Провадження № 11-кп/824/1638/2022 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
Іменем України

17 травня2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 23 листопада 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рубіжне Луганської обл., українця, громадянина України, з повною середньою освітою, непрацюючого, ліквідатора ЧАЕС ІІ категорії, вдівця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання в м. Києві, не судимого в силу вимог ст. 89 КК України,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.
Так, ОСОБА_7 , 03.05.2021 року, приблизно о 17 год. 30 хв., перебуваючи в парку «Партизанської Слави», поряд зі станцією метро «Червоний Хутір» в м. Києві, помітивши раніше незнайому йому ОСОБА_9 яка в цей час проводила своє дозвілля читаючи книгу, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, вирішив вчинити відкрите викрадення чужого майна, поєднаного із погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілої.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , підібравши неподалік дерев`яну палицю, підійшов до потерпілої ОСОБА_9 та скориставшись відсутністю навкруги сторонніх осіб, які би могли завадити його злочинним намірам, висловив погрозу застосування насильства до ОСОБА_9 у разі ненадання йому мобільного телефону, а саме: нанесення ударів.

Сприймаючи вказану погрозу як реальну, ОСОБА_9 , побоюючись спричинення тілесних ушкоджень, повідомила останньому про місце знаходження її мобільного телефону, після чого ОСОБА_7 , діючи відкрито, ігноруючи зауваження та крики потерпілої, з кишені куртки останньої відкрито викрав чуже майно, а саме: мобільний телефон марки «SamsungJ5 10HZKDSEK», ІМЕІ НОМЕР_1 », вартістю 3560 грн., після чого з місця вчинення злочину зник.
Крім того, ОСОБА_7 , 21.05.2021 року, близько 16 год. 00 хв., знаходячись біля будинку № 17-в по вул. Вербицького в м. Києві, побачив раніше незнайому йому потерпілу ОСОБА_10 , яка мала при собі шкірозамінну сумку. Керуючись раптово виниклим злочинним умислом, направленим на повторне відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, ОСОБА_7 наблизився до потерпілої ОСОБА_10 ззаду і шляхом ривка смикнув за сумку, яку потерпіла тримала в своїй руці. Потерпіла вчиняла супротив незаконним діям ОСОБА_7 , а саме трималась за сумку і намагалась її вирвати. Після чого, ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, з метою подолати опір потерпілої, вирвав з рук потерпілої ОСОБА_10 вказану сумку, через що остання впала на асфальтне покриття, внаслідок чого отримала ушкодження у вигляді садни на правій щоці. В подальшому ОСОБА_7 , схопивши викрадене майно, а саме: сумку в якій знаходились пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_10 , банківська картка «ПриватБанк», які матеріальної цінності для потерпілої не представляють, грошові кошти в сумі 230 грн. та мобільний телефон марки «Samsung J1» ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , вартістю 1200 грн., ігноруючи присутність власниці, яка усвідомлювала відкритий характер викрадення її майна, та ігноруючи її крики про допомогу, з місця скоєного кримінального правопорушення зник, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 1200 грн. 00 коп.
Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 , просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 186 КК України застосувавши ст. 75 КК України із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
В обґрунтування своїх вимог захисник послався на те, що вирок суду є таким, що не відповідає вимогам кримінального кодексу, кримінального закону. Вважає, що міра покарання, яка встановлена вироком суду є занадто суворою. Також вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 може відбуватися і без ізоляції від суспільства. Зазначає, що при призначенні покарання суд першої інстанції не врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, обставини справи, данні про особу засудженого, його вік та ставлення до кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 визнав винним себе у вчиненні інкримінованого злочину, апеляційний суд переглядає вирок лише у межах апеляційної скарги захисника, виходячи з того, що висновок суду першої інстанції про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника щодо невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно вимог ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З вироку суду вбачається, що призначаючи покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України, суд дотримався вказаних вимог закону.

Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини справи та характер злочинних діянь, відношення обвинуваченого до скоєного, який вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся, просив вибачення у потерпілих, висловив осуд своїм вчинкам. Також враховано дані про особу обвинуваченого, який не перебуває на обліку у лікаря нарколога, психіатра, офіційно не працював, непогашених чи не знятих судимостей не має, а також відсутність негативних характеристик. Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого суд визнав його щире каяття. Крім того, на підставі ч. 2 ст. 66 КК України суд вважав за можливе визнати обставиною, що пом`якшує покарання, не зазначену в частині першій цієї статті вибачення перед потерпілими. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
Судом першої інстанції взято до уваги те, що саме соціально-виховні заходи в умовах ізоляції від суспільства сприятимуть виправленню та попередженню вчинення обвинуваченим нових злочинів, які не можливо здійснювати за умови застосовування інституту звільнення від відбування покарання.

Із таким висновком суду погоджується колегія суддів, оскільки судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України та призначено ОСОБА_7 покарання, яке відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Доводів, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваного вироку чи не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 захисником в апеляційній скарзі не наведено.

Підстав для зміни вироку в частині призначеного покарання колегія суддів не вбачає, а тому апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 23 листопада 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя