підставою підозри ОСОБА_3 у тому, що останній причетний до обставин, які є предметом перевірки на стадії досудового розслідування, зокрема у пособництві у розтраті чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становище.

У повідомлені про підозру сторона обвинувачення використовує такі фрази, як «підтверджується причетність», «до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення», «обґрунтовано підозрюється», «підконтрольному ОСОБА_3 » тощо, аби у об`єктивного незалежного спостерігача створити враження про причетність ОСОБА_3 до обставин, по яким здійснюється досудове розслідування.

В той же час сторона обвинувачення наведені вище твердження не підкріплює жодним належним, допустимим та достовірним доказом, зокрема, які могли б у вільного об`єктивного спостерігача викликати розумну підозру у тому, що ОСОБА_3 дійсно причетний до тих обстави, по яким здійснюється розслідування.

Долучені до повідомлення про підозру матеріали, зокрема службові розписки, проекти рішення правління АТ «ДПЗКУ», листи правління АТ «ДПЗКУ», проекти договорів, протоколи тощо, змістовно не несуть інформацію про безпосередню причетність ОСОБА_3 до подій, які є предметом перевірки на стадії досудового розслідування.

Що стосується проекту та самого договору про надання послуг з перевалки зернових вантажів навалом та додатком до нього, то вказані документи були складені, погоджені та підписані між Акціонерним товариством «Державна продовольчо-зернова корпорація України», в особі в.о. голови Правління ОСОБА_6 , та Товариством з обмеженою відповідальністю «Транссервіс 2008», в особі директора ОСОБА_7 .

І в цьому випадку ОСОБА_3 не брав безпосередньої участі в укладенні між зазначеними вище суб`єктами господарювання правочину, не є стороною, не несе будь-яку відповідальність за його невиконання.

В матеріалах відсутні будь-які належні та допустимі докази, в розумінні ст. 84-86 КПК України, зокрема показання, речові докази, документи, висновки експертів, якими б прямо підтверджувалось причетність ОСОБА_3 до обставин, по яким здійснюється досудове розслідування.

Зокрема в матеріалах відсутні докази і того, що саме за пособництва ОСОБА_3 було спричинено шкоду Державі в особі АТ «ДПЗКУ» в розмірі 71 850 289, 79 грн., в якій формі це відбулося, за яких умов, обставин тощо.

Слід зауважити, що зміст оскаржуваного письмового повідомлення ОСОБА_3 про підозру побудоване на викладі обставин, у яких фігурують службові особи АТ «ДПЗКУ», а також на основі внутрішньої документації діяльності АТ «ДПЗКУ», що у об`єктивного спостерігача може викликати сумніви щодо того, що така підозра адресована ОСОБА_3 , та у причетності останнього до описаних підозрі подій, обставин тощо.

Враховуючи наведене, у сторони обвинувачення на момент складання та повідомлення про підозру відсутні достатні докази, які б свідчили, що на момент прийняття на засіданні правління АТ «ДПЗКУ» рішення, яким погоджено укладення з ТОВ «Транссервіс 2008» відповідного договору, а також під час укладення такого договору, ОСОБА_3 в будь-якій із форм, передбачених у ч. 5 ст. 27 КК України, здійснював пособництво у розтраті майна АТ «ДПЗКУ», що як наслідок формувало б в його діях склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно ж до ч. 2 ст. 242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, якщо потерпілий не може їх визначити та не надав документ, що підтверджує розмір такої шкоди, розміру шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяного кримінальним правопорушенням.

В той же час в оскаржуваній підозрі зазначає про те, що за наслідками виконання умов договору №19/04-21 про надання послуг з перевалки зернових вантажів навалом у період з 19.04.2021 по 05.08.2021, ОСОБА_6 під час виконання обов`язків голови правління АТ «ДПЗКУ» неодноразово ініціював питання перерахування коштів на розрахунковий рахунок ТОВ «ТРАНССЕРВІС 2008», та це спричинило майнову шкоду (збиток) Державі в особі АТ «ДПЗКУ» в розмірі 71 850 289,79 грн.

Однак на підтвердження і цього факту орган досудового розслідування не надавав висновки експертів, за результатами проведення якого було б встановлено факт спричинення майнової шкоди (збиток) Державі в особі АТ «ДПЗКУ» в розмірі 71 850 289,79 грн, та як наслідок саме пособницькими діями ОСОБА_3 було спричинено майнової шкоди державі, що знаходяться в причино наслідковому зв`язку між собою.

Положеннями ст. 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб, зокрема, до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК, підозрюваною є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 Кодексу: повідомлено про підозру; особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення; або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Статтею 276 КПК України чітко та вичерпно визначено випадки повідомлення про підозру, яке обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

В постанові від 25 листопада 2020 року в справі №627/927/19 Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду вказав, що системне тлумачення процесуальних норм, передбачених статтями 3, 22, 36, 276 - 278 КПК дає підстави до висновку, що здійснення повідомлення про підозру врегульовано імперативними нормами, які вичерпно, точно і однозначно визначають як форму встановленої для цього правової процедури (порядку), так і її зміст.

Застосування належної правової процедури означає здійснення справедливого правосуддя згідно з визначеними загальними засадами кримінального провадження для досягнення мети і вирішення його завдань.

Дотримання встановленої правової процедури здійснення повідомлення про підозру означає, що дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону. Такі дії мають здійснюватися на підставі законних повноважень щодо вирішення конкретного процесуального завдання, яке постає перед прокурором у певний момент досудового розслідування кримінального провадження.

Визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч. 5 ст. 9 КПК України).

Так, згідно з практикою ЄСПЛ «підозра» є частиною більш широкого поняття «обвинувачення», яке відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України являє собою твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Кримінальний процесуальний кодекс України оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання) - стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо.

Повідомлення про підозру, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України, передбачає дотримання стандарту «достатніх підстав (доказів)».

Тобто, під час розгляду скарг зазначеної категорії предметом перевірки слідчого судді є не лише питання дотримання процесуального порядку вручення повідомлення про підозру, а й питання дотримання стандарту «достатніх підстав (доказів)» для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, зважаючи при цьому на рівень обмеження прав, свобод та інтересів особи внаслідок повідомлення її про підозру та строк здійснення досудового розслідування.

Стандарт «достатніх підстав (доказів) для підозри» є нижчим ніж стандарт «обґрунтованої підозри». Для цілей повідомлення особі про підозру він передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням (демонструють причетність до його вчинення) і вони є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування для висунення обвинувачення або спростування такої підозри, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Стандарт «достатніх підстав (доказів)» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для здійснення повідомлення про підозру.

Слідчий суддя в ході розгляду скарг на повідомлення про підозру не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності в особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною, а зібрані у кримінальному провадженні на день складення повідомлення про підозру докази були достатніми для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Фактичною підставою для повідомлення про підозру є безсумнівна система належних до справи, допустимих, достовірних і достатніх доказів, які вказують на наявність складу злочину в діянні підозрюваної особи.

Для повідомлення особі про підозру, виходячи з принципу презумпції невинуватості, необхідна наявність такої системи доказів, яка виключала б будь-які сумніви щодо того, що: 1) кримінальне правопорушення справді відбулося; 2) кримінальне правопорушення вчинене підозрюваною особою; 3) діяння підозрюваної особи містить склад конкретного кримінального правопорушення; 4) відсутні обставини, які виключають її відповідальність.

Водночас, слідчий суддя, дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, в тому числі повідомлення про підозру, з урахуванням вищенаведеного приходить до висновку, що за змістом складеного письмового повідомлення про підозру ОСОБА_3 не вбачається наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, а наведені в повідомленні обставини не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються дослідженими доказами, а тому скарга захисника підлягає задоволенню щодо скасування повідомлення про підозру ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України, складене старшим слідчим в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України, майором поліції ОСОБА_8 , погодженого із заступником начальника другого відділу організації процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами центрального апарату Національної поліції України Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , від 13 серпня 2021 у кримінальному провадженні № 0000609 від 01.07.2020.

З огляду на викладене скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 9, 42, 276-278, 303-307, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:
Скаргу задовольнити.

Скасувати повідомлення про підозру від 13.08.2021 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України у межах кримінального провадження № 0000609 від 01.07.2020.

Ухвала слідчого судді може бути оскарження безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Слідчий суддя ОСОБА_1