КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/1558/2022 Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія КК:ч. 2 ст. 186 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду
в складі: головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської обл., який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.12.2005 за ч. 2 ст. 186, ст. 69 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі;
- вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.08.2008 за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі;
- вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.08.2013 за ч. 2 ст. 185; ч. 2 ст. 186; ст. 70, ст. 75 КК України на 4 роки позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки;
- вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.03.2016 за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі, звільненого 09.10.2018 року по відбуттю строку покарання,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
У С Т А Н О В И Л А:

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 20 січня 2021 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Вироком встановлено, що 16 листопада 2018 року, приблизно о 15 год. 00 хв., ОСОБА_9 , знаходячись в підземному переході за адресою: м. Київ, площа Майдан Незалежності, звернув свою увагу на ОСОБА_10 , який йшов через підземний перехід та поклав свій гаманець в праву кишеню куртки.
ОСОБА_9 підійшов позаду до потерпілого та скориставшись його неуважністю, простягнув праву руку і повторно таємно викрав з кишені ОСОБА_10 чоловічий гаманець коричневого кольору із шкірозамінника, який матеріальної цінності для потерпілого не становить, в якому знаходились банківська картка банку «ПриватБанк», № НОМЕР_1 , яка матеріальної цінності не становить та грошові кошти в сумі 2500 гривень. В цей час протиправні дії ОСОБА_9 були викриті потерпілим, після чого ОСОБА_9 , діючи відкрито для потерпілого, почав тікати з місця вчинення кримінального правопорушення, не виконуючи вимогу ОСОБА_10 зупинитись та повернути викрадені речі, побіг з викраденим в напрямку станції метро Майдан Незалежності. Після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном повторно на власний розсуд, однак в подальшому був затриманий свідками та працівниками поліції.

В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати. Вказує, що злочину не вчиняв, доказів його винуватості стороною обвинувачення не надано.
Апелянт вказує про ігнорування судом першої інстанції численних порушень з боку органів досудового розслідування, в результаті яких за його заявою про кримінальне правопорушення було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Обґрунтування вимог апеляційної скарги аналогічні з мотивами апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 ОСОБА_9 просив дослідити всі докази, які містяться в матеріалах судового провадження.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, кримінальне провадження щодо його підзахисного закрити, у зв`язку з тим, що не встановлено доказів винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, захисник вказує про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства, а також неправильне застосування законодавства України про кримінальну відповідальність.
Неповноту судового розгляду захисник вбачає у тому, що потерпілий та свідок ОСОБА_11 не були допитані в судовому засіданні. Захисник вважає, що їх показання мають істотне значення, оскільки саме вони разом з ОСОБА_12 почали конфліктувати з обвинуваченим з приводу ночівлі ОСОБА_9 у підземному переході станції метро «Майдан Незалежності». Обвинувачений вказував, що ніякого грабежу він не вчиняв, а потерпілий оговорив його. Коли ОСОБА_9 спустився у вестибюль метро до кас, з метою попросити у перехожих квиток для проїзду в метрополітені, ОСОБА_11 підійшов до нього та вдарив в область голови, а ОСОБА_10 підкинув обвинуваченому під ноги гаманця та почав звинувачувати його у крадіжці. Такі дії, як вказував обвинувачений з боку потерпілого та свідка, були направлені для вимагання грошей у ОСОБА_9 . Одразу ж на місце пригоди прибули поліцейські, які затримали ОСОБА_9 й не стали його слухати. Натомість обвинувачений вказував, що при ньому грошей, про які вказував потерпілий виявлено не було, часу, щоб десь їх діти, в останнього також не було, так як з ним увесь час був потерпілий та свідок. Однак на вказані обставини суд належної уваги не звернув, та, не допитуючи потерпілого та свідка ОСОБА_11 , незаконно визнав його винуватим за ч. 2 ст. 186 КК України.
Неповнота досудового розслідування, на думку захисника, виразилась у не проведенні слідчого експерименту з потерпілим та свідками. Не вилучався відеозапис з підземного переходу та вестибюля станції метро «Майдан Незалежності», не робились змиви біологічних нашарувань з гаманця потерпілого.
Крім того, захисник вказує про нездійснення ряду слідчих дій під час проведення досудового розслідування, на які не звернув належної уваги суд першої інстанції.
Так, з даних довідки Управління освіти Дніпропетровської обласної ради від 14.03.2019 вбачається, що ОСОБА_9 з 2001 по 2004 роки перебував та навчався у навчально-реабілітаційному центрі «Мрія» для розумово відсталих дітей та отримав довідку про те, що пройшов курс навчання та має психічні розлади. Однак, маючи такі дані, психолого-психіатрична експертиза не призначалась. ОСОБА_9 під час затримання, під час досудового розслідування та судового розгляду заявляв, що не грамотний, не вміє ні читати, ні писати.
Істотне порушення вимог кримінального процесуального закону захисник вбачає в незаконному утриманні ОСОБА_9 поліцейськими протягом шести годин до офіційного часу його затримання, без роз`яснення права на захист, а також інших прав. З урахуванням того, що ОСОБА_9 не грамотний, слідчий, всупереч вимог ч. 4 ст. 213 КПК України, не повідомив про затримання орган, уповноважений законом на надання безоплатної правової допомоги. Таке повідомлення було здійснено лише через більш як 5 годин після затримання. У зв`язку з цим, затримання та повідомлення про підозру здійснювалось без участі захисника. Крім того, ОСОБА_9 не оголошувались зміст документів, які були прийняті, що є порушенням його права на захист, у зв`язку з його неграмотністю. Вбачає порушення вказаної слідчої дії захисник і в сумнівах щодо незацікавленості понятих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , оскільки вони прибули разом з слідчо-оперативною групою Під час допиту в судовому засіданні повідомили, що працюють поліцейськими.
З вказаних вище підстав захисник вважає, що дані протоколу затримання ОСОБА_9 мали бути визнані судом недопустимим доказом. У зв`язку з цим, інші докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимий доказ, також мали бути визнані недопустимими.
Вказує захисник про безпідставне взяття до уваги показань свідка ОСОБА_15 , клопотання про допит якого не було заявлено ні зі сторони обвинувачення, ні зі сторони захисту. Даний свідок також відсутній в реєстрі свідків у даному кримінальному провадженні.
Покладення в основу вироку показань свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , на думку захисника, є незаконним. Останні не були очевидцями подій, повідомлені ними відомості отримані з чужих слів, що є порушенням ст. 97 КПК України.
Невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження захисник вбачає у викладенні в обвинувальному вироку показань свідка ОСОБА_12 , який під час судового розгляду повідомив, що гаманця він не бачив, протокол його допиту підписував не читаючи та відмовився від раніше наданих показань.
Тому апелянт вважає, що суд, визнавши винним ОСОБА_9 , та призначивши йому покарання за ч. 2 ст. 186 КК України застосував закон України про кримінальну відповідальність, який не підлягав застосуванню.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали подані ними апеляційні скарги, пояснення прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що останні не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у відкритому викраденні чужого майна /грабіж/, вчинений повторно, тобто у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України, обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджені наявними доказами у їх сукупності, які перевірялися судом першої інстанції в ході судового розгляду.
Зокрема вина обвинуваченого підтверджується даними протоколу заяви потерпілого ОСОБА_10 про злочин, з якого вбачається, що 16.11.2018, приблизно о 14 год. 30 хв. за адресою: м. Київ, площа Майдан Незалежності в підземному переході біля входу станції метро «Майдан Незалежності» невідома особа здійснила у нього крадіжку гаманця з грошовими коштами сумі 2500 грн.

З даних заяви ОСОБА_17 про долучення до матеріалів кримінального провадження чоловічого гаманця коричневого кольору з банківською карткою «Приватбанку» № НОМЕР_1 та купюрою 500 гривень в якості речового доказу вбачається, що потерпілий повідомив про викрадення вказаних речей ОСОБА_18 .
Даними рапорту дільничного офіцера поліції ОСОБА_16 від 16.11.2018 підтверджується затримання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на якого вказав потерпілий ОСОБА_10 , як на особу, яка 16.11.2018, близько 14 год. 30 хв. в підземному переході на площі Майдан Незалежності в м. Києві біля входу до станції метро «Майдан Незалежності» викрала у нього гаманець з грошима в сумі 2500 грн.
З даних протоколу огляду місця події від 16.11.2018 та фототаблиць до нього, вбачається, що на ділянці місцевості, що знаходиться в підземному переході в сторону метро станції Майдан Незалежності, розміром 2х2 метри знаходиться потерпілий ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який вказав на місце та пояснив, що на даному місці він знайшов свій гаманець, в якому були відсутні грошові кошти в сумі 2500 гривень.
З протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 16.11.2018, вбачається, що цього дня, в порядку ст. 208 КПК України, за адресою: м. Київ, площа Майдан Незалежності затримано ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
З повідомлення про підозру від 16.11.2018 вбачається, що ОСОБА_9 того ж дня повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а саме в тому, що він 16.11.2018 приблизно о 15 год. 00 хв. вчинив грабіж майна Поштарного В.В. Потерпілий, намагаючись повернути викрадені речі, побіг за ОСОБА_19 в напрямку станції метро «Майдан Незалежності», де і було затримано ОСОБА_19 свідками та працівниками поліції.
При цьому колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо недопустимості даних протоколу затримання ОСОБА_19 , та інших доказів, отриманих у зв`язку з його затриманням. Як вбачається з вказаного протоколу ОСОБА_19 був затриманий 16.11.2018, о 17 год. 30 хв. у зв`язку з тим, що останнього застали під час вчинення злочину та потерпілий вказав на ОСОБА_19 , як на особу, яка скоїла злочин. ОСОБА_9 роз`яснено його процесуальні права, в тому числі право на захист, яким він скористався, висловивши прохання призначити йому захисника за рахунок держави. Цього ж дня, постановою слідчого ВП Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_20 допущено адвоката ОСОБА_21 до участі в кримінальному провадженні № 0012210 від 16.11.2018 в якості захисника. В подальшому слідчі дії проводились за участі захисника. Під час судового розгляду, захист ОСОБА_9 здійснювали адвокати. На підставі викладеного, колегія суддів не знаходить підстав для визнання порушення права на захист обвинуваченого як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду.
З показань свідка ОСОБА_13 , допитаного в судовому засіданні вбачається, що він був запрошений поліцейськими в якості понятого під час проведення затримання ОСОБА_9 . Зазначив, що останнього було затримано в метрополітені поблизу кас, у зв`язку з викраденням гаманця в потерпілого. Понятий бачив гаманець біля обвинуваченого на підлозі. ОСОБА_9 зазначив, що це не його гаманець, потім, що це його річ, нервував та намагався покинути місце затримання.
З показань свідка ОСОБА_14 , допитаного в судовому засіданні вбачається, що він був запрошений поліцейськими в якості понятого при затриманні ОСОБА_9 . Обвинуваченого запам`ятав добре, проте обставини, з приводу чуого саме відбулось затримання пам`ятає погано у зв`язку зі спливом значого проміжку часу.
При цьому колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо упереджності свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 через те, що вони є поліцейськими. Вказані свідки під час судового розгляду повідомили, що станом на час проведення слідчої дії з затримання обвинуваченого у 2018 році, вони не були співробітниками поліції, вони були цивільними особами та засвідчили правильність даних, вказаних у протоколі затримання ОСОБА_9 .
З показань свідка ОСОБА_15 , який був допитаний в судовому засіданні вбачається, що він та інші особи у складі слідчо-оперативної групи, прибули до підземного переходу метрополітену станції метро «Майдан Незалежності», де було вчинено злочин, а саме на розі. Поруч з ОСОБА_9 перебували потерпілий та два свідки, які вказували на ОСОБА_9 , як на особу, яка викрала у потерпілого гаманець. Гаманець шкіряний, коричневого кольору знаходився біля обвинуваченого ОСОБА_9 .
При цьому колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги сторони захисту про безпідставний допит вказаного свідка. Під час судового розгляду сторона захисту ставила під сумнів законність дій поліцейських під час виїзду на місце події та затримання ОСОБА_9 , а тому просила допитати всіх поліцейських, які приймали участь у вказаних діях. ОСОБА_15 був черговим у складі слідчо-оперативної групи Шевченківського управління поліції, який виїжджав на місце події по факту виклику за номером 102 з приводу крадіжки гаманця.
З показань свідка ОСОБА_16 , допитаного в судовому засіданні вбачається, що він у 2018 році прибув разом з іншим співробітником поліції за викликом по лінії «102» за вказівкою чергового у зв`язку з тим, що в підземному переході біля входу до станції метро «Майдан Незалежності» у потерпілого викрадено гаманець з грошима. Вони забрали ОСОБА_9 до Шевченківського райвідділу поліції як особу, яка здійснила грабіж, про що ним було складено рапорт. При цьому свдіок повідомив, що хоч викрадення гаманця у потерпілого він не бачив, однак гаманець потерпілого вилучили біля обвинуваченого ОСОБА_9 .

З показань свідка ОСОБА_12 , допитаного в судовому засіданні вбачається, що він був понятим під час вилучення гаманця в приміщенні кімнати поліції в метрополітені станції метро «Майдан Незалежності». Свідок вказував, що обвинувачений поводив себе неадекватно, намагався піти з кімнати і поліцейські його заспокоювали. При цьому свідок зазначав, що через значний проміжок часу між подією грабежу та датою судового засіданні, багатьох обставин не пам`ятає.
Доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо неповноти судового розгляду, яка виразилась у нездійсненні допиту потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 , на думку колегії суддів, є необгрунтованими.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, судом вживались визначені КПК України заходи щодо забезпечення участі потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 , а також їх допиту під час проведення судового розгляду. З численних телефонограм вбачається, що ОСОБА_10 був належним чином повідомлений про день та час судового розгляду, однак в останні не з`явився. У зв`язку з неявкою потерпілого, суд, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 вересня 2019 року, керуючись ст. 325 КПК України, наклав на ОСОБА_10 грошове стягнення у виді 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Крім того, судом неодноразово приймались рішення про доручення слідчому відділу Усатівського ВП Біляївського ВП ГУ НП в Одеській області встановити місцезнаходження ОСОБА_10 у зв`язку з тим, що згідно даних бази «АРМОР», потерпілий 15.09.2020 звертався на лінію «102» до вказаного відділу поліції. Приймались рішення суду про надання доручення слідчому відділу Шевченківського ВП ГУ НП у м. Києві по встановленню місця знаходження ОСОБА_10 у містах Києві, Василькові, Одесі. Згідно даних рапортів оперупоноважених СКП ВП № 4 Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві, Городоцького ВП Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області та поясненнями осіб, долучених до рапортів, а саме: пояснення ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 вбачається, що встановити місце знаходження ОСОБА_10 є неможливим. Так само суд намагався забезпечити участь потерпілого шляхом його допиту в режимі відеоконференції з Городоцьким районним судом Львівської області. Крім того, судом направлялись повістки про виклик в кожне, з призначених судом засідань, за адресою місця реєстрації потерпілого, встановленою органом досудового розслідування по АДРЕСА_2 , а також останнього відомого місця проживання за адресою: АДРЕСА_3 . Однак поштові відправлення повертались на адресу суду у зв`язку з тим, що адресат за вказаними адресами не проживає.
Аналогічні дії вчинені судом щодо виявлення місця знаходження з подальшим допитом в судовому засіданні свідка ОСОБА_11 .
При цьому колегія суддів вважає, що наданих стороною обвинувачення доказів, які оцінені судом першої інстанції на предмет їх допустимості та належності, було достатньо для ухвалення законного рішення.
Колегія суддів також вважає необгрунтованими доводи апеляціної скарги щодо неповноти судового розгляду в частині не призначення судом психолого-психіатричної експертизи у зв`язку з наявністю відомостей про перебування ОСОБА_9 з 2001 по 2004 роки у навчально-реабілітаційному центрі «Мрія» для розумово відсталих дітей та отримання довідки про пройдений курс навчання та наявність психічних розладів. Так, з довідки Комунального закладу «Кам`янська міська лікарня № 1» Дніпропетровської обласної ради вбачається, що ОСОБА_9 перебував на обліку у лікаря-психіатра з 2002 року з діагнозом легка розумова відсталість. З 2011 року рішенням лікарсько-консультативної комісії диспансерного психоневрологічного відділення ОСОБА_9 знятий з обліку у зв`язку з відсутністю відомостей та відсутністю звернень за подальшою медичною допомогою. З 1999 року ОСОБА_9 перебував на обліку у лікаря-нарколога з діагнозом психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання летючих розчинювачів. З 2007 року останній активно не лікувався, ухилявся від нагляду, а тому знятий з обліку. Згідно даних витягу відомостей про притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності, обвинувачений раніше неодноразово судимий. Останній раз вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.03.2016 за ч. 2 ст. 186 КК України та відбував покарання у виді позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 09.10.2018. Даних про те, що до ОСОБА_9 застосовувались обмеження з 2005 по 2016 рік у зв`язку з притягненням його до кримінальної відповідальності та наявності встановленого раніше діагнозу, вказаний витяг не містить.

З матеріалів судового провадження вбачається, що ОСОБА_9 протягом досудового розслідування та судового розгляду була забезпечена участь захисника, а тому колегія суддів не вбачає наявності підстав для твердження про порушення його права на захист під час здійснення кримінального провадження.
Виходячи з наведеного, апеляційні скарги сторони захистуне підлягають задоволенню, оскільки доводи, що в них викладені, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.
Крім того, під час виступу в судових дебатах та звернення до колегії суддів з останнім словом, ОСОБА_9 вказав про визнання своєї винуватості за ч. 2 ст. 186 КК України, просив суд пом`якшити йому призначене покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
На думку колегії суддів, при призначенні ОСОБА_9 покарання судом не в повній мірі дотримано вимоги ст. 65 КК України. Поза увагою суду залишились обставини кримінального провадження, розмір викраденого, пасивна поведінка потерпілого, який жодного разу не проявив уваги до судового розгляду, не заявляв цивільного позову. Під час апеляційного розгляду, обвинувачений у виступі з останнім словом вказав про повне визнання вини, каяття у скоєному.
На підставі викладеного, та з урахуванням відсутністю обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_9 , колегія суддів вважає, що розмір призначеного судом покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років є занадто суворим. Тому вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 20 січня 2021 року, на підставі ч. 2 ст. 404 КПК України підлягає зміні з пом`якшенням призначеного ОСОБА_9 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. Саме такий вид та розмір покарання, на думку колегії суддів, сприятиме досягненню його мети, визначеної ст. 50 КК України.

Керуючись ст.376, ст.404, ст.405, 407, ст.419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 20 січня 2021 року змінити, пом`якшити призначене ОСОБА_9 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі.

В решті вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 20 січня 2021 року щодо ОСОБА_9 залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 3 місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - у той-же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

________________ _______________ _________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 11-кп/824/1558/2022 Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
761/46204/18
Категорія КК:ч. 2 ст. 186 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду
в складі: головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської обл., який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.12.2005 за ч. 2 ст. 186, ст. 69 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі;
- вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.08.2008 за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі;
- вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.08.2013 за ч. 2 ст. 185; ч. 2 ст. 186; ст. 70, ст. 75 КК України на 4 роки позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки;
- вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.03.2016 за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі, звільненого 09.10.2018 року по відбуттю строку покарання,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
У С Т А Н О В И Л А:

Приймаючи до уваги те, що складання ухвали вимагає значного часу, колегія суддів вважає за можливе обмежитися складанням і оголошенням лише резолютивної її частини.

Керуючись ст.376, ст.404, ст.405, 407, ст.419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 20 січня 2021 року змінити, пом`якшити призначене ОСОБА_9 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі.

В решті вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 20 січня 2021 року щодо ОСОБА_9 залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 3 місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - у той-же строк з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали проголосити 26 липня 2022 року о 14 годині 15 хвилин.

Судді:

________________ _______________ _________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4