Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/82/22 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2022 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника: ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
представника потерпілих адвоката ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, у м. Кропивницькому кримінальне провадження №0000087за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та спільну апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 на вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 16 листопада 2021 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Петрове Петрівського району Кіровоградської області, українець, громадянин України, з повною вищою освітою, який не одружений, не працює, особа з інвалідністю 2 групи, зареєстрований та фактично проживає: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
засуджений за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чоти) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислюється після вступу вироку в законну силу, а саме: з моменту затримання, з подальшим утриманням в державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор».
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_10 заподіяну моральну шкоду в сумі 150 000 гривень, потерпілого ОСОБА_11 - 150 000 гривень та потерпілої ОСОБА_12 - 150 000 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_8 судові витрати по справі в сумі 3489 гривень за проведення експертиз.
Скасовано арешт автомобіля ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_13 , та на який згідно ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22.05.2018 року, накладено арешт та встановлено заборону на користування та розпорядження.
Цим же вироком вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду ОСОБА_8 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть одного потерпілого, а також тяжкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження іншим потерпілим,за таких обставин:

19.05.2018 року, близько 01.00 год., порушуючи вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України), (згідно якого Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння .. .), перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, згідно висновку №1807 від 24.05.2018 року, в крові останнього виявлено етиловий спирт в кількості 2,87 г/дм3, керував технічно справним автомобілем ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_13 .
Крім того, нехтуючи вимогами п.21.1 ПДР України (згідно якого Дозволяється перевозити пасажирів у транспортному засобі обладнаному місцями для сидіння в кількості, що передбачена технічною характеристикою ... ) здійснював перевезення пасажирів у кількості п`яти осіб, що не передбачено технічною характеристикою вищевказаного транспортного засобу, оскільки згідно свідоцтва про його реєстрацію НОМЕР_2 - кількість сидячих місць, з місцем водія складає 5.
Так, ОСОБА_8 , рухаючись на вищезазначеному автомобілі, по вул. Святкова, в смт. Петрове зі сторони м. Кривий Ріг у напрямку м. Олександрія Кіровоградської області, на відстані 82,7 м. від будинку № 1, ігноруючи вимоги п.п. 1.5, 2.3 (б, д) ПДР України (зокрема, п. 1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п.2.3. (б) Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагуватина її зміну... і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 2.3( д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;)
- проявив особисту неуважність і безпечність до забезпечення елементарних вимог безпеки, чим позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати автомобілем, грубо порушуючи вимоги п. 12.1 ПДР України (п.12.1. «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, .... і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»)
- не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати можливість постійно контролювати рух транспортного засобу.
В результаті недотримання водієм ОСОБА_8 вищезазначених вимог ПДР України під час руху по ділянці проїзної частини дороги, котра має заокруглення ліворуч, внаслідок недотримання останнім безпечної швидкості руху в даних дорожніх умовах, не впорався з керуванням автомобіля та допустив його виїзд за межі проїзної частини, а саме на праве узбіччя щодо напрямку його руху, де відбувся наїзд на перешкоду у вигляді дерева.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_1 :
- ОСОБА_14 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 189 від 21.06.2018 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді: а) саден правого коліна, шиї, підборіддя, лівого плеча, лівого зап`ястку; б) закритої тупої травми грудної клітини: переломи ребер справа та зліва, крововиливи у тканину легень, розриви правої легені з явищами внутрішньо плевральної кровотечі; в) розчалення правої долі печінки з явищами внутрішньо плевральної кровотечі.
Вказані ушкодження в сукупності із загальним струсом тіла, в своєму комплексі та в поєднанні з ознаками шоку несуть ознаки тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя в момент заподіяння та знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю;
- ОСОБА_15 згідно висновку судово-медичної експертизи № 159 від 05.11.2018 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді: черепно-мозкової травми - забої речовини мозку базальних відділів правої лобної ділянки та кортикально-субкортікальних відділів в лівій тім`янопотиличній області; перелом лобової кістки справа через стінки правої лобної пазухи, гемосінус, перелом внутрішньої і задньої стінки правої орбіти з переходом на основу середньої черепної ямки (мале крило правої основної кістки) і осередки решітчастої кістки справа, гемосінус; рана на лобі справа; підшкірна гематома навколо правого ока.
Дані тілесні ушкодження несуть ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення. Вивих лівої плечової кістки, класифікуються як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості з розладом здоров`я на термін понад 21 добу;
- ОСОБА_16 згідно висновку судово-медичної експертизи № 160 від 03.10.2018 року, отримала тілесні ушкодження у вигляді: множинних переломів кісток тазу: верхніх гілок обох лобкового зчленування (зліва подвійний); переднього краю лівої вертлюжної впадини; бокової маси крижа на рівні S 1-S2.
Класифікуються як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості з розладом здоров`я на термін понад 21 добу;
- ОСОБА_17 згідно висновку судово-медичної експертизи № 161 від 13.09.2018 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді: садна лівої щоки, численні садна та гематоми в ділянках лівого ліктьового суглобу та лівої половини грудної клітини та гематом навколо правого та лівого ока.
Класифікуються як тілесні ушкодження легкого ступеню тяжкості з короткочасним розладом здоров`я на термін до 6 діб;
- ОСОБА_18 згідно висновку судово-медичної експертизи № 162 від 13.09.2018 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді: забійної рани правої стопи.
Класифікуються як тілесні ушкодження легкого ступеню тяжкості з короткочасним розладом здоров`я на термін від 6 до 21 доби.

В апеляційній скарзі та доповненні до неї захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок районного суду змінити та призначити мінімальне покарання, що передбачене ч.2 ст.286 КК України, на підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням.
Також, в апеляційній захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить: провести по справі судове слідство та призначити по справі судову імунологічну експертизу.
Виключити з обвинувачення ОСОБА_8 таку обставину як вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що в якості обставини вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння було взято до уваги лише показання двох свідків, яким здалося, що ОСОБА_8 був у нетверезому стані, але чому вони так вважали, суду пояснити не змогли та це було лише їх припущенням. Чому, вважали, що ОСОБА_8 був у нетверезому стані, вони сіли в автомобіль, суду пояснити також не змогли.

Згідно показань самого обвинуваченого та свідка ОСОБА_18 , їх очі засліпило біле світло, суд першої інстанції даній обставині не надав належної правової оцінки, а лише зазначив про це, незважаючи, що це могло бути причиною ДТП.

Окрім іншого, судом зазначені показання потерпілої ОСОБА_12 , що вона не була очевидцем події, їй зателефонувала якась дівчина.

Звертає вагу суду, що ОСОБА_12 , як було з`ясовано після ухвалення вироку, є працівником Петрівського районного суду, працює на посаді секретаря судді ОСОБА_19 , це є підставою зробити висновок щодо упередженості головуючого судді ОСОБА_1 , яка є головою даного суду.

Тобто, повторний розгляд провадження, в тому ж самому суді є, на думку сторони захисту, неможливим і буде підставою для скасування вироку у зв`язку із упередженістю головуючого при розгляді справи.

Окрім іншого, суд першої інстанції зазначив показання свідка сторони захисту лікаря Петрівській ЦРЛ, ОСОБА_20 фрагментарно, не зазначивши суттєві моменти.

На запитання сторони захисту вказаний свідок пояснив. що направлення на експертизу крові ОСОБА_8 не давав. Свідок підтвердив, що відбирався лише один флакон крові, цей флакон був поміщений до холодильника де зберігаються ліки, холодильник не опечатувався до нього є доступ інших працівників, окрім іншого і працівників швидкої допомоги.

Тобто існувала ймовірність фальсифікації зразка крові, так як на дослідження був направлений зразок крові лише через три дні.

Чий зразок крові направлявся на дослідження невідомо.

Чи був у свідомості ОСОБА_8 коли у нього відбирались зразки крові свідок ОСОБА_20 не бачив, чи підписував ОСОБА_8 бірку зі зразками крові свідок пояснив, що йому її на підпис не давали.

По всім іншим питанням щодо дати направлення зразків крові, її транспортування на дослідження, оформлення на особу, яка транспортувала зразки крові супровідних документів, способу та засобу транспортування свідок пояснити ні чого не міг, так як не знав відповіді.

Тобто, направлення та призначення ним дослідження крові щодо ОСОБА_8 свідок ОСОБА_20 заперечував.

Вважає, що це є порушення «Порядку відбору від живих осіб зразків біологічного матеріалу, поводження з ними та організація проведення токсикологічних досліджень з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» .

Окрім іншого, під час розгляду провадження свідком сторони захисту ОСОБА_20 , через канцелярію суду, були надані письмові пояснення про те, що йому, від сторони захисту стало відомо, що до матеріалів кримінального провадження була долучена довідка від 19.05.2018р., що начебто була написана ним із зазначенням, що ОСОБА_8 був у стані алкогольного сп`яніння.

В даних письмових поясненнях було зазначено, що «Подивившись фотокопію цієї довідки хочу повідомити суд, що таку довідку ві не писав, ОСОБА_8 стан алкогольного сп`яніння не перевірявся.

Також у тій же відповіді зазначено, що у зв`язку з важким станом хворого обстеження на алкоголь в приймальному відділенні районної лікарні не проводилось.

Але, в долученої стороною обвинувачення довідки (в якій зазначено «Справка дана в РОВД ОСОБА_8 доставлено в 01-20 политравма алкогольное опьяненне» (т.2 а.п. 101).

Захисник вважає, що враховуючи відповідь лікарні та довідку (т.2 а.п. 101) існують розбіжності про які наголошувала сторона захисту і на які суд першої інстанції не звернув належної уваги.

Стороною захисту 20.10 2020 року, було подано письмове клопотання про визнання даного доказу очевидно недопустимим з огляду на наступне: в даній довідці не зазначено хто саме та на підставі чого у ОСОБА_8 виявив стан алкогольного сп`яніння; представник потерпілих та прокурор заявляючи клопотання про доручення зазначеної довідки не вказав джерело та спосіб її отримання; сторона обвинувачення не надала суду належних та допустимих доказів здійснення органом досудового слідства запиту до медичної установи задля отримання цієї довідки; в довідці зазначений час її складання - о 01 год. 20 хзв., а відомості про подію внесені в ЄРДР 19.05.2018р. о 10 год.37 хв..

Під час допиту свідка ОСОБА_21 , вона повідомила, що не проходила спеціальні навчання, тобто наявне порушення порядку.

Відповідно до п. 1.1.1. Порядку «Кров відбирається з поверхневої (ліктьової) вени про дотриманні антисептичних умов по 4-5 мл. у два сухих стерильних флакони що містять антикоагулянти (гепарин 1-2 каплі на кожний мілілітр крові або калію оксалат із розрахунку 5 мг. на кожний мілілітр крові), а також натрію фторид, як консервант, у концентрації 10 мг/мл. Один зразок застосовують для аналізу, другий є контрольним »

Свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_20 надали суду покази, що відбирався тільки один флакон крові що суперечить вимогам Порядку.

В даному випадку сторона захисту фактично, була позбавлена можливості на проведення контрольного аналізу крові.

Згідно п.1.2. «Маркування флаконів проводять у присутності особи, яку обстежують. Також, після маркування флакону, на стрічці має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові та поставлений підпис особи, чий зразок біологічного матеріалу було відібрано.»

На запитання сторони захисту «Чи був у свідомості ОСОБА_8 , під час відібрання у нього зразків крові ?», свідок ОСОБА_21 відповіла, що у ОСОБА_8 був травматичний шок, він не міг оцінювати обстановку.

Тобто, свідком було підтверджено, що ОСОБА_8 був без свідомості, коли його доставили до Петрівської ЦРЛ та він не міг взагалі знати чи відбирались у нього зразки крові.

На запитання сторони захисту свідку ОСОБА_21 «Чи підписував ОСОБА_8 зразок крові, що був у нього відібраний ?», вона повідомила - вони не підписував, що також суперечить вимогам Порядку.

Тобто, фактично ОСОБА_8 було позбавлено можливості пересвідчитись, що це зразок саме його крові про що він мав поставити свій підпис перед упакуванням зразка.

Все це дає право, стороні захисту вважати, що:
по-перше, було порушено правила відбору зразка крові, тобто докази здобуті в незаконний спосіб внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, відповідно до ст.87 КПК України;
по-друге, було порушено право на захист, а саме право підозрюваного, обвинуваченого на здійснення повторної експертизи з використанням другого зразка крові для підтвердження, що зразок крові не належить ОСОБА_8 тобто порушено право обвинуваченого збирати та подавати докази на спростування своєї вини відповідно ст.93 КПК України;
по-третє, сторона захисту вважає про можливу фальсифікацію зразка, який залишився без нагляду, в не опечатаному холодильнику та до нього був доступ сторонніх осіб, тобто виникає сумнів в належності та допустимості доказу, відповідно до ст.ст.86,87 КПК України.
Також, мали місце і інші порушення вищезазначеної Інструкції, окрім іншого і щодо невручення копії висновку, ОСОБА_8 , не роз`яснення йому права на оскарження висновку та права на здійснення повторної експертизи, тобто порушення прав та свобод людини гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Як було встановлено в судовому засіданні в суді першої інстанції черговий лікар ОСОБА_20 не відбирав зразки крові, тематичне удосконалення не проходив, кров відбирала медична сестра ОСОБА_21 , яка також не проходила тематичне удосконалення за відповідною програмою, також не проходила спеціальні навчання для відбору крові, не мала права на відбір крові, вважає, що відбір здійснено неповноважна особа.
Не проходження навчання лікарем ОСОБА_20 та медичною сестрою ОСОБА_21 підтверджується відповіддю на адвокатський запит від 27.01.2022 року.

В спільній апеляційній скарзі потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 просять скасувати вирок районного суду та ухвалити новий, яким ОСОБА_8 за ч.2 ст. 286 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 03 (три) роки. Стягнути з ОСОБА_8 на користь кожного потерпілого ОСОБА_10 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 моральну шкоду в розмірі 200 000 гривень.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що обставину, що пом`якшує покарання, щире каяття обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції не врахував, що саме по собі визнання своєї провини під час останнього слова обвинуваченого на останньому судовому засіданні» не вказує, що його таке «зізнання» стало результатом тривалого роздуму й затятої внутрішньої боротьби, та свідчить про рішучість стати на шлях виправлення та щирий самоосуд свого вчинку.

Щире каяття обвинуваченого є, - відвертою негативною оцінкою винуватою особою своєї злочинної поведінки, визнанням тих обставин, які їй ставляться у провину, має характеризувати її поведінку після вчинення злочину, але з позицій психологічної переорієнтації суб`єкта, який дійсно засуджує свій вчинок, визнає його антигромадський характер і готовий нести відповідальність.

Визнання ОСОБА_8 своєї вини лише під надання йому судом першої інстанції «останнього слова» на останньому судовому засіданні, формального висловлення «слів вибачення» перед потерпілими, через більше ніж три роки після вчинення ДТП, свідчить про відсутність у ОСОБА_8 щирого жалю з приводу скоєного ним злочину, та осуду своїх протиправних дій, тобто про відсутність ознак щирого каяття.

Безпідставність прийняття судом першої інстанції «щирого каяття обвинуваченого ОСОБА_8 », свідчить і те, що обвинувачений частково визнав заявлений потерпілими цивільний позов. Не знижує суспільної небезпечності вчиненого злочину і стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки, такий стан здоров`я у нього виник, лише виключно, внаслідок його злочинних дій.

Поєднання стану алкогольного сп`яніння обвинуваченого ОСОБА_8 в момент керування транспортним засобом, й обумовило порушення ним вимог ПДР України, виїзд за межі смуги для руху транспортних засобів, та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, його смерті.

Той факт, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, за яким характеризується позитивно, не є достатніми мотивами для обґрунтування щодо застосування до нього нижньої межі покарання, визначеної санкцією ч.2 ст. 286 КК України, та про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 без реального відбування ним максимального строку покарання у виді позбавлення волі.

Вважають, що, вирок суду першої інстанції не містить переконливого обґрунтування того, що викладені обставини справи, у своїй сукупності дають підстави для висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 за такий короткий термін відбування покарання.

Вказують, що суд повинен був врахувати те, що обвинувачений ОСОБА_8 керуючи автомобілем у населеному пункті в стана алкогольного сп`яніння, грубо порушив вимоги ПДР України, що в кінцевому результаті призвело до тяжких наслідків, та чим проявив байдуже ставлення.

При винесенні вироку щодо ОСОБА_8 суд першої інстанції не врахував, що в момент ДТП загинув син, брат потерпілих. Після ДТП, та до сьогоднішнього дня, понад три роки, вони переживають тяжкий стрес, та несуть дуже страждання, переживання, які негативно позначилися на їх психологічному здоров`ї, що виражається до теперішнього часу у порушенні нормальних життєвих зв`язків, негативних змінах у повсякденному житті всіх рідних загиблого ОСОБА_14 .

Батьки загиблого втратили сенс життя, адже загиблий ОСОБА_14 був єдиним сином, який тільки розпочинав своє життя, мав створити свою родину, народити своїх дітей.

Обвинувачений ОСОБА_8 в момент ДТП отримав інвалідність, однак він живий, продовжує жити, май можливість створити родину, народити дітей, батькам онуків, буде в подальшому радіти життю та радувати себе, своїх рідних.

Загиблий ОСОБА_14 та рідні, виключно з провини обвинуваченого ОСОБА_8 , позбавлені такої можливості.

ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин,перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час проведення досудового розслідування та судового розгляду справи у суді, Темчур продовжував спричиняти потерпілим біль та моральні страждання тим, що даючи неправдиві свідчення намагався уникнути відповідальності за скоєний ним злочин, жодгого разу не вибачився перед батьками та сестрою загиблого, що свідчить про те, що він до теперішнього часу не розкаявся у вчиненому, не усвідомив наслідки скоєного ним злочину.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 просить вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 16.11.2021 стосовно ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через м`якість.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим та засудити за ч. 2 ст. 286 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком 7 років. В решті вирок залишити без змін.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд, призначаючи покарання, не у повному обсязі врахував особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого та невідворотність наслідків, що настали.

Так, в результаті односторонніх та протиправних дій ОСОБА_8 загинула молода людина - пасажир автомобіля ОСОБА_14 та отримали тілесні ушкоджень різного ступеня тяжкості ще чотири особи.

Тобто, своїми злочинними діями обвинувачений, створив передумови та наслідки в результаті яких життя потерпілих ніколи вже не стане таким, як було раніше, тоді як відповідно до ст. 27 Конституції України держава гарантує, що людина, її життя та здоров`я, честь і гідність, особиста недоторканість і безпека визначаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожна людина має невід`ємне право на життя, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя; обов`язок держави - захищати життя людини, в тому числі і засобами кримінально-правової репресії.

Поряд з цим, ОСОБА_8 , будучи допитаний судом повідомив, що вину визнає частково, заперечивши при цьому лише факт вживання алкоголю перед пригодою. Однак, надаючи показання щодо обставин справи вказав, що причиною пригоди стало засліплення, на його думку, світлом фар зустрічного автомобіля.

Проте, про ціобставини обвинувачений під час досудового розслідування (допитувався двічі) не повідомляв, та вказаний варіант розвитку подій з`явився вже безпосередньо під час судового розгляду.

З огляду на зазначене вважає, що ОСОБА_8 взагалі не визнав вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, що свою чергу свідчить про відсутність пом`якшуючої покарання обставини - щирого каяття, оскільки останнє характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність.

Зауважує, що шкода, завдана злочином, потерпілим не відшкодована, жодної гривні обвинуваченим на момент постановлення оскаржуваного вироку сплачено не було. Крім того, останні підтримали позицію державного обвинувача щодо запропонованої ним міри покарання.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які просили призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України, прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та представника потерпілих ОСОБА_9 , які просили призначити більш суворе покарання та збільшити розмір стягнення моральної шкоди, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скаргу захисника слід задовольнити залити без задоволення, а апеляційні скарги прокурора та потерпілих необхідно задовольнити частково, з таких підстав.

Суд першої інстанції також обґрунтовано визнав ОСОБА_8 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,що в повному обсязі підтверджується дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції належними та допустимими доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку та навів у вироку.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 частково визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та пояснив суду, що 18.05.2018 року він приїхав на автомобілі, який належить його мамі, до кафе «Україна» в смт. Петрове, де зустрів свого знайомого ОСОБА_15 , близько 23 год. 30 хв. вони вирішили поїхати в кафе «Алькор».
Коли вони приїхали в кафе «Алькор», то зустріли там ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які попросили щоб він відвіз їх до кафе «Україна», на що він погодився, після чого ОСОБА_14 сів спереду на пасажирське сидіння, ОСОБА_16 сіла йому на руки, позаду сіли ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_15 .
Він не вживав в той вечір алкогольні напої взагалі. Коли вони їхали до кафе «Україна» в очі йому засліпило біле світло схоже на ксенон і він поїхав в правий бік, після чого виїхав на бардюр, а потім не справився з керуванням та врізався в дерево.
Коли він прийшов до свідомості, то зрозумів, що сталася ДТП, а потім приїхала швидка допомога і їх всіх відвезли до лікарні.
Після чого він дізнався, що під час ДТП загинув ОСОБА_14 .
Він теж отримав тілесні ушкодження і довгий час лікувався.
Винним він себе визнає частково так, як він скоїв злочин не навмисно та не вживав в цей вечір спиртні напої, а в тому, що під час ДТП загинув ОСОБА_14 він щиро розкаюється і має намір відшкодовувати заподіяну моральну шкоду потерпілим.

Допитаний під час судового розгляду в суді першої інстанції ОСОБА_11 пояснив суду, що потерпілий ОСОБА_14 , який загинув в ДТП - його сином.
Йому відомо, що 18.05.2018 року його син був у своєї дівчини ОСОБА_22 , а де потім перебував син йому не відомо. Вночі він дізнався, що його син - ОСОБА_14 загинув в ДТП.
Смертю сина йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в 200 000 гривень. Обвинувачений добровільно допомоги не надавав. В зв`язку з цим він просить суд задовольнити його позов та стягнути з обвинуваченого заподіяну моральну шкоду.

Допитана під час судового розгляду в суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_10 пояснила суду, що потерпілий ОСОБА_14 , який загинув в ДТП - її син. 19.05.2018 року вночі вона дізналася, що її син - ОСОБА_14 загинув в ДТП. Повідомила їй про ДТП її донька ОСОБА_12 по телефону.
Смертю сина їй спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює в 200 000 гривень. Обвинувачений добровільно допомоги не надавав. В зв`язку з цим вона просить суд задовольнити її позов та стягнути з обвинуваченого заподіяну моральну шкоду.

Допитана під час судового розгляду в суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_12 пояснила суду, що потерпілий ОСОБА_14 , який загинув в ДТП - її рідний брат.
19.05.2018 року близько 01 години ночі їй зателефонувала якась дівчина і повідомила, що її брат потрапив в ДТП і знаходиться в реанімації, а пізніше вона дізналася, що її брат - ОСОБА_14 загинув. Смертю брата їй спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює в 200 000 гривень. В зв`язку з цим вона просить суд задовольнити її позов та стягнути з обвинуваченого заподіяну моральну шкоду.

Допитана під час судового розгляду в суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_16 пояснила суду, що ОСОБА_14 , який загинув в ДТП був її хлопцем.
18.05.2018 року близько 23.00 год. вона з потерпілим ОСОБА_14 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 відпочивали в кафе «Алькор» в смт. Петрове та вживали алкогольні напої. Потім ОСОБА_14 сказав їй, що зараз приїде ОСОБА_8 і вони поїдуть до кафе «Україна».
Через деякий час приїхав ОСОБА_8 і вони сіли до його автомобіля, ОСОБА_14 сів спереду на пасажирське сидіння, вона сіла йому на руки, позааду сіли ОСОБА_17 , ОСОБА_18 і ОСОБА_15 , який теж відпочивав у кафе «Алькор».
Коли вони сіли в автомобіль до ОСОБА_8 , йому телефонувала його дівчина ОСОБА_23 , яка святкувала свій день народження в кафе «Україна» і ОСОБА_8 поспішав до неї.
Вона зрозуміла, що ОСОБА_8 був в нетверезому стані по його голосу, але чи вживав він алкогольні напої вона не бачила.
Коли вони їхали до кафе «Україна» за дорожньою обстановкою вона не слідкувала, а потім відчувала удари і коли прийшла в себе, то зрозуміла, що сталася ДТП, її витягували з автомобіля і інших, а потім приїхала швидка допомога ї їх всіх відвезли до лікарні.
Після чого вона дізналася, що під час ДТП загинув ОСОБА_14 .
Під час ДТП вона отримала тілесні ушкодження, але претензій до обвинуваченого матеріального та морального характеру вона не має.

Свідок ОСОБА_17 в суді першої інстанції пояснив, що увечері 18.05.2018 року він зустрівся зі своїм знайомим ОСОБА_18 і вони пішли до кафе «Алькор» в смт. Петрове, де зустріли ОСОБА_14 та ОСОБА_16 , які теж відпочивали в кафе «Алькор» в смт. Після чого вони разом відпочивати та вживали алкогольні напої. Потім вони вирішили поїхати до кафе «Україна» з ОСОБА_8 ..
Через деякий вони сіли до його автомобіля ОСОБА_8 , де ОСОБА_14 сів спереду на пасажирське сидіння, ОСОБА_16 сіла йому на руки, а позаду сіли він, ОСОБА_18 та ОСОБА_15 . Чи вживав ОСОБА_8 алкогольні напої в той вечір він не бачив, але йому здалося, що він був в нетверезому стані.
Коли вони їхали до кафе «Україна» за дорожньою обстановкою він не слідкував, тому, що дивився у вікно збоку, а потім він відчув удари, автомобіль виїхав на бардюр, а потім врізався в дерево. Коли він прийшов в себе, то зрозумів, що сталася ДТП, а потім приїхала швидка допомога і їх всіх відвезли до лікарні.
Після цього він дізнався, що під час ДТП загинув ОСОБА_14 . Під час ДТП він отримав тілесні ушкодження, але претензій до обвинуваченого матеріального та морального характеру не має.

Свідок ОСОБА_20 в суді першої інстанції пояснив, що він працює в Петрівській ЦРЛ на посаді лікаря педіатра. 19.05.2018 року вночі він перебував на чергуванні і до приймального відділення лікарні поступило люди після ДТП, яким було надано медичну допомогу.
У вказаних осіб було відібрано зразки крові в тому числі у обвинуваченого ОСОБА_8 . У обвинуваченого було відібрано один флакон зразку крові, яку відбирала медична сестра ОСОБА_21 .
Після відібрання зразку крові у обвинуваченого ОСОБА_8 він розписався, а медична сестра записала в журнал, згідно інструкції.
Події 19.05.2018 року він погано пам`ятає, так як пройшов час.

Свідок ОСОБА_21 в суді першої інстанції пояснила, що вона працює в Петрівській ЦРЛ на посаді медичної сестри в приймальному відділенні.
19.05.2018 року вночі вона перебувала на робочому місці і до приймального відділення лікарні поступили люди після ДТП, яким було надано медичну допомогу.
Також, у вказаних осіб було відібрано зразки крові в тому числі у обвинуваченого ОСОБА_8 . У обвинуваченого було нею відібрано один флакон зразку крові.
Після відібрання зразку крові у обвинуваченого ОСОБА_8 , розписався черговий лікар ОСОБА_20 , а вона опечатала флакон і зробилиа запис в журналі забору крові, згідно інструкції. Після чого вона помістила зразок крові відібраний у обвинуваченого ОСОБА_8 до холодильника. Вранці вона здала зміну і у неї були вихідні.
Коли саме і хто направляв зразок крові відібраний у обвинуваченого ОСОБА_8 на експертизу їй не відомо, проте згідно процедури відібрані зразки направляються для проведення відповідного дослідження до Кіровоградського облбюро СМЕ.

Свідок ОСОБА_24 в суді першої інстанції пояснив, що, 18.05.2018 року він знаходився в кафе «Україна» в смт. Петрове, де зустрів свого знайомого ОСОБА_8 і близько 23 год. 30 хв. вони вирішили поїхати на автомобілі останнього в кафе «Алькор». Коли вони приїхали в кафе «Алькор», то зустріли там ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які попросили щоб ОСОБА_8 відвіз їх до кафе «Україна», на що останній погодився.
Приблизно 30 хв. він і ОСОБА_8 прибули в кафе «Алькор», а потім всі сіли автомобіль до останнього, де ОСОБА_14 сів спереду на пасажирське сидіння, ОСОБА_16 сіла йому на руки, позададу сіли ОСОБА_17 , ОСОБА_18 і він.
Чи вживав ОСОБА_8 в той вечір алкогольні напої він не бачив, він вживав лише пиво. Коли вони їхали до кафе «Україна» за дорожньою обстановкою він не слідкував, так як сидів ззаду, а потім відчув удари і коли прийшов в себе, то зрозумів, що сталася ДТП, його витягували з автомобіля і інших, а потім приїхала швидка допомога і їх всіх відвезли до лікарні.
Після цього він дізнався, що під час ДТП загинув ОСОБА_14 . Під час ДТП він отримав тілесні ушкодження, але претензій до обвинуваченого матеріального та морального характеру не має.
Події 19.05.2018 року він погано пам`ятає, так як пройшов час. Причина ДТП йому не відома.

Свідок ОСОБА_18 в суді першої інстанції дав аналогічні свідчення. Під час ДТП він отримав тілесні ушкодження, але претензій до обвинуваченого матеріального та морального характеру не має.

Свідок ОСОБА_25 в суді першої інстанції пояснила, що 18.05.2018 року вона знаходилася в кафе «Україна» в смт. Петрове, де святкувала свій день народження. Після 23 години до кафе «Україна» приїхав її знайомий ОСОБА_8 і привітав її з днем народження. Вона не бачила щоб ОСОБА_8 в цей вечір вживав алкогольні напої.
Потім ОСОБА_8 поїхав з кафе, а через деякий час вона дізналася, що ОСОБА_8 попав у ДТП, під час якого загинув ОСОБА_14 , а інші отримали тілесні ушкодження.

Свідок ОСОБА_26 в суді першої інстанції пояснила, що, 18.05.2018 року вона знаходилася в кафе «Україна» в смт. Петрове, де вона та інші дівчата святкували день народження її сестри ОСОБА_25 .
Близько 23.00 години до кафе «Україна» зайшов її знайомий ОСОБА_8 , який привітав ОСОБА_25 з днем народження. Вона не бачила щоб ОСОБА_8 в цей вечір вживав алкогольні напої в кафе «Україна».
Потім ОСОБА_8 поїхав з кафе, а через деякий час вона дізналася, що ОСОБА_8 попав у ДТП, під час якого загинув ОСОБА_14 .

Свідок ОСОБА_27 в суді першої інстанції дала аналогічні свідчення.

Крім даних показань обвинуваченого, свідків та потерпілих, вина ОСОБА_8 підтверджується дослідженими в суді першої інстанції доказами, а саме:

Протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 19.05.2018 року, в ході якого було оглянуто місце дорожньо-транспортної пригоди в смт. Петрове Петрівського району Кіровоградської області, а саме: на вулиці Святкова, поблизу будинку №1, складено схему до протоколу огляду місця події та в ході якого було виявлено і вилучено автомобіль ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_13 та оглянуто труп потерпілого ОСОБА_14 ;

Протоколом огляду трупа від 19.05.2018 року, відповідно до якого було виявлено та оглянуто труп потерпілого ОСОБА_14 ;

Висновком судово-медичної експертизи № 1807 від 24.05.2018 року, згідно якого в крові ОСОБА_8 виявлений етиловий спирт в кількості 2,87 г/ дм3 та не виявлені: метиловий, ізопропіловий, пропіловий, ізобутиловий, бутиловий, ізоаміловий та аміловий спирти;

Висновок судово-медичної експертизи № 1809 від 25.05.2018 року, згідно якого в крові ОСОБА_16 виявлений етиловий спирт в кількості 0,70 г/ дм3 та не виявлені: метиловий, ізопропіловий, пропіловий, ізобутиловий, бутиловий, ізоаміловий та аміловий спирти;

Висновком судово-медичної експертизи № 1808 від 25.05.2018 року, згідно якого в крові ОСОБА_15 не виявлені: етиловий метиловий, ізопропіловий, пропіловий, ізобутиловий, бутиловий, ізоаміловий та аміловий спирти;

Висновок судово-медичної експертизи № 1810 від 25.05.2018 року, згідно якого в крові ОСОБА_28 виявлений етиловий спирт в кількості 0,80 г/ дм3 та не виявлені: метиловий, ізопропіловий, пропіловий, ізобутиловий, бутиловий, ізоаміловий та аміловий спирти;

Висновком експерта № 189 від 21.06.2018 року, згідно якого в крові від трупа ОСОБА_14 виявлений етиловий спирт в кількості 1,46 г/ дм3 та не виявлені: метиловий, ізопропіловий, пропіловий, ізобутиловий, бутиловий, ізоаміловий та аміловий спирти.
При судово-медичній експертизі трупу ОСОБА_14 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: а) саден правого коліна, шиї, підборіддя, лівого плеча, лівого зап`ястку; б) закритої тупої травми грудної клітини: переломи ребер справа та зліва, крововиливи у тканину легень, розриви правої легені з явищами внутрішньо плевральної кровотечі; в) розчалення правої долі печінки з явищами внутрішньо плевральноі кровотечі. Вказані ушкодження в сукупності із загальним струсом тіла, в своєму комплексі та в поєднанні з ознаками шоку несуть ознаки тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя в момент заподіяння та знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю;

Висновком експерта № 160 від 03.10.2018 року, згідно якого ОСОБА_16 отримала тілесні ушкодження у вигляді: множинних переломів кісток тазу: верхніх гілок обох лобкового зчленування (зліва подвійний); переднього краю лівої вертлюжної впадини; бокової маси крижа на рівні S 1-S2. Класифікуються як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості з розладом здоров`я на термін понад 21 добу;

Висновком експерта № 159 від 05.11.2018 року, згідно якого ОСОБА_15 отримав тілесні ушкодження у вигляді: черепно-мозкової травми - забої речовини мозку базальних відділів правої лобної ділянки та кортикально-субкортікальних відділів в лівій тім`янопотиличній області; перелом лобової кістки справа через стінки правої лобної пазухи, гемосінус, перелом внутрішньої і задньої стінки правої орбіти з переходом на основу середньої черепної ямки (мале крило правої основної кістки) і осередки решітчастої кістки справа, гемосінус; рана на лобі справа; підшкірна гематома навколо правого ока. Дані тілесні ушкодження несуть ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення. Вивих лівої плечової кістки, класифікуються як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості з розладом здоров`я на термін понад 21 добу;

Висновком експерта № 155 від 15.06.2018 року, згідно якої в умовах розглянутої події наїзд автомобіля ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на перешкоду (дерево), відбувся передньою правою частиною;

Висновком експерта за результатами проведення інженерно - транспортної експертизи № 3585/18-27 від 10.09.2018 року в розглянутій дорожній обстановці, дії водія ВАЗ 2107 ОСОБА_8 , що мали бути спрямовані на забезпечення безпеки та на можливість уникнення ДТП, регламентувались вимогами п. п. 1.5, 2.3 (б) і (д). 12.1 та 12.4 Правил дорожнього руху України.
Умовою, яка могла забезпечити безпеку і можливість запобігання ДТП для водія автомобіля ВАЗ 2107 ОСОБА_8 , є виконання ним вимог п.п. 1.5. 2.3 (б) і (д), 12.1 Правил дорожнього руху України.
Невідповідність дій водія ОСОБА_8 вказаним вище вимогам п. п. 1.5, 2.3 (б) і (д). 12.1 Правил дорожнього руху України перебуває в причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою.

Довідкою КЗ Петрівська ЦРЛ від 19.05.2018 року про те, що ОСОБА_8 був доставлений швидкою допомогою після ДТП в стані алкогольного сп`яніння;

Лист КЗ «Кіровоградського обласного бюро судово-медичної експертизи» від 15.07.2019 року за №1831 на запит захисника, про те, що на основі результатів проведеного судово-медичного дослідження крові ОСОБА_8 складений акт судово-медичного дослідження № 1807 від 24.05.2018 року;

Листом КЗ «Петрівська ЦРЛ» Кіровоградської області від 16.07.2019 року за № 898 на запит захисника, про те, що ОСОБА_8 19.05.2018 року о 02.00 год.поступив до приймального відділення КЗ «Петрівська ЦРЛ» з діагнозом: закрита черепно - мозкова травма, струс головного мозку, алкогольне сп`яніння.

Проаналізувавши зазначені докази та обставини вчинення злочинів, колегія суддів дійшла висновку, що вказані докази в сукупності беззаперечно вказують на причетність обвинуваченого ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого чч.2 ст. 286 КК України, а тому суд першої інстанції правильно кваліфікував його дії, як порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатацїї транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть одного потерпілого, а також тяжкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження іншим потерпілим.

Що стосується доводів захисника про відсутність стану алкогольного сп`яніння, необхідно зазначити наступне.
Відповідно до п. 7 ч. 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, вбачається, що установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.
Згідно з п. 8 ч. 1 вказаної Інструкції у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я.

Свідок ОСОБА_21 в суді першої інстанції пояснила, що вона працює в Петрівській ЦРЛ на посаді медичної сестри в приймальному відділенні. У обвинуваченого було нею відібрано один флакон зразку крові. Після відібрання зразку крові у обвинуваченого ОСОБА_8 , розписався черговий лікар ОСОБА_20 , а вона опечатала флакон і зробила запис в журналі забору крові, згідно інструкції. Після чого вона помістила зразок крові відібраний у обвинуваченого ОСОБА_8 до холодильника. Вранці вона здала зміну і у неї були вихідні, згідно процедури відібрані зразки направляються для проведення відповідного дослідження до Кіровоградського облбюро СМЕ.

Як вбачається з акту судово-медичного дослідження (обстеження) у відділення судово-медичної токсикології з канцелярії бюро доставлено один флакон з місткістю 15 см3, закритий гумовою пробкою та металевим ковпачком. Горловина флакона обгорнута папером з відбитком печатки Петровської ЦРЛ з написом: вр. Карабат 19.05.2018 2:00 №10, обв`язана ниткою. На флаконі приклеєна етикетка з написом «Ан. Проби на алкоголь ОСОБА_29 п. Петрово в Святкова ДТП 19.05.18 Забор: 19.05.18 2:00 Д-з: ЗЧМТ. Політравма.».

Враховуючи те, що свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_20 дійсно підтвердили, що в приміщенні Петровської ЦРЛ відбирався зразок крові у обвинуваченого ОСОБА_8 та після його відбирання він був належним чином опечатаний, а також те, що зразок крові направлений на дослідження відповідав нормам, був належно збережений та опечатаний, не було порушено цілісності упакування, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисту про визнання неналежним доказом акт судово-медичного дослідження (обстеження) № 1807 від 24.05.2018 року, оскільки в іншому випадку, експерт мав б скласти акт про неналежність наданих біологічних зразків для експертизи.

В той же час, оскільки після відбирання зразка біологічного середовища для лабораторного дослідження у обвинуваченого ОСОБА_8 він був належним чином опечатаний і в такому же вигляді направлений на дослідження, на думку колегії суддів вказане виключає можливу фальсифікацію наданого на дослідження зразка біологічного середовища обвинуваченого ОСОБА_8 .

Не може бути підставою для визнання недопустимим доказом та обставина, що було відібрано один зразок крові, а не два, адже вказаний об`єм крові було достатньо експерту для проведення відповідного дослідження. Крім того, контрольний зразок крові згідно Інструкції зберігається упродовж 90 днів після чого знищується. Враховуючи, що ні обвинувачений ОСОБА_8 ні його захисник не оспорювали упродовж вказаного строку та протягом строку досудового розслідування факт перебування у стані алкогольного сп`яніння і лише в суді першої інстанції почали спростовувати цей факт. З цих підстав є необґрунтовані доводи захисника про призначення повторної імунологічної експертизи крові обвинуваченого

Також, не може бути підставою для неврахування вказаних доказів те, що відбір біологічних зразків згідно з Інструкцією покладається на лікаря, який пройшов відповідне тематичне удосконалення. Адже, вказана інструкція передбачає відбір крові лише під час оформлення матеріалі та складення протоколів згідно КУпАП, а доказами у кримінальному провадження згідно ст.. ст.. 84-86 КПК України є будь-які фактичні дані, які отримані у передбаченому цим кодексом порядку на підставі яких встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Крім того, зразки були відібрані медичною сестрою в присутності лікаря, лікар ОСОБА_21 та медична сестра ОСОБА_20 мають відповідну медичну освіту, достатній стаж роботи для здійснення належного відбору зразків, які відразу опечатали та скріпили своїми підписами.

Колегія суддів звертає увагу, факт перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння на момент ДТП підтверджується не лише єдиним доказом Актом судово-медичного дослідження (обстеження) № 1807 від 24.05.2018 року, а ще й послідовними показаннями потерпілої ОСОБА_16 та свідка ОСОБА_17 , який є неупередженим послідовним, а вказані показання узгоджуються з процесом розвитку подій.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що акту судово-медичного дослідження (обстеження) № 1807 від 24.05.2018 року є належним і допустимим доказом.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до висновку, що істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку або перешкоджали чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок, не встановлено. Також не встановленого упередженого ставлення суду до обвинуваченого ОСОБА_8 під час розгляду справи. Тому, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника з цього приводу є безпідставною.

Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що процесуальні права обвинуваченого та їх реалізація в ході судового розгляду справи були забезпечені та дотримані, і їх істотних порушень, не встановлено.

Твердження захисника обвинуваченого про наявність підстав для відводу складу суду є необґрунтовані, оскільки в суді першої інстанції стороною захисту не заявлявся відвід складу суду, та відсутні будь-які встановлені законом підстави для такого відводу.

Разом з тим, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції, не в повній мірі дотримався загальних засад призначення покарання, які передбачені ст. 65 КК України.

При призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції врахував тяжкість кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином , від якого заподіяно тяжкі наслідки, а саме смерть потерпілого.
Характеризуючи особу обвинуваченого, районний суд взяв до уваги, що ОСОБА_8 за місцем проживання характеризується позитивно.

Обставиною, що пом`якшує покарання є інвалідом та розкаюється у скоєному.

Обставин, що обтяжують покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Проте колегія суддів вважає, що суд першої інстанції недостатньо врахував обставини вчинення злочину, а саме характер порушень вимог ПДР, обвинувачений свідомо сів за кермо транспортного засобу в стані алкогольного сп`яніння, рухався у населеному пункті, що могло спричинити більш тяжкі наслідки, однак він байдуже до цього поставився.
При цьому Верховний Суд неодноразово зазначав у своїх судових рішеннях, що вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК, водієм, який керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, зазвичай виключає застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням.
За таких обставин, навіть позитивна характеристика, факт інвалідності та часткове відшкодування шкоди, - не можуть бути визнані достатніми підставами для застосування до ОСОБА_8 положень ст. 75 КК та звільнення від відбування призначеного покарання.
Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги, що вчинене ОСОБА_8 кримінальне правопорушення належить до суспільно небезпечних злочинів у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, а тому позиція потерпілого у справі щодо покарання, яке винний повинен понести за скоєне, під час вирішення цього питання судом не є вирішальною.
Разом з тим відповідно практики Верховного Суду, згідно з якою розкаяння передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.
У зв`язку з наведеним можна зробити висновок, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.
Однак з матеріалів кримінального провадження убачається, що ОСОБА_8 не визнав усіх обставин кримінального правопорушення, зокрема оскаржував вирок місцевого суду, фактично вину не визнав вину, а ні в скоєнні ДТП, оскільки в суді першої інстанції виклав версію про засліплення його зустрічним засобом, також не визнавав факту керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, формально вказавши на визнання своєї винуватості, що не узгоджується з вищевказаними мотивами стосовно визначення щирого каяття.
Таким чином, висновки суду першої інстанції про необхідність призначення покарання ОСОБА_8 ближче до мінімальної межі є неправильним, оскільки це не сприяє меті покарання - виправленню засудженого і попередженню нових злочинів та є невиправдано м`яким заходом примусу, який не можна вважати справедливим, пропорційним і співрозмірним ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги потерпілих та прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, є такими, що знайшли своє повне підтвердження під час апеляційного розгляду.
Отже, на думку колегії суддів, дане покарання є занадто м`яким для виправлення та перевиховування обвинуваченого, оскільки судом першої інстанції неналежно та не в повній мірі враховано особу ОСОБА_8 , який становить підвищену суспільну небезпеку, оскільки обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, від якого настали тяжкі наслідки, вину визнав не повністю, не розкаявся, матеріальну шкоду відшкодував у мінімальному розмірі перед закінчення судового розгляду.

При призначенні нового покарання обвинуваченому, колегія суддів відповідно до статей 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його особу та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286КК України, яке відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

Беручи до уваги вищевикладене в сукупності, а також обставини справи, вік, особу та стан здоров`я обвинуваченого, врахувавши обставини справи, тяжкість вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, те що ОСОБА_8 є особою з інвалідністю 2 групи, потребує хірургічного втручання, вперши притягується до кримінальн6ої відповідальності та відношення обвинуваченого до вчиненого, колегія суддів дійшла до переконливого висновку, що за спрямованістю поведінки, ОСОБА_8 , як особи, представляє суспільну небезпеку для оточуючих.

Тому, колегія суддів вважає за необхідне апеляцію прокурора задовольнити частково, вирок суду в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 скасувати, оскільки доводи прокурора та потерпілих є частково обґрунтованими та підлягають задоволенню і ухвалити новий вирок, призначивши обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті закону.

Також. колегія суддів не може погодитися з розміром стягнутої на користь потерпілих моральної шкоди.

Суд першої інстанції належним чином врахував тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , те що вони перенесли значний душевний біль, пережили емоційний стрес, які спричинили негативні зміни у їх житті та сприйнятті навколишнього світу, оскільки втратили сина, брата та нащадка, а томуним затрачено додаткові зусиль для відновлення попереднього стану.

Проте, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції не врахував вимоги ст. ст. 1167, 1168 ЦК України та вимог п. 3 п. 5, п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4, якою передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно п.2 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Положеннями ч. 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх розумності і справедливості, характер порушення прав потерпілого, глибини фізичних та душевних страждань, а також ступінь вини особи, яка завдала матеріальної та моральної шкоди.

Моральна шкода у кримінальному проваджені може полягати, зокрема, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків, приниженні честі, гідності.

Право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів, є однією з конституційних гарантій кожної фізичної та юридичної особи (ст.ст. 32, 56, 62 Конституції України).

Під час розгляду справи, судом апеляційної інстанції встановлено наявність регламентованого законом юридичного складу, що є підставою для відшкодування моральної шкоди, завданої потерпілим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Також, суд належним чином не врахував те, що моральна шкода, спричинена ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 пов`язана із смертю їхнього єдиного сина, внаслідок ДТП.

За наведених обставин, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приймаючи до уваги, що обвинувачений не працює, утриманців не має колегія суддів вважає, що заявлена в цивільному позові сума відшкодування моральної шкоди - відповідає реальному обсягу страждань та незручностей, а тому розмір моральної шкоди слід стягнути, у сумі 200 000 грн. на кожного потерпілого.

На думку колегії суддів, така сума моральної шкоди відповідає характеру та обсягу перенесених потерпілим фізичних страждань внаслідок смерті їхнього єдиного сина та брата, а також відповідає критеріям розумності та справедливості.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив докази в та не врахував моральні страждання, які спричинені потерпілим внаслідок вчиненого злочину, а тому позовні вимоги потерпілих слід задовольнити, вирок суду першої інстанції в цій частині змінити, а апеляційні скарги прокурора та потерпілих задовольнити частково.

Таке рішення, буде відповідати цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407-409, 413, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та спільну апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , - задовольнити частково.

Вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 16 листопада 2021 року щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання та в частині стягнення моральної шкоди.

ОСОБА_8 визнати винним за ч.2 ст.286 КК України тапризначити покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 03 (три) роки.
Строк відбуття покарання ОСОБА_8 рахувати з приведення вироку до виконання
Стягнути з ОСОБА_8 :
- на користь потерпілої ОСОБА_10 заподіяну моральну шкоду в сумі 200 000 гривень;
- на користь потерпілого ОСОБА_11 заподіяну моральну шкоду в сумі 200 000 гривень;
- на користь потерпілої ОСОБА_12 заподіяну моральну шкоду в сумі 200 000 гривень.
В решті вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 16 листопада 2021 року щодо ОСОБА_8 -залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено в касаційному порядку, безпосередньо до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_8 - в той самий строк з дня вручення копії вироку.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4