справа №176/755/22
провадження №1-кп/176/115/22
УХВАЛА

28 липня 2022 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

судового розпорядника ОСОБА_3 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовті Води кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 серпня 2021 року за №0000221,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 ставиться за провину скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 серпня 2021 року за №0000221.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке обґрунтував наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, на думку прокурора, підтверджується тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років, а тому, під загрозою покарання, яке йому може бути призначено у разі доведеності його вини, він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурор обґрунтовував тим, що свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ще не були допитані в судовому засіданні, а тому ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може намагатися незаконно впливати на свідків.

Крім того, наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується тим, що обвинувачений ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходу для існування, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, судимість згідно вироку Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2008 року за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільнився з місць позбавлення волі 23 серпня 2011 року, на підставі ст. 81 КК України, відповідно до п. 8 ст. 89 та ч. 5 ст. 90 КК України є не погашена, так як ОСОБА_4 , вчиняв в подальшому нові кримінальні правопорушення, тому може вчинити інші кримінальні правопорушення з метою збагачення.
Сторона захисту, захисники обвинуваченого - адвокати ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , сам обвинувачений, у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При цьому, захисники обвинуваченого вказували на необґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення. Також, спростовуючи твердження прокурора про відсутність постійного місця проживання та міцних соціальних зв`язків в обвинуваченого, сторона захисту звертала увагу на те, що обвинувачений разом з батьком ОСОБА_13 , цивільною дружиною та її малолітньою дитиною, поживають за адресою: АДРЕСА_1 . За місцем проживання обвинувачений має позитивну характеристику. Крім того, на думку захисту оскільки у ОСОБА_4 відсутня не знята або непогашеної судимості, відсутній ризик вчинення нових кримінальних правопорушень з його боку.
Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до таких висновків.

Так, згідно положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. При цьому вирішення даного питання судом відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Аналізуючи вказану норму Закону, суд доходе висновку, що запобіжний захід скасовується або змінюється в судовому розгляді, якщо відпадає необхідність у застосуванні запобіжного заходу або в раніше обраному запобіжному заході. При цьому, на більш м`який запобіжний захід змінюється, якщо обвинувачення змінюється на менш тяжке або ступінь вірогідності неналежної поведінки обвинуваченого стає незначним.

Частиною 1 статті 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу в кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання зазначеним ризикам.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі і зазначені в даній нормі закону.

Згідно ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Крім того, суд враховує вимоги Європейського суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» вказував на те, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Із викладеного слідує, що право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Враховуючи ту обставину, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років, під загрозою покарання, яке йому може бути призначено у разі доведеності його вини, він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, тобто наявний ризик, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також суд вбачає, що оскільки на теперішній час не допитані свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , обвинувачений може намагатися незаконно впливати на зазначених свідків з метою вплинути на їх покази, тобто наявний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України,.

Крім того, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходу для існування, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, судимість згідно вироку Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2008 року за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільнився з місць позбавлення волі 23 серпня 2011 року, на підставі ст. 81 КК України, відповідно до п. 8 ст. 89 та ч. 5 ст. 90 КК України є не погашена, так як ОСОБА_4 , вчиняв в подальшому нові кримінальні правопорушення, останній може продовжити свою злочинну діяльність та вчинити інші кримінальні правопорушення, тобто наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Таким чином, стороною обвинувачення загалом доведено та обґрунтовано клопотання в частині наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і як наслідок необхідності продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи сторони захисту щодо відсутності зазначених ризиків не відповідають дійсності.

Разом з тим, за глибоким переконанням суду, менш суворі запобіжні заходи, такі як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, на даний час не здатні забезпечити виконання своїх процесуальних обов`язків обвинуваченим.

Враховуючи викладене, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які існували під час обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшились та існують на даний час, суд вважає необхідним задовольнити клопотання прокурора та продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому до 25 вересня 2022 року включно.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 331, 369-372 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю міста Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянину України, строк тримання під вартою до 25 вересня 2022 року включно.
Копії ухвали вручити учасникам судового провадження для відома та направити до Державної установи «Криворізької установа виконання покарань (№3)» для належного виконання.
Ухвала суду, в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області ОСОБА_14