Провадження № 1-кс/947/9091/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.09.2022 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , представника власника майна адвоката ОСОБА_5 розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000501 від 20.07.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 4 ст. 354 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Як вбачається з клопотання, слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000501, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.07.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 4 ст. 354 КК України, процесуальне керівництво у якому здійснюється Одеською обласною прокуратурою.
Так, у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_8 підозрюється у тому, що він, діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, вчинив організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України на виїзд, з метою особистого збагачення за попередньою змовою групою осіб з громадянином ОСОБА_9 та іншими на теперішній час не встановленими особами, в ході спілкування особисто та засобами мобільного зв`язку повідомив громадянину ОСОБА_10 про спосіб незаконного поправлення ОСОБА_10 через державний кордон України шляхом надання завідомо недостовірного документа шляхом незаконного перетину одного з пунктів пропусків в Одеській області, за умови передачі для ОСОБА_8 та інших невстановлених наразі осіб грошових коштів у сумі 6500 доларів США, який має особисто та через спільників здійснити виготовлення завідомо недостовірного документа, який надав би можливість ОСОБА_10 перетнути державний кордон України в одному з пунктів пропуску, шляхом виконання вказівок та використання наданого ОСОБА_8 документу.
В ході проведення досудового розслідування вказаного кримінального провадження, в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України, було проведено обшук квартирного приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було вилучено мобільний телефон «SAMSUNG» у корпусі чорного кольору, серійний номер НОМЕР_1 , ІМЕІ1: НОМЕР_2 ;ІМЕІ2: НОМЕР_3 , з сім-картою НОМЕР_4 . Вказаний мобільний телефон надав в ході обушку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вилучений мобільний телефон постановою слідчого було визнано речовим доказом, оскільки на думку слідчого є достатньо підстав вважати, що він містить у собі відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та міг використовуватися як засіб вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, в органу досудового розслідування виникла необхідність звернутись до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на вказаний мобільний телефон.
Слідчий у судовому засіданні вимоги клопотання підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити посилаючись на те, що вказаний мобільний телефон може містити у собі інформацію, яка може бути використана в рамках кримінального провадження, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Представник власника майна у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні клопотання слідчого та повернути мобільний телефон власнику, з огляду на те, що він не являється речовим доказом у кримінальному провадженні та не містить у собі інформацію, яка може викривати будь-які кримінально-протиправні дії. Також звернула увагу слідчого судді на те, що власник майна ОСОБА_4 не має жодного відношення до кримінального провадження, йому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення не повідомлялося, він добровільно видав мобільний телефон слідчому під час обшуку, оскільки слідчий вважав за необхідне його вилучити. Крім цього зазначила, що вказаний мобільний телефон слідчим було оглянуто, відповідно до протоколу огляду та слідчим не доведено об`єктивними доводами, що мобільний телефон має відношення до кримінального провадження, а тому вона не вбачає підстав для накладення арешту.
Власник майна у судовому засіданні підтримав думку свого представника та просив повернути йому вилучений у нього під час обшуку мобільний телефон, оскільки він не містить у собі жодної інформації, яка може бути використана у кримінальному провадженні як доказ вчинення кримінального правопорушення. Також зазначив, що вилучений мобільний телефон використовує його малолітній син для ігор, а тому у телефоні явно не може бути будь-якої інформації про вчинення кримінального правопорушення.
Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, приймаючи до уваги думку учасників процесу, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно положень ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Як вбачається з клопотання, слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000501, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.07.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 4 ст. 354 КК України, процесуальне керівництво у якому здійснюється Одеською обласною прокуратурою.
Так, сторона обвинувачення у клопотанні зазначає, що в рамках вказаного кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України13.09.2022 року було проведено обшук квартирного приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було вилучено мобільний телефон «SAMSUNG» у корпусі чорного кольору, серійний номер НОМЕР_1 , ІМЕІ1: НОМЕР_2 ;ІМЕІ2: НОМЕР_3 , з сім-картою НОМЕР_4 . Вказаний мобільний телефон надав в ході обушку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 14.09.2022 року було надано дозвіл на проведення вказаного обшуку.
В органу досудового розслідування виникла необхідність звернутись до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на вказаний мобільний телефон, оскільки встановлено достатньо підстав вважати, що він містить у собі відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та міг використовуватися як засіб вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У клопотанні слідчого зазначено, що арешт майна необхідний з метою огляду та зняття відповідної інформації, яка стосується вказаного кримінального провадження та має суттєве значення для проведення повного, всебічного досудового розслідування кримінального правопорушення, а без накладення арешту унеможливлює виявлення та огляд інформації, яка міститься на вилученому мобільному телефоні.

До клопотання про арешт майна долучено протокол огляду вилученого мобільного телефону, в якому зазначено, що в ході його огляду було встановлено, що він містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та згідно ст. 98 КПК України мають значення речових доказів по кримінальному провадженню.

Проте, слідчому судді із вказаного протоколу не зрозуміло які саме відомості містить у собі мобільний телефон, а слідчий у судовому засіданні також не зміг пояснити відповідно до чого вилучений мобільний телефон відповідає критеріям речових доказів.

До клопотання також долучена постанова про визнання та приєднання предметів як речових доказів, відповідно до якої вилучений мобільний телефон визнано речовим доказом в рамках кримінального провадження.

Проте з вказаної постанови не вбачається відповідно до яких відомомстей мобільний телефон визнано речовим доказом.

Також, слід звернути увагу на те, що у кримінальному провадженні ОСОБА_4 у якого було вилучено майно про підозру не повідомлено та взагалі не зазначено яке він має відношення до кримінального провадження.

Отже, зі змісту клопотання про арешт майна та долучених до нього в якості додатків документів слідчим суддею не вбачається, яке відношення власник вилученого майна має до кримінального провадження в рамках якого сторона обвинувачення звертається з клопотанням про арешт майна.

Стороною обвинувачення не зазначено та необґрунтовано, що вилучене в ході проведення обшуку майно відповідає хоча б одному із вищевказаних критеріїв, відсутнє також обґрунтування необхідності накладення арешту на зазначене майно, що позбавляє можливості перевірити відповідність вилученого майна категорії речових доказів. Сторона обвинувачення в клопотанні лише формально посилається на норми кримінального процесуального законодавства.

На підставі викладеного, враховуючи необґрунтованість клопотання сторони обвинувачення, оскільки в клопотанні відсутнє належне обґрунтування необхідності накладення арешту на майно, а також стороною обвинувачення не доведено, що потреби досудового розслідування в конкретному вищевказаному кримінальному провадженні на теперішній час виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб, про який йдеться в клопотанні, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання сторони обвинувачення задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000501 від 20.07.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 4 ст. 354 КК України відмовити.

Мобільний телефон «SAMSUNG» у корпусі чорного кольору, серійний номер НОМЕР_1 , ІМЕІ1: НОМЕР_2 ; ІМЕІ2: НОМЕР_3 , з сім-картою НОМЕР_4 , який 13.09.2022 року було тимчасово вилучено під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 -повернути особі, у якої він був вилучений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її отримання до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1