Копія Справа №678/852/22
Провадження №1-кс-678-352/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2022 року смт.Летичів

Слідчий суддя Летичівського районного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в смт.Летичів матеріали за скаргою представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб СПД №1 ВП №3 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області щодо невнесення відомостей до ЄРДР,

встановив:

11.08.2022 року на розгляд слідчого судді Летичівського районного суду Хмельницької області надійшла скарга представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 від 09.08.2022 року на бездіяльність уповноважених осіб СПД №1 ВП №3 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області щодо невнесення відомостей до ЄРДР, в якій представник скаржника посилається на те, що ОСОБА_4 08.06.2022 року звернулась до СПД №1 ВП №3 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області, що знаходиться у м.Деражня, пл.Привокзальна, 6, Хмельницької області, із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.1261 КК України (домашнє насильство), яка того ж дня 08.06.2022 року отримана СПД №1 ВП №3 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області. Однак на підставі цього повідомлення (заяви) про кримінальне правопорушення відомості до ЄРДР не внесено. З огляду на це, на думку ОСОБА_4 та її представника-адвоката ОСОБА_5 , які подали скаргу, уповноваженими особами СПД №1 ВП №3 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області допущено бездіяльність та не виконані вимоги ст.214 КПК України.

У судовому засіданні прокурор заперечує щодо задоволення поданої скарги, вважає її необґрунтованою, та зазначає, що в даному випадку мають місце цивільно-правові відносини.

Представник скаржника ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, подав до суду письмову заяву від 22.08.2022 року про проведення розгляду даної скарги за відсутності його та ОСОБА_4 .

Представник СПД №1 ВП №3 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області у судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду скарги повідомлялись належними чином, у відповідності до ч.3 ст.306 КПК України це не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши думку та пояснення прокурора, дослідивши матеріали скарги, та надані матеріали перевірки за зверненням ОСОБА_4 приходжу до висновку, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відомості, які підлягають внесенню до ЄРДР та їх перелік визначені ч.5 ст.214 КПК України, відповідно до положень якої до ЄРДР підлягають внесенню, серед інших відомостей, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела.

Аналогічні за змістом норми містяться у п.2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора України №298 від 30.06.2020 року, згідно з яким відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п.4 ч.5 ст.214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до висновку,що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі №818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Аналіз змісту положень ст.214 КПК України свідчить про обов`язковість вчинення дій лише щодо прийняття та реєстрації заяви, як це передбачено у частині четвертій вказаній статті, і відмова у вчиненні таких дій не допускається.

При цьому зміст частини першої зазначеної статті не передбачає імперативного обов`язку слідчого чи прокурора вносити до ЄРДР всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема ті, що не містять у собі відомостей про склад кримінального правопорушення, передбаченого діючим Кримінальним кодексом України.

Предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Вказане слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Отже, вирішальним чинником для внесення до ЄРДР відомостей за заявою є саме наявність у цій заяві обставин, що свідчать про кримінальне правопорушення, а не вказана автором назва поданого документу.

Згідно з ч.2 ст.8 та ч.5 ст.9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Такі приписи процесуального закону узгоджуються із ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», якою зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Розглядаючи скаргу, слідчий суддя враховує практику Європейського суду з прав людини, висновки якого з цього приводу відображені, зокрема, в рішенні по справі «Іванов проти України» (Ivanov v. Ukraine), №15007/02, пп.74-75, рішення від 07.12.2006 року), відповідно до якого сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. theUnitedKingdom) від 28.05.1985 року, п.57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням.

Одним із таких обмежень є неможливість ініціювання кримінального провадження шляхом внесення відомостей до ЄРДР без належних на те підстав.

У п.29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява №70767/01) від 06.09.2005 року, суд висловив позицію, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21.09.1999 року, заява №37437/97).

За положеннями ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно із ст.7 КПК України, в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Крім того, основним елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень.

З матеріалів скарги та наданих матеріалів перевірки за заявою ОСОБА_4 встановлено, що у заяві про вчинення кримінального правопорушення, з якою вона звернулась до органу досудового розслідування 08.06.2022 року, вважає кримінально караною поведінку ОСОБА_6 , який, на її думку, який є її колишнім цивільним чоловіком в лютому місяці 2020 року забрав їхню спільну неповнолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та по теперішній час не дає їй бачитись з ним та не віддає його.

За вказаним фактом СПД №1 ВП №3 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області було проведено перевірку за заявою ОСОБА_4 від 08.06.2022 року зареєстрованого в ЄО №1281.

Зі змісту заяви ОСОБА_4 про вчинення кримінального правопорушення слідує, що вона вбачає кримінально карану поведінку у діях колишнього цивільного чоловіка ОСОБА_6 , який за її позицією забороняє їй бачитися із дитиною.

Як вбачається із матеріалів перевірки, начальником СПД №1 ВП №3 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області підполковником поліції ОСОБА_8 листом вих.№1443 від 09.06.2022 року, було надано відповідь заявниці ОСОБА_4 , в якій зазначено, що її заява розглянута в ході розгляду якої було встановлено, що в діях ОСОБА_6 відсутні ознаки кримінального та адміністративного правопорушення. В ході проведення перевірки встановлено, що відповідно до рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 15.04.2022 року зазначено, що дитина має проживати із «матірю ОСОБА_4 », тому Вам необхідно звернутися до Державної виконавчої служби, для виконання рішення суду.

В обґрунтування задоволення вимог скарги, ОСОБА_4 та її представник-адвокат ОСОБА_5 не надають жодного, належного, достовірного та допустимого доказу того, що в даному випадку мають місце ознаки вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.1261 КК України (домашнє насильство).

Крім того, заявниця ОСОБА_4 подала заяву про кримінальне правопорушення та іншу подію про що було складено протокол, 08.06.2022 року, але в самій заяві зазначає, що подія мала місце ще в лютому місяці 2020 року, тобто понад два роки назад.

В матеріалах перевірки міститься рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 15.04.2022 року, відповідно до якого позовні вимоги ОСОБА_9 було задоволено, та визначено місце проживання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з його матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою АДРЕСА_1 . Вказане рішення 27.05.2022 року набрало законної сили. Також відповідно до рішення судом встановлено, що батьками дитини являються ОСОБА_6 та ОСОБА_4 . Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Деражнянської міської ради від 20.08.2021 року №02.02-08/1259 останній вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_7 з його матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Як встановлено судом малолітній ОСОБА_7 після припинення фактичних шлюбних відносин між батьками, залишився проживати спільно із батьком - відповідачем ОСОБА_7 . Як вбачається із матеріалів справи, зокрема абзацу 10 Висновку органу опіки та піклування від 10.08.2021 року батько дитини ОСОБА_10 не працює, проживає за рахунок домашнього господарства (бджільництва). Відомості про доходи ОСОБА_11 матеріали справи не містять. Проживає у власному будинку разом із повнолітнім сином ОСОБА_7 та малолітнім ОСОБА_7 . Згідно акту обстеження, проведеного службою у справах дітей від 09.08.2021 року, спільно із інспектором СЮП ХРУП та старостою Яблунівського старостинського округу, умови проживання в будинку задовільні, відповідають санітарним вимогам, для дитини створено належні умови проживання. Відомостей, які б негативно характеризували останнього за місцем проживання матеріали справи не містять.

Тобто в даному випадку вбачаються цивільно-правові відносини щодо виконання вищевказаного рішення суду відповідними працівниками Державної виконавчої служби.

Відповідно до положень ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені в суді у порядку, встановленому законом.

Згідно із ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (ч.2 ст.159 СК України).

Скаржниця ОСОБА_4 у поданій нею заяві від 08.06.2022 року зазначає виключно власні доводи, міркування та припущення щодо вчинення кримінального правопорушення, оскільки злочинність таких дій не підтверджується достатніми об`єктивними даними, обґрунтованими та допустимими доказами.

Вимоги ОСОБА_4 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною мають вирішуватися у цивільно-правовому порядку.

Скарга представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 не містить інформації, яка б вказувала на наявність обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Доводи, ОСОБА_4 , про допущення бездіяльності та невиконання вимог ч.1 ст.214 КПК України після отримання її заяви про вчинення кримінального правопорушення, не знайшли свого підтвердження.

За таких обставин, підстав для задоволення скарги та процесуального реагування слідчим суддею, немає.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст.306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

постановив:

У задоволенні скарги представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб СПД №1 ВП №3 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області щодо невнесення відомостей до ЄРДР, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Летичівського районного суду

Хмельницької області підпис ОСОБА_1

Слідчий суддя Летичівського районного суду

Хмельницької області ОСОБА_1