Дата документу 06.06.2022 Справа № 317/109/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/109/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/918/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 червня 2022 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника засудженого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 20 січня 2022 року, якою відмовлено у задоволенні подання Державної установи «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» про застосування до ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів провадження, 11 січня 2022 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшло подання Державної установи «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» про застосування до ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Своє рішення про відмову у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання суд першої інстанції мотивував тим, що хоча засуджений за період відбування покарання має 17 заохочень, проте він отримав 2 стягнення, а на виробництві установи працевлаштувався лише напередодні звернення адміністрації колонії з поданням, що свідчить про відсутність стабільної позитивної та активної поведінки протягом всього часу відбування покарання, у зв`язку з чим, ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення та перевиховання.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду скасувати та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він почав офіційно працювати в колонії з грудня 2021 року, але фактично він був працевлаштований набагато раніше приблизно з грудня 2020 року.

Крім того, він має 17 заохочень, позитивно характеризується адміністрацією колонії, що свідчить про його виправлення та позитивне ставлення до праці протягом усього строку відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді по справі, засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та рішення суду просив залишити без змін, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, українець, громадянин України, маючий середню спеціальну освіту, не працюючий, відбуває покарання в Державній установі «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 червня 2010 року, яким він визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у вигляді 14 років позбавлення волі (а.с. 13-17).

Крім того, ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 23 березня 2016 року ОСОБА_7 було зараховано у строк відбування покарання строк перебування під вартою з 10 березня 2010 року по 15 жовтня 2010 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Таким чином, на час звернення з клопотанням до суду першої інстанції, відбута частина строку призначеного ОСОБА_7 покарання становила більше 3/4 строку, призначеного судом за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, яке відноситься до категорії умисних особливо тяжких злочинів.

Разом з тим, у відповідності до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 у місцях позбавлення волі знаходиться з 15 березня 2010 року (а.с. 2).

Під час тримання у Державній установі «Дніпропетровський слідчий ізолятор» з 15 березня 2010 року по 16 березня 2017 року порушував вимоги режиму тримання, отримав 2 стягнення, заохочень не мав.

У Державній установі «Жовтоводська виправна колонія (№ 26») відбував покарання з 16 березня 2017 року по 26 листопада 2020 року, не порушував вимоги режиму відбування покарання, отримав 16 заохочень, стягнень не мав.

У Державній установі «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» відбуває покарання з 26 листопада 2020 року, не порушує вимоги режиму відбування покарання, має 1 заохочення, стягнень не має.

При апеляційному розгляді встановлено, що під час перебування у місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_7 характеризується наступним чином.

Так, згідно наявної в матеріалах провадження характеристики від 30 грудня 2021 року, засуджений ОСОБА_7 на виробництві установи працевлаштований на дільниці «Поліетилену», залучається у разі необхідності та за наявності замовлення на виготовлення відповідної продукції. На добровільній безоплатній основі виконує разові завдання по благоустрою місця позбавлення волі. До виконання робіт з благоустрою ставиться сумлінно, виявляє власну ініціативу, роботу виконує якісно та в строк. У взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний, відносини підтримує із засудженими позитивної спрямованості. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Спільне місце та приліжкову тумбочку утримує в чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Завжди дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи. Дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Виконує роботи з самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. Бере участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, в реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених «Духовне відродження», «Підготовка до звільнення». Прагнув до підвищення наявного освітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок, у 2020 році здобув професію «Муляр, штукатур». Бере участь у роботі самодіяльної організації до засуджених «Виробнича секція» (а.с. 5)

Разом з тим, як вбачається з цієї ж характеристики, засудженому ОСОБА_7 тричі (13 січня 2017 року, 31 січня 2018 року та 31 січня 2019 року) комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 101 КВК України; 20 грудня 2018 року та 26 лютого 2019 року відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КК України; 6 лютого 2020 року комісією установи відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 81 КК України, а 28 квітня 2020 року та 20 серпня 2020 року судом.

Крім того, згідно довідки начальника відділення СПС від 30 грудня 2021 року, на ОСОБА_7 під час відбування покарання було накладено 2 стягнення у вигляді 1 догани та 1 поміщення до ДІЗО на 15 діб. Разом з тим, починаючи з 11 травня 2016 року засуджений ОСОБА_7 отримав 17 заохочень (а.с. 6).

Відсутність будь-яких заохочень за перші більш ніж 6 років перебування у місцях позбавлення волі з 15 березня 2010 року по 11 травня 2016 року, а також вказані вище стягнення, які хоча на час звернення з цим поданням до суду були погашені, але факт їх накладення свідчить про відсутність стабільно позитивної сумлінної поведінки засудженого протягом всього часу відбування покарання.

Колегія суддів зазначає, що під сумлінним ставленням до праці засудженого слід розуміти участь у суспільно-корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів, тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Так, з довідки про працевлаштування засудженого вбачається, що ОСОБА_7 за період з червня 2020 року по листопад 2021 року взагалі не працював, що не може свідчити про його сумлінне ставлення до праці (а.с. 9).

Крім того, роботи з благоустрою колонії та поліпшення житлово-побутових умов засуджених є обов`язком, а не правом засудженого, тому також не можуть свідчити про його сумлінне ставлення до праці.

Будь-яких даних на підтвердження того, що засуджений ОСОБА_7 був офіційно працевлаштований протягом відбування покарання з 2010 року, матеріали провадження не містять, і до апеляційної скарги відповідні докази додані не були.

Враховуючи поведінку засудженого за весь період відбування покарання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення.

Даний висновок суду ґрунтується на досліджених в процесі судового розгляду матеріалах особової справи засудженого.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки судом першої інстанції було враховано всі обставини при вирішенні питання про можливість звільнення ОСОБА_7 умовно-достроково.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини по справі та надавши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого висновку, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення та перевиховання і не підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання, тому судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, ст. 81 КК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 20 січня 2022 року, якою відмовлено у задоволенні подання Державної установи «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» про застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4