Справа № 383/994/15-к
Номер провадження 1-кп/383/17/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2022 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бобринець Кіровоградської області в залі судових засідань Бобринецького районного суду Кіровоградської області кримінальне провадження № 0000486 від 17 серпня 2015 року відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Новомиколаївка Бобринецького району Кіровоградської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, уродженця с. Новомиколаївка Бобринецького району Кіровоградської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

Відповідно до обвинувального акту, зміненого прокурором 21.11.2018 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , обвинувачуються у тому, що 16 серпня 2015 року близько 09 години 00 хвилин ОСОБА_4 за попередньою змовою та разом зі своїм батьком ОСОБА_5 самовільно, всупереч встановленому законом порядку, на двох тракторах прибули до території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить потерпілому ОСОБА_6 , де знаходились дві стійки ЛЕП СВ-10,5, які також належали потерпілому. ОСОБА_4 разом зі своїм батьком ОСОБА_5 зачепили до тракторів дві стійки ЛЕП СВ -10,5, вартістю згідно довідки-обґрунтування про визначення вартості електричної стійки від 16.08.2015 року 462 грн. за одну стійку на загальну суму 924 грн., при цьому, в присутності потерпілого ОСОБА_6 , не реагуючи на його зауваження про те, що стійки належать саме йому, заволоділи ними та зникли у невідомому напрямку, обернувши їх у свою власність та розпорядились ними на власний розсуд як особистим, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений за попередньою змовою групою осіб, завдавши потерпілому, власнику стійок ЛЕП СВ-10,5, ОСОБА_6 значної шкоди на суму 924 грн..

Обвинувачений ОСОБА_5 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав та показав, що в 2015 році, точної дати не пам`ятає, але десь за три дні до події, він разом із сином ОСОБА_4 та з потерпілим ОСОБА_6 зустрівшись на автомийці в м. Бобринець мали розмову про те, що він із сином забере з території домоволодіння потерпілого належні йому дві залізобетонні опори (стовпи), оскільки ще за життя батька потерпілого ОСОБА_7 , який доводився сусідом, та якого знав добре за життя, між ними відбулася усна домовленість, що вони обміняються опорами необхідними для електрифікації території, і ОСОБА_8 використав для електоофікації своєї території та домоволодіння його опори, які вже були установлені на тій земельній ділянці, та показав де на земельній ділянці по АДРЕСА_3 , яка межує з його земельною ділянкою, можна згодом буде взамін забрати свої дві опори, та оскільки зараз у нього виникла потреба в цих опорах, бо почалася забудова його території, тому вони із сином хочуть забрати своє, на що потерпілий ОСОБА_6 погодився. Тоді 16 серпня 2015 року вони разом із сином на двох тракторах близько 9 год. 30 хв. під`їхали до неогородженої території домоволодіння потерпілого по АДРЕСА_3 де до них вийшов з будинку ОСОБА_6 та повідомив, що ці дві опори належать Бобринецькому РЕМ, на що він відповів, що якщо так, то він викупить їх ще й в РЕМУ, тоді ОСОБА_6 сів в машину та поїхав в невідомому напрямку, а він із сином трохи почекавши все ж вирішили забрати своє та не сумніваючись у своїй власності погрузили дві опори на трактори перевезли їх на свою територію по сусідству із територією потерпілого й використали їх на бордюри. Вказує, що завжди після домовленості з покійним батьком потерпілого, вважав ці дві опори своїми, як і в день події, та забрав їх, коли вони йому знадобилися, при цьому на місці події в момент коли вони із сином їх забирали з території по АДРЕСА_3 окрім них присутніх нікого не було, та й ОСОБА_6 в той час вже поїхав і також не був при цьому присутній. Зазначає, що якби ці стовпи не були його, то він би не чіпав чужого, окрім того, мав фінансову можливість їх купити. На цій підставі просить виправдати його, у зв`язку з невинуватістю.

Обвинувачений ОСОБА_4 також свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав та надав показання аналогічні до показань обвинуваченого ОСОБА_5 доповнюючи, що знав, що батько ОСОБА_5 у свій час купив КТП, до якого входили електроопори лінії електропередач, та яке розташоване на сусідній з потерпілим земельній ділянці по АДРЕСА_3 , та всі сусіди користувалися послугами цього КТП, але коли батько потерпілого ОСОБА_9 , який нині покійний, вирішив окремо собі зробити лінію енергоживлення до свого домоволодіння, то домовився із ОСОБА_5 про те, що стовпи опор, які вже стояли на його території та належали ОСОБА_5 , він залишає собі, а в обмін ОСОБА_5 зможе забрати дві його опори, які лежали на земельній ділянці поруч з їх ділянкою. Вказує, що особисто був присутній при цій домовленості і ОСОБА_10 при ньому сам показав на територію де лежали два стовпи та звідки вони з батьком зможуть їх забрати за потреби. Пройшов час, й їм з батьком знадобилися опори для благоустрою території, тому коли вони зустріли ОСОБА_6 , сина покійного ОСОБА_11 , вони повідомили про намір забрати свої два стовпи, так як у них була домовленість з його покійним батьком, на що ОСОБА_6 погодився, але коли у неділю вони приїхали з батьком на двох тракторах їх забирати, то ОСОБА_6 повідомив їм, що стовпи належать РЕМу і з останнім їм потрібно розібратися, сів в машину та десь поїхав, але вони будучи впевнені у своїй правоті забрали ці стовпи та перевезли на свою територію. Також вказує, що його батько ОСОБА_5 на наступний день після події в понеділок все ж мав розмову з начальником Бобринецького РЕМ, і той повідомив, що ці два стовпи не належать РЕМу. Оскільки два стовпи належать їм з батьком, та будучи впевненим, що це їх власність вони забрали своє, тому категорично не визнає своєї вини в інкримінованому кримінальному правопорушенні, а поведінку потерпілого ОСОБА_6 , який їх оговорив, пояснює наміром збагатитися за їх з батьком рахунок.

Як на підтвердження вини обвинувачених у скоєнні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, сторона обвинувачення посилається на наступні докази:
- показання потерпілого ОСОБА_6 , який в судовому засіданні зазначив, що його батько ОСОБА_12 за життя придбав у Бобринецькому РЕМ опори для будівництва та електрифікації будинку на земельній ділянці по АДРЕСА_3 , яка межує із земельною ділянкою обвинувачених. Після його смерті він успадкував належне спадкодавцю майно. На території його домоволодіння за вказаною адресою, яке не огороджене, з часу будівництва, та де довгий час лежали дві електроопори (залізобетонні стовпи). 16.08.2015 року, у день події, він був вдома й почув на вулиці якийсь шум та вийшов туди і побачив, що обвинувачені під`їхали на двох тракторах до його домоволодіння по АДРЕСА_3 й повідомили йому, що будуть забирати дві опори з території його домоволодіння, на що він заперечив, оскільки потрібно було розібратися, кому належать ці електроопори, так як на той час йому не було відомо достеменно чи вони належали його покійному батьку чи Бобринецькому РЕМ. Обвинувачені не зважили на його заперечення, сказали, що опори належать їм і наполягали на намірі їх забрати. При цьому, розмова перейшла у сварку та висловлювання нецензурною лайкою. Він, маючи намір з`ясувати належність опор, залишив обвинувачених та поїхав до бувшого керівника Бобринецькому РЕМу ОСОБА_13 , щоб запитати про належність опор, на що останній повідомив, що його батько за життя ще у період 2012 2014 року, купував ці бувші у вжитку електроопори в Бобринецькому РЕМ, а коли через деякий час повернувся додому, то ні обвинувачених ні двох опор на місці події вже не було. Вказує, що він особисто не бачив як ОСОБА_14 забирали опори, а лише чув про їх наміри. Також вказує, що дійсно напередодні події мав розмову з Тітаєвськими, які повідомили йому, що мають намір забрати свої дві опори з його домоволодіння, бо домовилися про це ще з його покійним батьком, але він їм нічого на це не відповів тому, що в той момент не знав кому ці опори належать. Також зазначає, що його батько за життя був комунікабельною людиною, мав свій бізнес та був зареєстрованим ФОП, і про свою діяльність та про діяльність пов`язану з будівництвом території по АДРЕСА_3 з ним не спілкувався, оскільки батько діяв на власний розсуд та з ним не радився, також він не обговорював з ним усі питання, в тому числі й щодо стовпів (опор), йому не відомо про укладення батьком будь-яких договорів, і він лише може припустити, що угода між його батьком та Тітаєвськими щодо спірних опор могла мати місце, але ОСОБА_13 , який запевнив його, що опори батькові, він довіряє більше, а ніж обвинуваченим. Вважає, що спірні два стовпи для нього не мали на час події та не мають на даний час матеріальної цінності, але просить визнати винними обвинувачених та покарати на розсуд суду;

- показання свідка ОСОБА_15 , який по суті справи зазначив, що проживає по сусідству з ОСОБА_14 та ОСОБА_6 , в день події 16.08.2015 року, у першій половині дня, він проходив мимо території останнього по АДРЕСА_3 та бачив що поруч стояли два трактори, в яких сиділи обвинувачені, він підійшов до Тітаєвських та віддав їм звіт по електроенергії та пішов до себе. Вказує, що не бачив, як Тітаєвські грузили опори, також чув від когось, що покійний батько потерпілого ОСОБА_6 купував 10-12 електроопор для електрифікації своєї території домоволодіння;

- показання свідка ОСОБА_16 який в судовому засіданні вказав, що в день події був поруч та бачив Тітаєвських і один трактор, чув як ті сперечалися із ОСОБА_17 , але про що саме не знає бо розмови між ними не чув, та не пам`ятає, щоб бачив як вантажили електроопори Тітаєвські. Зазначає, що колись він бачив, що опори лежили в бур`янах та раніше він чув від покійного батька потерпілого ОСОБА_11 , що той їх купив, та вказує, що йому не відомо, чи за життя ОСОБА_18 ними розпорядився, продав чи подарував;

- показання свідка ОСОБА_19 , який вказав, що допомагав потерпілому ОСОБА_6 по господарству на подвір`ї по АДРЕСА_3 , точної дати не пам`ятає, але в який день бачив у дворі потерпілого ОСОБА_6 обвинувачених Тітаєвських, які сперечалися з потерпілим, розмову між ними чув частково, лише чув, що Тітаєвські говорили ОСОБА_6 , що то їх стовпи. Потім потерпілий ОСОБА_6 кудись поїхав та після того Тітаєвські погрузили на трактори стовпи і теж поїхали;

- показання свідка ОСОБА_13 , який вказав, що працював начальником Бобринецького РЕМу, також пам`ятає, що батько потерпілого ОСОБА_6 , який на даний час помер, купував в РЕМ залізобетонні опори в кількості 10 шт., бувші у використанні, та які були продані ОСОБА_20 за 10 грн. погонний метр, довжина однієї опори близько 11 метрів. Вказує, що одного дня до нього звернувся ОСОБА_6 та запитав, чи купував його батько опори в РЕМ, на що він відповів, що так, купував, але як згодом він ними розпорядився він не знає.

А також на письмові докази:

- протокол огляду місця події від 17.08.2015 року з фототаблицею, за змістом якого було оглянуто комплекс будівель, розташованих за адресою АДРЕСА_3 , де між будинком та будівлею з металевими стінами виявлено слід характерні тривалому знаходженню двох предметів довжиною 10м., а також осип бетону (т.1 а.с.8-10);

- копію заяви ОСОБА_21 , зі змісту якої вбачається, що останній 24.04.2012 року звернувся до Бобринецького РЕМ із заявою виписати лом б/у опор для установки фундаменту господарського приміщення в кількості 10 штук по договірній ціні (т.1 а.п.15);

- копію платіжного доручення №@2PL098098 від 25.04.2012 на суму 1200 грн. про оплату ОСОБА_21 Бобринецькому РЕМ ПАТ Кіровоградобленерго вартості бою стійок ж/б згідно рахунку № К-00000355 (т.1 а.п. 16, т.2, а.с.180);

- копію Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №13985965 від 04.12.2013р., згідно якого, земельна ділянка площею 1,1435 га, що розташована в АДРЕСА_3 належить на підставі свідоцтва про права на спадщину ОСОБА_6 (т.1 а.п. 17);

- копію Свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.12.2013 року №2374, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_6 успадкував після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 свого батька ОСОБА_21 земельну ділянку площею 1,1435 га, розташовану за адресою АДРЕСА_3 (т.1 а.п.18);

- копію Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №13985867 від 04.12.2013р., згідно якого, земельна ділянка площею 0,1 га, що розташована в АДРЕСА_3 належить на підставі свідоцтва про права на спадщину ОСОБА_6 (т.1 а.п. 19);

- копію Свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.12.2013 року №2370, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_6 успадкував, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 свого батька ОСОБА_21 , земельну ділянку площею 0,1 га, розташовану за адресою АДРЕСА_3 (т.1 а.п.20);

- копію рішення виконавчого комітету Бобринецької міської ради Кіровоградської області від 30 січня 2014 року №10 «Про присвоєння адреси житловому будинку та господарській будівлі», за змістом якого збудованому ОСОБА_6 житловому будинку та господарській будівлі присвоєно адресу: АДРЕСА_3 (т.1 а.п.21);

- Довідку-обґрунтування про визначення вартості електричної стійки марки ЛЕП СВ-9,5, виконаною оцінювачем фізичною особою-підприємцем ОСОБА_22 , за висновком якої, вартість стійки марки ЛЕП СВ-9,5 визначена витратним підходом станом на 16.08.2015 року становить без урахування ПДП 462 гривні (т.1 а.п. 31-32).

Також під час судового розгляду судом було досліджено письмові докази сторони захисту, а саме, копію видаткової накладної №К-00000191 від 30.11.2012 року Бобринецького РЕМ ПАТ «Кіровоградобленерго», зі змісту якої вбачається, ОСОБА_12 є замовником бою стійок з/б в кількості 100 метрів, по ціні 10 грн./м на суму з ПДП 1200 грн. (т.2 а.с.179) та інформаційний лист ПАТ "Кіровоградобленерго" від 04.01.2019 року № 33 на запит адвоката (т.5 а.с.229), за змістом якого, станом на 03.01.2019 року, товариство обліковує бій залізобетонних стійок СВ-10,5 по 1,95 грн. за погонний метр. Враховуючи довжину цілої стойки СВ-10,5 - 105 дециметрів або 10,5 метрів, то облікова вартість бою (лому). однієї стойки СВ-10,5 складає 20,48 грн..

Суд, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності та допустимості, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до висновку, що інкриміноване ОСОБА_4 та ОСОБА_5 органами досудового розслідування обвинувачення за ч.2 ст.186 КК України не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду.

За змістом ст. 92 КПК обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.

За своєю суттю та змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення кримінальними процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК ( правовий висновок Великої палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеного в постанові від 25 листопада 2019 року у справі №420/1667/18).

За змістом диспозиції ст. 186 КК України грабежем визнається відкрите викрадення чужого майна.

Об`єктом грабежу є суспільні відносини власності. Об`єктивною стороною грабежу є відкрите викрадення чужого майна, тобто вилучення майна в присутності власника або інших осіб, які усвідомлюють вчинення викрадення.

Зі змісту зміненого обвинувального акту слідує, що обвинувачені 16.08.2015 року, близько 9.00 години за попередньою змовою здійснили відкрите викрадення майна двох стійок ЛЕП СВ 10,5, належного потерпілому ОСОБА_6 в його присутності.

Але, як встановлено в судовому засіданні із показань самого потерпілого ОСОБА_6 , він особисто не бачив як грузили та вивозили обвинувачені чи будь-хто інший спірні стійки (опоти) з місця події. В цій частині показання потерпілого узгоджуються з показаннями обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_23 , які також зазначили, що погрузили та вивезли в день події стійки (опори), коли потерпілий вже поїхав з місця події.

Також з показань свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , наданих в судовому засіданні, не встановлено, що вони взагалі бачили як в день події вилучається майно стійки (опори) обвинуваченими з території належній потерпілому по АДРЕСА_3 , а з показань свідка ОСОБА_19 встановлено, що він хоч і бачив як обвинувачені погрузили стійки на трактор, але чув їх розмову з потерпілим ОСОБА_6 , де вони зазначили, що то їх стійки.

Тобто, стороною обвинувачення не доведено того факту, що вилучення майна відбулося в присутності власника, або інших осіб, які усвідомлювали вчинення викрадення, а відповідно й об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України.

Для наявності суб`єктивної сторони таємного викрадення чужого майна має бути встановлено, що особа діяла з прямим умислом, усвідомлюючи, що посягає на чужу власність, на яку він не має ніякого права, передбачає спричинення матеріальної шкоди в певному розмірі і бажає спричинити таку шкоду.

Обов`язковою ознакою крадіжки є корисливий мотив - спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна та корислива мета - збагатитися самому, або незаконно збагатити інших осіб, в долі яких зацікавлений винний.

Суспільна небезпечність даного злочину полягає в тому, що він порушує право громадян на власність та полягає у протиправному безоплатному вилученні чужого майна і оберненні його на користь винної особи, що завдає шкоди власникові.

При цьому, під безоплатністю розуміється вилучення майна на користь винного без еквівалентної заміни, тобто без рівноцінного відшкодування вилучених матеріальних цінностей іншим майном, грошовими коштами або людською працею.

Корисливий мотив, як обов`язкова ознака, при вчинені злочинів проти власності полягає в прагненні винного протиправно обернути чуже майно на свою користь.

Таким чином, із суб`єктивної сторони таємне викрадення чужого майна полягає в наявності лише прямого умислу, де винна особа усвідомлює, що протиправно безоплатному вилучає чуже майна і обертає його на свою користь, чим завдає шкоди власникові.

Водночас, в ході судового розгляду з показань обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_24 судом встановлено, що вилучаючи стійки (опори) з неогородженої території потерпілого ОСОБА_6 по АДРЕСА_3 вони вважали, що реалізують своє законне право на майно, адже забирають свої стійки (опоти), які їм за усною угодою передав за життя батько потерпілого ОСОБА_12 , з яким вони були у добрих стосунках та сусідами, в обмін на використання останнім установлених стовпів лінії електропередач, які належали ОСОБА_5 для підведення до свого будинку електроживлення. Навіть попри те, що в день події між ними та ОСОБА_25 стався конфлікт з приводу їх права на це майно і останній сказав, що спірні опори можливо належать Бобринецькому РЕМ, у них не виникло сумніву, щодо належності цих опор саме їм, тому вони їх забрали, коли потерпілий покинув місце події.

Вказані доводи в поясненнях обвинувачених судом перевірені та їм надана належна оцінка й суд їх приймає як достовірні та такі, що не спростовані стороною обвинувачення.

Так потерпілий ОСОБА_6 у своїх показаннях в судовому засіданні зазначив, що його покійний батько ОСОБА_12 за життя був комунікабельним, мав свій бізнес, був зареєстрованим ФОП, здійснював свою діяльність, в тому числі й підприємницьку, на власний розсуд та з ним ніколи не радився, в тому числі й щодо будівництва території по АДРЕСА_3 , тому він не знав про укладення батьком будь-яких договорів, в тому числі й щодо спірних стовпів (опор) із обвинуваченими, але він може припустити, що така угода могла мати місце. Але на момент події у нього були сумніви як щодо належності стовпів (опор) обвинуваченим, так і щодо належності йому цих опор, тому він покинувши місце події, де залишилися обвинувачені, зустрівся з начальником Бобринецького РЕМ ОСОБА_13 та заручився його інформацією, що батько за життя купував ці опори в РЕМ, тому вони йому належать.

При цьому, в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показав, що дійсно якогось дня до нього приїздив ОСОБА_6 та запитував про купівлю б/у електроопор його батьком ОСОБА_21 , на що він повідомив, що той дійсно купував в РЕМ б/у опори в кількості 10 шт., але зазначив, що в подальшому йому не відомо, як ОСОБА_12 розпорядився ними.

Не доводить й факту належності саме на момент події 16.08.2015 року спірних стовпів (опор) потерпілому ОСОБА_6 , а не обвинуваченим, й інші письмові документи.

Так з копії заяви ОСОБА_21 , від 24.04.2012 року вбачається, що він звернувся до Бобринецького РЕМ щодо придбання лому б/у опор для установки фундаменту господарського приміщення в кількості 10 штук по договірній ціні, з копії видаткової накладної №К-00000191 від 30.11.2012 року Бобринецького РЕМ ПАТ «Кіровоградобленерго» вбачається, що ОСОБА_12 є замовником бою стійок з/б в кількості 100 метрів, по ціні 10 грн./м на суму з ПДП 1200 грн. та з відповідної копії платіжного доручення №@2PL098098 від 25.04.2012 на суму 1200 грн. вбачається про оплату ОСОБА_21 Бобринецькому РЕМ ПАТ Кіровоградобленерго вартості бою стійок ж/б згідно рахунку № НОМЕР_1 , тобто ці документи підтверджують право власності ОСОБА_21 на лом, чи то бій стійок з/б лише станом на 25 квітня 2012 рік, але ж цей факт стороною захисту не заперечується, оскільки з пояснень обвинувачених саме після їх придбання ОСОБА_12 розпорядився ними й обміняв на вже встановлені дві їх стійки (опори) та показав де вони лежать по АДРЕСА_3 щоб обвинувачені їх забрали за потреби. Як наслідок, ці документи не спростовують доводів сторони захисту щодо належності їм за усною угодою між ОСОБА_5 та ОСОБА_21 двох стійок (опор) станом на 16.08.2022р..

Встановлені судом обставини свідчать про відсутність в діях обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_4 обов`язкових ознак суб`єктивної сторони грабежу, а саме прямого умислу на габіж двох стійок ЛЕП СВ-10,5 та корисливого мотиву й корисливої мети, адже вони вважали, що забирають свої стійки, які їм передав за життя батько потерпілого ОСОБА_10 в обмін на використання останнім встановлених стовпів лінії електропередач, які належать ОСОБА_5 , для підведення до свого житлового будинку електроживлення.

Також важливим при кваліфікації злочинів проти власності є встановлення ознак предмету викрадення, що має певну вартість. Саме вартість чужого майна на момент викрадення є тим критерієм, за яким відрізняється адміністративне правопорушення (ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) «Дрібне викрадення чужого майна») від кримінально-караного викрадення.

Так за змістом обвинувачення ОСОБА_4 та ОСОБА_24 відкрито заволоділи двома стійками ЛЕП СВ- 10,5, на загальну суму 924 грн.., але при цьому, сторона обвинувачення обгрунтовуючи вартість викраденого майна посилається лише на Довідку-обґрунтування про визначення вартості електричної стійки марки ЛЕП СВ-9,5, виконаною оцінювачем фізичною особою-підприємцем ОСОБА_22 , за висновком якої, вартість стійки марки ЛЕП СВ-9,5 визначена витратним підходом станом на 16.08.2015 року становить без урахування ПДП 462 гривні (т.1 а.п. 31-32). Тобто оцінювач надав свій висновок про вартість іншої марки стійки ЛЕП СВ 9,5, а не стійки ЛЕП СВ- 10,5. Також з його змісту не вбачається, якими саме вихідними даними користувався оцінювач, та чи оцінював він лом, або бій бувших у використанні стійок(опор), тобто саме тих, які придбав 25.04.2012 року батько потерпілого ОСОБА_12 , та який період вони були у використанні, не зазначено у висновку і дати їх виготовлення, та за який період нараховується їх знос. Окрім того, цей документ суд визнає як недопустимий доказ, оскільки він отриманий з порушенням закону, так як дата його виготовлення на замовлення Бобринецького РВ УМВС України в Кіровградській області 16.08.2015 року, тобто в день події, але при цьому заяву потерпілий до поліції з даного факту щодо відкритого викрадення двох залізобетонних опор обвинуваченими звернувся лише на наступний день 17.08.2015 року, й відповідно відомості про цей факт були внесені до ЄРДР також 17.08.2015 року, з чого слідує, що докази сторона обвинувачення збирала до початку кримінального провадження, що суперечить ст.93 КПК України.

Разом з тим, сторона обвинувачення мала можливість надати належні та допустимі докази в підтвердження вартості майна й під час судового розгляду, але не належно користувалася своїми процесуальними правами та заявляла необґрунтовані клопотання про призначення судово-економічних (товарознавчих) експертиз у задоволенні яких судом було відмовлено. При цьому, вартість опор марки ЛЕПСВ-10,5 під час судового розгляду також не встановлено з огляду на те, що при призначенні судової експертизи та направлення її на виконання експерту стороною обвинувачення не були надані необхідні вихідні дані для проведення експертизи, тому експертом повідомлено листом від 15.08.2018 року №3085/18-27 про неможливість її проведення (т.5 а.с.181), в подальшому додаткових вихідних даних, які необхідні для її проведення, сторона обвинувачення так і не надала.

Не встановлення вартості викраденого майна вказує на неконкретність обвинувачення, що у свою чергу порушує право обвинуваченого на захист від конкретного обвинувачення.

З показань потерпілого ОСОБА_6 також вбачається, що інкримінованими діями обвинувачених по вилученню електроопор потерпілому не спричинено значної шкоди, також цивільного позову у кримінальному провадженню він не заявляв.

Неконкретність обвинувачення вбачається також у тому, що, змінивши обвинувачення в порядку ст. 338 КПК України та склавши новий обвинувальний акт, сторона обвинувачення, вказуючи на фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення, чомусь не вказує на обов`язкові ознаки складу злочину, які підлягають доведенню, а саме суб`єктивної сторони грабежу - корисливого мотиву та мети - спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна. Крім того, змінений обвинувальний акт у формулюванні обвинувачення не містить посилання на спосіб вчинення злочину, а саме на відкрите заволодіння майном.
Інші досліджені судом докази сторони обвинувачення також не спростовують вказаних вище висновків суду щодо відсутності у діях обвинувачених як об`єктивної так і суб`єктивної сторони інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.
Відповідно до ч.2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. За положеннями ч.4 цієї статті, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи.
Обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.
Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви стосовно доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність в діях обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України через недоведеність стороною обвинувачення поза розумним сумнівом в діях обвинувачених об`єктивної та суб`єктивної сторони складу даного кримінального правопорушення.
Відповідно до вимог п.3) ч.1 ст.373 КПК України у разі, якщо не доведено, що в діяннях осіб є склад кримінального правопорушення, суд ухвалює виправдувальний вирок.
Розглядаючи кримінальне провадження в межах пред`явленого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд приходить до висновку, що винуватість їх у вчиненні кримінального правопорушення, що їм інкримінується, не доведена, їх дії безпідставно кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України, як вчинення відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, враховуючи, що судом не був досліджений жоден доказ, який доводить провину обвинувачених поза розумним сумнівом, в межах пред`явленого обвинувачення, тому суд усі сумніви щодо доведеності провини ОСОБА_4 та ОСОБА_5 тлумачить на їх користь та вважає необхідним обвинувачених визнати невинуватими у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та виправдати на підставі п.3) ч.1 ст.373 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, в їх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
Запобіжні заходи до обвинувачених не обирались.
Речові докази у кримінальному провадженню відсутні.
Документальне підтвердження процесуальних витрат у кримінальному провадженню відсутнє.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-376, 392, 395 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та виправдати на підставі п.3) ч.1 ст.373 КПК України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
ОСОБА_5 визнати невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та виправдати на підставі п.3) ч.1 ст.373 КПК України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копії вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченим та прокурору.

Суддя ОСОБА_1