Справа № 204/2860/22
Провадження № 1-кс/204/764/22
У Х В А Л А
23 травня 2022 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м.Дніпро скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим в порядку ст.303 КПК України,-
18 травня 2022 року до суду надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим в порядку ст.303 КПК України.
В судовому засіданні заявник не з`явився, від представника надійшла заяви про розгляд скарги за відсутності скаржника та його представника, в якій останній скаргу підтримав та просив її задовольнити в повному обсязі.
Слідчий у судове засідання не з`явився, надавши на адресу суду письмову заяву про розгляд скарги за його відсутності.
У зв`язку з неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів не здійснювалося, що відповідає положенням ч.4 ст.107 КПК України.
Дослідивши подану скаргу, слідчий суддя вважає, що в задоволенні скарги необхідно відмовити, виходячи з наступного.
Статтею 303 КПК України передбачені конкретні види бездіяльності слідчого чи прокурора, конкретні процесуальні рішення цих посадових осіб, а також конкретні слідчі дії, які можуть бути оскаржені до слідчого судді.
В ч. 1ст. 303 КПК України міститься вичерпний перелік рішень,дій чи бездіяльності прокурора та слідчого,які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні. Вказаний перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
Зі змісту оскаржуваної постанови слідчого СВ ВП №6 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 11.02.2022 року вбачається, що постанову слідчий вмотивував тим, що у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_3 є свідком.
Статтею 55 КПК України визначено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого. За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Згідно до ч. 5 статті 55 КПК України у разі наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що ініціатору заяви шкода не завдана, слідчий вмотивованою постановою відмовляє у визнанні особи потерпілим.
Майнова шкода представляє собою майнові та/чи грошові збитки, спричинені юридичній або фізичній особі.
Поняття майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням потерпілому охоплює: 1) заподіяну кримінальним правопорушенням особі пряму, безпосередню шкоду в її майновому та грошовому виразі; 2) не одержані внаслідок скоєння кримінального правопорушення доходи; 3) оцінені в грошовому вигляді витрати на відновлення здоров`я потерпілого, а в разі його смерті на поховання й виплати з підтримання матеріального добробуту і виховання непрацездатних членів сім`ї потерпілого та його неповнолітніх дітей; 4) кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину.
В чинному законодавстві України всі наслідки немайнового характеру позначаються терміном «моральна шкода». Зміст цього поняття розкритий в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», де визначено, що моральна шкода це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ.
Термін «моральна шкода» визначається через поняття страждання, які заподіяні фізичній особі внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації нею своїх звичок і бажань, погіршення відносин з людьми, інші негативні наслідки морального характеру. У свою чергу, «моральний характер» означає «пов`язаний з духовним життям людини». Саме тому в кримінальному провадженні лише потерпілому фізичній особі, а не юридичній особі відшкодовується моральна шкода.
Заподіяння фізичної шкоди тісно пов`язане з настанням в подальшому моральних страждань, отже, і моральної шкоди. У цьому випадку ці види шкоди у кримінальному провадженні важко розглядати окремо, оскільки вони доповнюють одне одного.
Фізична шкода визначається через сукупність змін, що об`єктивно сталися внаслідок вчинення кримінального правопорушення в стані людини як фізичної істоти.
До складових фізичної шкоди належать: а) тілесні ушкодження, б) розлад здоров`я, в) фізичні страждання.
При визначенні шкоди як підстави для визнання особи потерпілим необхідно виходити із того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням. Лише в такому випадку особа визнається потерпілою.
Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК, полягає у носінні, зберіганні, придбанні, виготовленні, ремонті, передачі чи збуті вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, а злочину, передбаченого ч. 2 цієї статті, - у носінні, виготовленні, ремонті або збуті кинджалів, фінських ножів, кастетів чи іншої холодної зброї без зазначеного дозволу.
Злочин є закінченим, якщо виготовлений предмет може бути використаний як зброя, боєприпаси, вибухові речовини або вибуховий пристрій незалежно від незавершеності тих чи інших частин або оздоблювальних (оброблювальних) робіт.
Отже, кримінальним законодавством, не передбачено наявності потерпілого у складі злочину передбаченого ст. 263 КК України, так як злочин закінченим, якщо виготовлений предмет може бути використаний як зброя, боєприпаси, вибухові речовини або вибуховий пристрій незалежно від незавершеності тих чи інших частин або оздоблювальних (оброблюваних) робіт. Це положення стосується і переробки вогнепальної зброї.
Крім того,в судовому засіданні встановлено,що на час прийняття оскаржуваної постанови в розпорядженні слідчого були відсутні докази,які б могли свідчити про наявність очевидних та достатніх підстав вважати,що заявнику завдана моральна,фізична або майнова шкода,у зв`язку з чим слідчий суддя приходить до переконання, що слідчий, виносячи оскаржувану постанову,діяв в межах своїх повноважень,правильно послався на норми ст.55КПК України,та належним чином вмотивував постанову,відмовляючи у визнанні потерпілим ОСОБА_3 , у зв`язку з чим слідчий суддя приходить до переконання, що підстави для скасування постанови СВ ВП №6 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 відсутні, а тому у задоволенні скарги про скасування постанови про відмову у визнанні потерплим необхідно відмовити.
На підставі викладеного, ст.ст. 303, 306, 307, 309, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя,-
В задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим в порядку ст.303 КПК України відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1