Справа № 464/8666/21
пр.№ 1-кп/464/170/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.05.2022 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові кримінальне провадження № 464/8666/21, внесене 07.12.21. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000527, відносно

ОСОБА_3 , 1992.08.22., уродженця с.Підвисоке Радивилівського району Рівненської області, без місця реєстрації, проживаючого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина україни, з базовою вищою освітою, невійськовозобов`язаний, неодружений, судимості не має, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, -

де сторонами виступають з боку:

обвинувачення прокурор ОСОБА_4 ;

захисту - обвинувачений ОСОБА_3 ;

учасником провадження є потерпілий ОСОБА_5 (подано заяву про розгляд провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України за його відсутності), -

з участю сторін провадження, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 24 червня 2021 року у передобідню пору доби на АДРЕСА_2 , з корисливих мотивів, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав з автомобіля «Івеко», що належить по потерпілому ОСОБА_5 та що був наданий останнім обвинуваченому у користування, майно потерпілого, а саме: два телевізори: «Самсунг UE32J4500AKXUA» вартістю 8519,01 грн та «Самсунг UE32J6300AUXUA» вартістю 11172,01 грн, а всього загальною вартістю 19691,02 грн, чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму. Після цього ОСОБА_3 здав вказане майно у ПТ «Ломбард «Реверс» по вул.В.Великого,11 у м.Львові, а отримані кошти витратив на власні потреби.

Таким чином ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

У судовому засіданні обвинувачений свою винуватість у вчиненні інкримінованого визнав повністю, щиро покаявся та дав суду показання, аналогічні фабулі обвинувачення. Ствердив, що дійсно викрав майно знайомого ОСОБА_6 , у якого працював, під час перевезення такого на прохання останнього та з його ж машини. Викрадені телевізори здав у ломбард, за що у загальному виручив 7000 грн, які витратив на власні потреби. Вчинив вказаний проступок, не обдумавши, так як потрібні були гроші на прожиття, бо два роки офіційно ніде не працює. Тривалий час не працює, проживає у знайомого, де зараз неофіційно працює. Йому за вчинене соромно, щиро каїться, запевнив, що більше подібного не вчинить та добровільно відшкодує потерпілому вартість викраденого. Уникав суд, так як змінив місце проживання, за свою поведінку шкодує. Просить суд суворо не карати.

З огляду на те, що ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав, фактичні обставини справи ніким з учасників судового провадження не оспорюються, а тому суд вважає за недоцільне дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та розглядає справу в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.

Відтак дії ОСОБА_3 вірно кваліфіковано за ч.1 ст.185 КК України, так як він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару і виправлення засудженого, а й запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

При призначенні покарання обвинуваченому на підставі ст.ст.65-67 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним, що згідно із ст.12 КК України відноситься до кримінального проступку; особу обвинуваченого, який судимості не має, є працездатною особою, але офіційно не працює та не займається суспільно корисною працею, його вік, є неодруженим, однак розлучився, має двох малолітніх синів, які проживають і перебувають на утриманні колишньої дружини, аліменти на яких не сплачує, а відтак не має на утриманні осіб; відсутність хронічних захворювань та соціальних зв`язків; не є особою з інвалідністю, не має постійного місця реєстрації та проживання, зареєстрованих у встановленому законом порядку; під наглядом в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває; щиро розкаюється у вчиненному та активно сприяв розкриттю такого, що встановленому під час досудового розслідування, про що зазначено в обвинувальному акті, і судом, та вибачається за скоєне, що є обставинами, які пом`якшують покарання; відсутність обтяжуючих обставин, про що зазначено стороною обвинувачення; добровільно заподіяну шкоду на час ухвалення вироку не відшкодував; характеризуючі дані обвинуваченого, що не є негативними; поведінку обвинуваченого під час судового провадження, який, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду провадження, на виклики суду не з`являвся, до нього були застосовані ухвалами суду як привід, так і розшук; - відповідно до принципу індивідуалізації покарання, суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_3 покарання в межах санкції статті, за якою кваліфіковано його діяння - ч.1 ст.185 КК України обмеження волі на строк один рік (з урахуванням вимог ст.61 КК України). Таке покарання буде покликане запобігти можливому вчиненню ним кримінальних правопорушень у майбутньому і сприятиме виправленню та перевихованню з усвідомленням суспільної небезпечності діянь, в максимальному його виді, проте мінімальних межах санкції статті.

Підстав для призначення ОСОБА_3 покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання, тобто на підставі ст.69 КК України, враховуючи зазначені вище конкретні обставини у їх сукупності та дані про особу винного, суд не знаходить. Саме такий вид покарання, який полягає в триманні особи в кримінально-виконавчій установі відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці, значимості такого для суспільства і бездоганної поведінки обвинуваченого під час досудового розслідування є необхідними і достатніми для виправлення засудженого і попередження ним нових злочинів.

Проте, за умовами ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні у виді, зокрема, обмеження волі, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Тому з урахуванням особи винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, усвідомив свою провину, щиро покаявся, активно сприяв розкриттю інкримінованого, просив і просить вибачення у потерпілого та суду, запевнив про намагання у майбутньому відшкодувати заподіяну шкоду внаслідок проступку, суд дійшов висновку про можливість звільнення ОСОБА_3 на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з випробовуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку в мінімальному його розмірі, визначеному ч.4 ст.75 КК України, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього, відповідно до ст.76 КК України, обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання/роботи. Вказані обов`язки відповідно до вчиненого та особи винного будуть необхідними та достатніми для його виправлення та сприятимуть можливості довести запевняння обвинуваченого щодо добровільності відшкодування заподіяної потерпілому шкоди.

Призначене судом покарання узгоджується із позицією прокурора щодо виду і міри покарання, висловленою під час судових дебатів.
Ухвалюючи вирок, суд відповідно до ст.368 КПК України зобов`язаний вирішити питання щодо того, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

У кримінальному провадженні відсутні процесуальні витрати, речові докази та заходи забезпечення кримінального провадження (арешт не накладався, запобіжний захід не застосовувався); цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст.ст.368-371, 373-374, 532 КПК України,

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.185 КК України та призначити йому покарання обмеження волі на строк один рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробовуванням, встановивши іспитовий строк один рік, та згідно із ст.76 КК України покласти на нього наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання/роботи.
Відповідно до ч.1 ст.165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м.Львова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий суддя ОСОБА_7