Справа №141/33/22
Провадження №1-кп/141/16/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 року смт. Оратів

Оратівський районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.10.2021 року за № 0000331 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Заруддя Оратівського району Вінницької області, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 190, ч.4 ст. 27, ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 369 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого: адвоката ОСОБА_5 ,
потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 : не з`явились,

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Оратівського районного суду Вінницької області перебуває вказане кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
25.05.2022 року через канцелярію суду надійшло клопотання прокурора ОСОБА_8 від 25.05.2022 року про зміну раніше обраного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 . В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_3 , будучи неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів проти власності, маючи незняту та непогашену судимість згідно вироку Оратівського районного суду від 28.03.2017 року, яким його засуджено за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до остаточного покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, на шлях виправлення не став та повторно вчинив новий умисний злочин проти власності. Вважає, що наявні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають у тому, що ОСОБА_9 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, оскільки останній неодноразово відбував покарання, пов`язані із позбавленням волі, офіційно не працює, немає на утриманні малолітніх дітей та згідно вироку Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24.09.2021 року його засуджено за ч. 4 ст. 407 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на один рік, тобто його було визнано винним в тому, що він самовільно залишив розташування військової частини без поважних причин. Зазначене свідчить про неналежну процесуальну поведінку ОСОБА_3 , який, знаючи, що за вчинення кримінальних правопорушень під час іспитового строку йому загрожує покарання, пов`язане з позбавленням волі, повторно вчинив нові умисні злочини проти власності. У зв`язку із встановленням відсутності факторів стримуючого характеру щодо поведінки ОСОБА_10 , який з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, шляхом їх вмовляння та підкупу з метою подальшого спонукання їх до перекручування або спотворення обставин, які їм відомі, зміни їх показань у суді, оскільки на даний час на стадії судового розгляду усіх свідків сторонни обвинувачення не допитано. Також, перебуваючи на волі, не маючи соціальних факторів стримуючого характеру, будучи схильним до вчинення різного роду злочинів проти власності, офіційно не працюючи, не маючи малолітніх дітей, обвинувачений може повторно вчинити нове кримінальне правопорушення.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 підтримав клопотання від 25.05.2022 року з наведених у ньому підстав та просив задовольнити його у повному обсязі, та зазначив, що ухвалою Оратівського районного суду Вінницької області від 04.05.2022 року за клопотанням сторони захисту змінено раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці та покладено обов`язки, визначені ч.5 ст. 194 КПК України. Однак, як було встановлено працівниками СПД № 1 відділу поліції № 4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, котрі здійснюють контроль за виконанням обов`язків обвинуваченим ОСОБА_3 , останній 12.05.2022 року, 13.05.2022 року, 15.05.2022 року був відсутній за місцем свого проживання, яке зазначено в ухвалі суду від 04.05.2022 року, а тому вважає, що єдиним запобіжним заходом, який забезпечить належну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків, є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_5 у задоволенні клопотання прокурора від 25.05.2022 року про зміну раніше обраного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 просила відмовити. Зазначила, що порушення порядку перебування під цілодобовим домашнім арештом, які зафіксовані працівниками поліції в рапортах, не підтверджені відповідними належними доказами.
Обвинувачений ОСОБА_3 у задоволенні клопотання прокурора від 25.05.2022 року про зміну раніше обраного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно нього просив відмовити та зазначив, що 12.05.2022 року, 13.05.2022 року, 15.05.2022 року був постійно за місцем свого проживання.
Суд, розглянувши клопотання прокурора від 25.05.2022 року про зміну раніше обраного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, доходить наступних висновків.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.97 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4,7 та 11 Конвенції", і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.

Згідно із частиною другою статті 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до Конвенції та практики ЄСПЛ, зокрема у справах "Нечипорук і Йонкало проти України", "Харченко проти України" та "Лабіта проти Італії", обмеження права особи на свободу й особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурордоведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною 1 статті 194 КПК України встановлено, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання. (ч. 4 ст. 194 КПК України).

Розглядаючи клопотання про зміну раніше обраного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_3 суд враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, та зважає на те, що прокурором здійснюється посилання на наявність ризиків, встановлених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які, в свою чергу, він також посилався у своєму клопотанні від 03.05.2022 року про продовження раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 .

Окрім цього, прокурор зазначає, що обвинувачений ОСОБА_3 12.05.2022 року, 13.05.2022 року, 15.05.2022 року був відсутній за місцем свого проживання, яке зазначено в ухвалі суду від 04.05.2022 року, а тому порушує п.2 ч.5 ст. 194 КПК України та обов`язки, визначені ухвалою Оратівського районного суду Вінницької області від 04.05.2022 року, напідтвердження чого надані відповідні повідомлення СПД № 1 ВП № 4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області від 12.05.2022 року, від 16.05.2022 року, від 17.05.2022 року, а також світлокопії рапортів працівників поліції, згідно яких обвинувачений ОСОБА_3 12.05.2022 року, 13.05.2022 року, 15.05.2022 року, на час перевірки, був відсутній за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до підпункту 2 п. 2 розділу ІІІ Інструкції про порядок виконання органами Національної поліції ухвал слідчого судді, суду про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та про зміну раніше обраного запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 13.07.2016 № 654 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03 серпня 2016 р. за № 1087/29217 ( в подальшому Інструкція), поліцейський, якому доручено здійснювати безпосередній контроль за поведінкою обвинуваченого під час першого відвідування підозрюваного, обвинуваченого роз`яснює йому сутність запобіжного заходу, обмежень і обов`язків, які зазначені в ухвалі слідчого судді, суду, та попереджає, що в разі невиконання покладених обов`язків прокурор, слідчий за погодженням з прокурором відповідно до статті 200 КПК України має право звернутися до слідчого судді, суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу, у тому числі про зміну або покладення додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 КПК України, чи про зміну способу їх виконання, про що складає протокол роз`яснення підозрюваному, обвинуваченому обов`язків, покладених на нього ухвалою слідчого судді, суду. Протокол долучає до контрольно-наглядової справи. Повідомляє підозрюваного, обвинуваченого про необхідність інформування органу Національної поліції про наміри залишити житло в заборонений час, зокрема при отриманні виклику слідчого, прокурора, судового виклику; відлучення з дозволу слідчого, прокурора або суду; хворобу, виникнення стихійного лиха тощо

Згідно п. 9 розділу ІІІ Інструкції поліцейський, якому доручено здійснювати безпосередній контроль за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого складає рапорт про результати кожного відвідування житла підозрюваного, обвинуваченого, який після доповіді керівникові органу Національної поліції долучає до контрольно-наглядової справи. Інформацію про результати вжитих заходів з перевірки поведінки підозрюваного, обвинуваченого, виявлені при цьому порушення та вжиті за ними заходи реагування відображає у відомостях про здійснення контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, і робить відповідні відмітки в електронній картці на особу.

Відповідно до п.3 розділу ІІІ Інструкції, у разі встановлення обставин, що свідчать про порушення підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, поліцейський зобов`язаний:

1) зафіксувати факт порушення покладених обов`язків шляхом складання мотивованого рапорту. Відібрати письмові пояснення з приводу виявлених порушень у підозрюваного, обвинуваченого, членів його сім`ї, сусідів або інших свідків події за їх згодою. Зміст складеного рапорту та відібраних пояснень доповісти керівникові органу Національної поліції;

2) у разі відсутності підозрюваного, обвинуваченого за місцем проживання негайно повідомити про це орган Національної поліції та вжити заходів для встановлення місця його перебування;

3) забезпечити невідкладне інформування усно засобами зв`язку, а надалі - письмово про виявлені факти порушень слідчого та прокурора, а якщо кримінальне провадження перебуває на розгляді в суді, - суду і прокурора.

Копії інформаційного листа та рапорту працівника поліції про порушення долучаються до контрольно-наглядової справи.

При цьому, всупереч вказаним положеннм Інструкції до клопотання прокурора від 25.05.2022 року про зміну раніше обраного запобіжного заходу не надано письмових пояснень з приводу виявлених порушень, відібраних у обвинуваченого, сусідів або інших свідків події за їх згодою та /або відмови обвинуваченого, сусідів або інших свідків події від надання таких пояснень, які відповідно складаються працівниками поліції при перевірці обвинуваченого ОСОБА_3 в порядку виконання ухвали суду від 04.05.2022 року. Також суду не надано доказів вжиття заходів працівниками поліції для встановлення місця перебування ОСОБА_3 12.05.2022 року, 13.05.2022 року та 15.05.2022 року відповідно.

Враховуючи викладене, а також обставини кримінального провадження, процесуальну поведніку сторін обвинувачення та захисту, потерпілих та свідків, суд доходить висновку, що ризики, на які посилається прокурор як на підставу зміни запобіжного заходу не підтверджені, а в матеріалах справи відсутні належні докази, що свідчили б про наявність умислу у обвинуваченого на порушення покладених на нього обов`язків згідно ухвали суду від 04.05.2022 року.

На підставі наведеного, суд не встановив підстав щодо необхідності зміни раніше обраного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 181, 183, 194, 201, 331, 369, 372, 395 КПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні клопотання прокурора від 25.05.2022 року про зміну раніше обраного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1