Справа № 466/1111/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/462/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у дистанційному судовому провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові клопотання проумовно-дострокове звільнення засудженого

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, який до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_5

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 11 травня 2022 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 03 жовтня 2019 року ОСОБА_5 засуджено за ч.2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі.
Початок строку відбуття покарання 14 вересня 2018 року.
Кінець строку відбуття покарання 14 вересня 2023 року.
Адміністрація державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» та спостережна комісія Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради звернулись до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. 81 КК України посилаючись на те, що він відбув 2/3 строку призначеного покарання, а саме: станом на 27.01.2022 відбув 3 роки 4 місяці 13 днів, не відбув 1 рік 7 місяців 17 днів, заохочувався 3 (три) рази, встановлений режим відбування покарання порушував 2 (два) рази, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, однак згідно з ч. 14 ст. 134 КВК України вважається таким, що стягнень немає.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 11 травня 2022 року в задоволенні клопотання в.о. начальника установи начальника арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» та голови спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради проумовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 відмовлено.

На ухвалу суду засуджений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу з доповненнями, у якій просить ухвалу скасувати та ухвалити нову, якою задовольнити клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 .
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що ухвала суду першої інстанції несправедлива та необґрунтована, оскільки під час відбування покарання дотримувався режиму у виправній колонії, виконував необхідні роботи по благоустрою, за що тричі отримав заохочення від начальника ЛВК(№30) у формі подяки, а тому довів своє виправлення та підлягає умовно-достроковому звільненню. Також апелянт вказує на те, що визнав вину у судовому засіданні та щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні, що додатково підтверджує його виправлення. Окрім цього засуджений наголошує в апеляційній скарзі на тому, що той факт, що його вже неодноразово умовно-достроково звільняли від відбування покарання, не може спростовувати його виправлення.
Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_8 щодо доводів апеляційної скарги, думку прокурора про законність ухвали суду, дослідивши матеріали клопотання та особової справи засудженого ОСОБА_5 , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає з таких підстав.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність виправлення засудженого та відсутність передбачених законом підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
За змістом цієї норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є факультативним заходом за наявності передумов суд має право, а не обов`язок застосувати звільнення. При цьому воно можливе лише у випадку доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці та з врахуванням особи засудженого, його поведінки за весь час відбуття покарання, обставин та наслідків вчиненого злочину.
Як вбачається із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26 квітня 2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 відбуває покарання за вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
За час відбування покарання в місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_5 характеризується наступним чином: перебуваючи в УВП (№19) м. Львова з 18.09.2018 допустив два порушення вимог режиму утримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності. Адміністрацією УВП (№19) не заохочувався.
Перебуваючи у державній установі «Катеринівська виправна колонія (№46)» з 21.02.2020 порушень вимог режиму відбування покарання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Адміністрацією установи не заохочувався.
У державну установу «Личаківська виправна колонія (№30)» засуджений ОСОБА_5 прибув 12.03.2020., по прибуттю в установу працевлаштований не був. За час відбування покарання в установі порушень вимог режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Адміністрацією установи три рази заохочувався.
Відмовляючи в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд першої інстанції врахував особу засудженого, його поведінку за весь час відбування покарання, а саме те, що ОСОБА_5 , перебуваючи в місцях позбавлення волі, неодноразово порушував правила режиму утримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності.

Окрім цього, відповідно до довідки №4/223 від 18.01.2022, яка міститься у матеріалах справи, ОСОБА_5 не був працевлаштований під час відбування покарання у Личаківський виправній колонії (№30). Таким чином, засуджений не виконав одну з умов для застосування звільнення відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України сумлінне ставлення до праці.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що засуджений виконував роботи по благоустрою колонії, що додатково підтверджує право на звільнення. Відповідно до ч. 3 ст. 107 КВК України засуджені зобов`язані виконувати необхідні роботи по благоустрою колонії, а тому ця обставина не може свідчити про виправлення особи чи про її сумлінне ставлення до праці, оскільки така є обов`язком засудженого.
Також апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_5 неодноразово судимий та вже раніше звільнявся від відбування покарання умовно-достроково, проте на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний тяжкий злочин. Колегія суддів наголошує, що за своєю природою умовно-дострокове звільнення як кримінально-правовий захід застосовується у випадку, коли покарання виконало свою основну мету відповідно до ст. 50 КК України виправлення особи, а тому подальше його відбування вже не є необхідним.
Суд першої інстанції на підставі усіх об`єктивно з`ясованих обставин та їх оцінки в сукупності дійшов висновку про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 і з таким висновком колегія суддів погоджується.
Апеляційна скарга засудженого не містить правових підстав для скасування судового рішення.
Ухвала суду є законною, обґрунтованою та вмотивованою й підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги ОСОБА_5 немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 11 травня 2022року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4