Справа №:755/5826/22
Провадження №: 1-кс/755/1184/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" липня 2022 р. м. Київ Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, у рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001675 від 01.07.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_4 ,

заявника ОСОБА_5 ,

власника майна ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, у рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001675 від 01.07.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що СВ Дніпровського УП ГУНП у місті Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001675 від 01.07.2022 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в невстановлений період часу, але не пізніше 30.06.2022 року, невстановлена особа, перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , незаконно заволоділа транспортним засобом, а саме автомобілем марки Hummer H2, номер кузова НОМЕР_1 , сірого кольору, 2008 року випуску.

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 26.02.2011 року згідно Довідки-рахунку № НОМЕР_2 , придбав автомобіль марки Hummer H2, номер кузова НОМЕР_1 , сірого кольору, 2008 року випуску. В подальшому, вказаному автомобілю було присвоєно тимчасовий реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Так, 19.11.2021 року без відома власника ОСОБА_5 вказаний автомобіль було перереєстровано в Територіальному сервісному центрі №8044, який розташований за адресою АДРЕСА_2 на нового власника за договором купівлі-продажу від 27.10.2021 року, відповідно до якого новим власником став ОСОБА_8 , що зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 . Так, даному автомобілю присвоєно реєстраційний знак НОМЕР_4 .

Відразу після цього, 05.12.2021 року вказаний автомобіль було перереєстровано в ІНФОРМАЦІЯ_1 на нового власника за договором купівлі-продажу від 05.12.2021 року, відповідно до якого новим власником став ОСОБА_6 , що зареєстрований за адресою АДРЕСА_4 . Так, даному автомобілю присвоєно реєстраційний знак НОМЕР_5 .

У ході допиту в якості свідка оперуповноваженого УКР ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 останній повідомив, що в ході виконання завдань з встановлення місцязнаходження автомобіля Hummer H2, номер кузова НОМЕР_1 , сірого кольору, 2008 року випуску, ним було здійснено виїзд за адресою АДРЕСА_4 .

Перебуваючи поблизу вказаного домоволодіння, ОСОБА_9 випадково помітив, що в гаражному приміщенні, який розташований праворуч від самого будинку АДРЕСА_4 знаходиться автомобіль Hummer H2, сірого кольору, з реєстраційним номером НОМЕР_5 .

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 власником автомобіля марки Hummer H2, номер кузова НОМЕР_7 НОМЕР_8 , сірого кольору, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 являється ОСОБА_6 .

Під час досудового розслідування автомобіль марки Hummer H2, номер кузова НОМЕР_1 , сірого кольору, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 відповідно до постанови слідчого визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Прокурор у клопотанні зазначає, що в ході досудового розслідування встановлено, що автомобіль марки Hummer H2, номер кузова НОМЕР_1 , сірого кольору, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 у відповідності до ст. 98 КПК України є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, так як являється предметом вчинення кримінального правопорушення. Дізнавшись про те, що автомобіль марки Hummer H2, номер кузова НОМЕР_1 , сірого кольору, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 є предметом вчинення злочину, ОСОБА_6 зможе вчинити дії повязані з відчуженням вказаного автомобіля.

Таким чином, існує необхідність накладення арешту на автомобіль марки Hummer H2, номер кузова НОМЕР_1 , сірого кольору, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 .

У судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання, просив задовольнити з викладених у ньому підстав.

Заявник ОСОБА_5 у судовому засіданні клопотання прокурора підтримав. Зазначив, що у 2011 році він по довіреності придбав спірний автомобіль, що підтверджується довідкою-рахунком, однак на облік транспортних засобів його не ставив, бо на той час ще не знав, що з ним робити і це була інвестиція коштів у майно. З 2011 року автомобіль на транзитних номерах знаходився на паркові за адресою: АДРЕСА_1 . Орендну плату за паркомісце сплачував його помічник. Останній раз він бачив автомобіль влітку минулого 2021 року, а у червні 2022 року виявив його зникнення з автостоянки. Повідомив, що він знав про те, що під час купівлі авто потрібно було зареєструвати транспорнтний засіб на себе та про штраф, який передбачений законодавством, за невчинення реєстраційної дії щодо транспортного засобу. Просив клопотання прокурора задовольнити. У судовому засіданні власник майна ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_7 заперечували проти задоволення клопотання, так як воно є безпідставне, оскільки жодних належних доказів про те, що ОСОБА_5 був чи є власником спірного автомобіля немає. Зазначили, що ОСОБА_6 є добросовісним набувачем автомобіля і під час реєстрації транспортного засобу у 2021 році у сервісному центрі МВС України не виникало ніяких питань з приводу права власності попереднього власника на автомобіль. Просили у задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Вивчивши та дослідивши матеріали клопотання, долучені до нього копії документів, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання з огляду на таке.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, у порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, зокрема з метою забезпечення: збереження речових доказів.

За положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 84 КПК України речові докази є одним із процесуальних джерел доказів.

Частина 1 ст. 98 КПК України регламентує, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Прокурором у клопотанні про накладення арешту на майно зазначено, що метою застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна - є збереження речових доказів.

Однак, прокурором не доведено існування правових підстав для накладення арешту на майно, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, про які лише формально вказано у його клопотанні. Прокурором не надано достатньо доказів, що вищевказане рухоме майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а посилання на те, що вказаний автомобіль є предметом вчинення злочину у кримінальному провадженні, не знаходить свого підтвердження згідно матеріалів, наданих до суду.
Слід звернути увагу, що майно у встановленому порядку хоча і визнане органом досудового розслідування речовим доказом у кримінальному провадженні, однак така постанова на думку суду є формальною, у зв`язку з чим в даному випадку не може ставитися питання про накладення арешту на майно, з метою забезпечення збереження речових доказів, як це дозволяє ч. 10 ст. 170 КПК України.

З огляду на це, у судовому засіданні прокурор не довів існування ризику зникнення або втрати вказаного майна та настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Суду не надано жодних належних доказів на підтвердження існування права власності у ОСОБА_5 на вказаний автомобіль, натомість у матеріалах клопотання міститься реєстраційна картка транспортного засобу марки Hummer H2, номер кузова НОМЕР_1 , сірого кольору, 2008 року випуску, яка надана Головним сервісним центром МВС України на запит слідчого, з якої не вбачається, що ОСОБА_5 вчиняв будь-які дії, спрямованні на набуття права власності на спірний автомобіль. Крім того, додана до матеріалів клопотання копія довідки-рахунку №544796 від 26.02.2011 року не є тим документом, в розумінні норм діючого законодавства, який підтверджує право власності ОСОБА_5 на спірний автомобіль, а додана копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу засвідчує право власності на спірний автомобіль за ОСОБА_10 .

Отже, у даному кримінальному провадженні відсутні визначені законом правові підстави для накладення арешту на майно, в тому числі і з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки прокурором у клопотанні не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, а за наявних матеріалів дане твердження є передчасним та таким, що ґрунтується на припущеннях.

Відтак, виходячи зі змісту поданого до слідчого судді клопотання про арешт майна, прокурор, в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя вважає, що підстав для задоволення клопотання немає.

Керуючись вимогами ст. ст. 9, 131, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, у рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001675 від 01.07.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України - відмовити.

Ухвала слідчого судді про відмову в арешті майна може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення.

Повний текст ухвали буде проголошено 19 липня 2022 року о 11 годині 00 хвилин.

Слідчий суддя ОСОБА_1