ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ігрім Березівського району Тюменської області Російської Федерації, громадянина України, не має інвалідності, військовозобов`язаний, не є учасником бойових дій, має на утриманні малолітню дочку, не працює, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: - 30.05.2022 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень
У невстановлений у ході досудового слідства час, ОСОБА_5 , під час перебування на території Горішньоплавнівської міської лікарні, розташованої за адресою м. Горішні Плавні, Полтавської області, вул. Миру 10, а саме біля корпусу (інфекція) виявив два люки з кришками водопровідного колодязя з водогону водопровідної мережі та біля 12 корпусу (пологове відділення) виявив люк з кришкою каналізаційного колодязя каналізаційної мережі, після чого у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме трьох металевих кришок люків.
У подальшому ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденими речами розпорядилася на власний розсуд, Чим спричинив Комунальному підприємству «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Горішньоплавнівської міської ради матеріальних збитків на суму 906 гривень 24 копійки.
Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у таємному викрадені чужого майна (крадіжка), вчиненим повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.
Будучи допитаним у судовому засіданні обвинувачений вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, підтвердив фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті.
Представник потерпілої юридичної сторони КП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області адвокат ОСОБА_6 не оспорював фактичних обставин та доказів по справі за фактами викрадення майна, об`єм викраденого та його вартість не заперечував, питання щодо призначення покарання залишив на розсуд суду.
Суд вважає, що визнання вини ОСОБА_5 , відповідає фактичним обставинам справи, ним та іншими учасниками судового розгляду не оспорюються, тому, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, дослідження доказів, окрім характеризуючих даних обвинуваченого, вирішує за недоцільне. Вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України є доведеною повністю.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна вчинене повторно.
Обставини, що пом`якшують покарання відсутні.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого відсутні.
Згідно довідки Горішньоплавнівської міської лікарні обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не знаходиться.
Суд врахував досудову доповідь Кременчуцького МС філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області від 22.07.2022 № 25/32/968-22, серед іншого те, що ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 нового кримінального правопорушення оцінено як високий, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб середній.
Обираючи міру покарання, суд враховує: характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, відсутність офіційного джерела доходу, сімейний стан, зокрема обвинувачений не одружений, не працює, має на утриманні неповнолітню доньку, не є інвалідом, відсутність обставин, що обтяжують та відутність обставин, що пом`якшують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, щодо повного визнання обвинуваченим вини у скоєному злочині, поведінку обвинуваченого як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду справи, думку потерпілого.
Обвинувачений ОСОБА_5 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, має не зняту та не погашену судимість, неодружений, не працює, не військовозобов`язаний, не учасник бойових дій, не має інвалідності, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не знаходиться, має постійне місце проживання, має на утриманні малолітню дочку.
Обставин, які пом`якшують покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбачені ст. 66 КК України: відсутні.
Обставини, які обтяжують покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбачені ст. 67 КК України: відсутні.
Разом із цим, суд зазначає, що згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, тому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Судом враховано, що визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.
Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.08.2020 за результатами розгляду справи № 716/1224/19.
Суд, застосовуючи вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, врахував те, що, вирішуючи питання щодо виду покарання необхідно визначити справедливий розмір такого покарання, який не був би невиправдано суворим заходом примусу для винного.
Виходячи із загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, враховуючи наведені вище характеризуючи дані обвинуваченого, думку представника потерпілої юридичної особи, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів необхідним і достатнім є покарання в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України у виді обмеження волі.
Підстав для застосування положень статей 69, 69-1 КК України суд не знаходить.
Вирішуючи питання щодо можливості звільнення обвинуваченого від покарання з іспитовим строком, суд звертає увагу на положення, закріплені в ч.1 ст.75 КК України, і зазначає, що тільки комплексне з`ясування підстав застосування цього виду звільнення від відбування покарання може забезпечити обґрунтований висновок суду про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього судом обов`язків.
Враховуючи наведені вище обставини, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 відсутність у нього негативних характеристик та негативних наслідків вчинених кримінальних правопорушень, його молодий вік, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття покарання, тому знаходить можливим звільнити його від призначеного покарання з випробуванням в порядку, визначеному ст.ст.75,76 КК України.
Згідно обвинувального акту до підозрюваного ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання до 23 липня 2022 року. Суд дійшов висновку про відсутність необхідності застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу.
Питання про речові докази вирішено судом у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати, пов`язані із проведенням експертизи, відсутні.
На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд, -
Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 (двох) років і 6 (шести місяців) обмеження волі;
На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_5 від цього покарання, якщо він протягом трирічного строку випробування не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього такі обов`язки:
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Речові докази по справі: 3 (три) металеві каналізаційні люки повернути власнику.
Запобіжний захід до ОСОБА_5 не застосовувати.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 діб з моменту його проголошення через Комсомольський міський суд Полтавської області, а засудженим у той же строк з моменту його отримання.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому, представнику потерпілої юридичної особи роз`яснюється право подати клопотання про помилування, а також роз`яснюється учасникам кримінального провадження право ознайомитись із журналом судового засідання та подавати на них зауваження, обвинуваченому, роз`яснюється право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_8