Справа № 309/1227/22
Провадження № 1-кс/309/219/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2022 року м. Хуст

Слідчий суддя Хустського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 сторін кримінального провадження прокурора Хустської окружної прокуратури ОСОБА_3 підозрюваного ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 розглянувши клопотання слідчого СВ Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_6 , за погодженням прокурора Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_7 про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у кримінальному провадженні № 0000272 від 23 березня 2022 р. щодо кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст. 296, ч.2. ст342 КК України відносно підозрюваного ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає в АДРЕСА_1

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_6 , за погодженням прокурора Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_7 звернувся в суд з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає в АДРЕСА_1 .

Клопотання обґрунтовано тим, що 23 березня 2022 року, близько 08 години 15 хвилин ОСОБА_4 знаходячись у громадському місці на вході до приміщення Мукачівської міської ради, розташованого у м. Мукачево, площа О. Духновича 2, будучи працівником ТОВ ОП «ФОРТ», яке відповідно до договору про надання послуг охорони № 40 від 18.01.2022, укладеного між товариством та Виконавчим комітетом Мукачівської міськради, надавало комітету послуги з охорони будівлі міськради, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, їх наслідки та бажаючи їх настання, керуючись мотивом явної неповаги до суспільства, за попередньою змовою групою осіб, грубо порушив громадський порядок за наступних обставин.

Так, цього дня було заплановано засідання сесії міської ради, про що достовірно знав ОСОБА_4 . Під час здійснення функцій з охорони приміщення ОСОБА_4 отримав незаконну вказівку від свого керівника, ОСОБА_8 , окрім виконання договірних обов`язків щодо охорони зазначеної будівлі, не допускати до участі в роботі сесії депутатів Мукачівської міської ради а саме ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 шляхом фізичного блокування входу у будівлю, яку ОСОБА_8 надав з метою самоствердитись за рахунок перешкоджання діяльності окремих депутатів Мукачівської міської ради, які на виконання свого обов`язку, передбаченого ч. 3 ст. 20 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», прибули на прохідну міськради для участі у пленарному засіданні ради.

З цією метою, ОСОБА_8 , особисто зайняв місце перед охоронною рамкою металошукача, та здійснюючи перевірку документів осіб, що прибували до будівлі міської ради, на власний розсуд почав визначати кого із депутатів впускати на засідання сесії, а кого ні, а ОСОБА_4 разом із іншими працівниками ТОВ ОП «ФОРТ» забезпечував фізичне блокування проходу осіб, яких ОСОБА_8 , вирішив не допустити. Внаслідок вказаних дій, між ОСОБА_8 , ОСОБА_4 та іншими працівниками ТОВ ОП «ФОРТ» з одного боку та окремими депутатами Мукачівської міської ради з іншого боку виник словесний конфлікт, що сталою причиною звернення депутатів до працівників правоохоронних органів.

Після втручання працівників правоохоронних органів, що намагалися роз`яснити ОСОБА_8 , ОСОБА_4 та іншими працівниками ТОВ ОП «ФОРТ» незаконність їхніх дій в частині не допуску окремих депутатів міської ради до участі в сесії, ОСОБА_4 діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх, ОСОБА_8 та інших працівників ТОВ ОП «ФОРТ» дій, їх наслідки та бажаючи їх настання, діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_8 та працівниками ТОВ ОП «ФОРТ» ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , а також те, що вчинювані ними дії відбуваються у громадському місці та у присутності сторонніх осіб, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, виражаючи явну неповагу до загальноприйнятих норм моралі та законодавства щодо порядку функціонування місцевих рад, на законні вимоги працівників поліції не реагував, чинив фізичний опір, зокрема відштовхував, чіплявся за формений одяг поліцейських.

Вказаними діями ОСОБА_4 , який діяв у групі та за попередньою змовою із ОСОБА_8 та іншими працівниками ТОВ ОП «ФОРТ», спричинено тимчасове порушення нормальної роботи сесії Мукачівської міської ради та унеможливлено реалізацію повноважень окремих депутатів цієї ради.

Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковано як кримінальне правопорушення (злочин) передбачене ч.3 ст. 296 КК України - хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинені групою осіб, пов`язані з опором представникові влади.

23.03.2022, о 08 годині 35 хвилин ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

24.03.2022, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Мукачево, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, на утриманні має одну малолітню дитину ОСОБА_31 , 2021 року народження, охоронця ТОВ ОП «ФОРТ», раніше не судимого, повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.296 КК України.

Підозрюваний ОСОБА_4 вчинив не тяжкий злочини, за який в передбачена кримінальна відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк від двох до п`яти років.

Вина ОСОБА_4 повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами: показаннями потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та їх протоколами впізнання по фотознімка, відеофіксацією, та свідками.

Відповідно до ст. 176 КПК України до підозрюваних осіб можна застосувати один з таких видів запобіжних заходів з метою сприяння не ухиленню підозрюваного від слідства та суду та не вчиненню ним інших кримінальних правопорушень, а саме: особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_4 , вчинив не тяжкий злочин, обрати відносно останнього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання є недоцільно та неефективно.

Запобіжний захід у вигляді особистої поруки передбачає собою перебування підозрюваного під виховним впливом людей, близьких по роботі, місцю проживання або пов`язаних між ними родинними зв`язками. В ході проведення досудового розслідування осіб, які б поручились за виконанням підозрюваною ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків, які викликають довіру суду не встановлено, що унеможливлює обрання відносно останнього запобіжного заходу у вигляді особистої поруки. Окрім того, при обранні вказаного заходу може впливати на свідків, потерпілих.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.296 КК України санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від двох до п`яти років та відноситься до групи не тяжкого злочину, а також враховуючи те, що, його неконтрольоване пересування може призвести до переховування від органів досудового розслідування, так як ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочині не визнає, може вчинити інше кримінальне правопорушення, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Ураховуючи викладене, до підозрюваного ОСОБА_4 слід застосувати міру запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявлене клопотання підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити з підстав вказаних у мотивувальній частині. Зокрема ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 296 КК України, і може спробувати повторити його вчинення чи продовжити вчинення в іншій формі. Підозрюваний може ухилятися від слідства та суду, покинути Україну, впливати на свідків у очевидців, інших учасників процесу. Також просить врахувати, що дане правопорушення вчинено в умовах воєнного стану та набуло суспільного розголосу. А отже на думку прокурора застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти виникненню ризиків.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання. Суду ствердив, що подане клопотання є необґрунтованим, а ризики зазначені в клопотанні не підтверджені належними та достатніми доказами. Введення воєнного стану в України унеможливлює виїзд підозрюваного за кордон, у зв`язку з чим захисник вважає, що достатнім видом запобіжного заходу, відносно підозрюваного ОСОБА_4 буде особисте зобов`язання.

В судовому засіданні ОСОБА_4 заперечив проти обрання йому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та підтримав свого захисника з цього приводу.

За таких обставин, слідчий суддя, заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши надані ними матеріали та проаналізувавши в системному зв`язку усі наявні на час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, відомості, які мають пряме та опосередковане значення при вирішенні питання застосування заходу забезпечення кримінального провадження, приходить до наступного.

Одним із видів запобіжних заходів у кримінальному провадженні відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 176 КПК України є домашній арешт.

Зі змісту ст.181 КПК України вбачається, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.

Вирішуючи питання доцільності обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд враховує як вимоги національного законодавства, так і вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Також враховує правову позицією, викладену у рішенні ЄСПЛ від 10.02.2012 року у справі «Харченко проти України», в якому вказано, що практика обрання запобіжного заходу без конкретного юридичного підґрунтя є несумісною з принципом юридичної визначеності та принципом захисту від свавілля, які червоною ниткою проходять через Конвенцію і принцип верховенства права ( рішення у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine), №17283/02, п. 50, від 06.11.2008 р.).

Органами досудового розслідування підозрюваний підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ст. 296 ч.3 КК України за вище наведених обставин.

За вказаним фактом, відомості по матеріалах було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочате розслідування провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам.

Згідно норм ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини визначені п. 1 - п. 3 частини 1 даної статті та згідно з положеннями ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, оцінити дані, що характеризують особу підозрюваного та визначені у п. 1- п. 11 частини 1 вказаної статті.

Слідчим суддею, на час порушеного у клопотанні питання, про підозрюваного встановлено такі відомості: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , працюючий в ТОВ ОП « Форт», раніше не судимий, одружений, має на утриманні одну малолітню дитину.

Як убачається з матеріалів клопотання необхідність його застосування слідчий обґрунтовує тим, що підозрюваний об`єктивно підозрюється, у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, а його вина підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, у зв`язку з чим останній будучи обізнаним з мірою покарання за вчинене діяння, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого, знищити, совати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Частинами 3 та 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі при визначенні запобіжного заходу (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Тож, слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

За таких умов, слідчий суддя дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що наявні у провадженні докази, передбачені параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (показання потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 ) свідчать про обґрунтованість підозри підозрюваного, оскільки надані докази об`єктивно зв`язують його з ним, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити дані правопорушення.

Слідчий суддя вважає, що матеріали клопотання доводять існування ризиків передбачених п.1 та п.3 ч.1 ст. 177 КПК України. В свою чергу, у судовому засіданні, стороною захисту, у супереч положень ч. 5 ст. 132 КПК України, не було надано суду допустимих доказів, які б свідчили про відсутність таикх ризиків, у звязку з чим, слідчий суддя вважає доведеною наявність встановлених стороною обвинувачення ризиків у даному провадженні, оскільки вони належним чином умотивовані слідчим, прокурором та підтверджуються наявними матеріалами.

Однак, слідчий суддя не сприймає, як переконливі та такі, що заслуговують на увагу, доводи сторони обвинувачення в частині аргументації неможливості запобігання ризику/ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки це належним чином не вмотивовано. Саме по собі посилання у клопотанні на те, що обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання є недоцільним та неефективним, не може вважатися належним обґрунтуванням.

За таких умов, слідчий суддя приходить до переконливого висновку, що клопотання не містить чіткого обґрунтування неможливості запобігання ризику/ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, у зв`язку з чим вважає, що на даному етапі, потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи (домашній арешт ), про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Згідно з ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

За таких обставин слідчий суддя, враховуючи особу обвинуваченого, його соціальні зв`язки, а також той факт, що стороною обвинувачення було доведено наявність ризиків, визначеного ст. 177 КПК України, та безумовної недоведеності факту того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеному під час розгляду клопотання ризиків, вважає за необхідне у задоволенні клопотання про обрання заходу забезпечення кримінального провадження у виді домашнього арешту відмовити та обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням обов`язків визначених ч. 5 ст. 194 КПК України, які будуть пропорційними, помірними, та таким, що не становитимуть надмірний тягар для підозрюваного, тобто не суперечитимуть п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, та правоввій позиції ЄСПЛ, що викладена у рішеннях «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) та «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16 жовтня 2008 р.) терміном на 2 місяці, оскільки саме даний запобіжний захід дасть змогу уникнути встановленим судом ризикам та забезпечити виконання ним покладених процесуальних обов`язків.

Керуючись вимогами ст.ст. 1-2, 7-29, 131, 132, 176-178, 180, 182, 183, 193, 194, 309, 310, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_6 , за погодженням прокурора Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_7 про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у кримінальному провадженні № 0000272 від 23 березня 2022 р. щодо кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст. 296, ч.2. ст342 КК України відносно підозрюваного ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає в АДРЕСА_1 відмовити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає в АДРЕСА_1 запобіжний захід у вигляді особистого зобовязання строком на два місяці з дня винесення даної ухвали тобто до 25 травня 2022 р. з покладанням на нього наступних обов`язків: прибувати до слідчого СВ Мукачівського ВП ГУНП України в Закарпатській області та суду за першою вимогою ; не відлучатися із населеного пункту, в якому проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну місця свого проживання або роботи;

Попередити підозрюваного ОСОБА_4 що в разі невиконання покладених, згідно ухвали слідчого судді, обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Контроль за виконанням обов`язків особистої поруки покласти на слідчого СВ Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_6 , та прокурора Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_32 .

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Копія ухвали про застосування запобіжного заходу вручити підозрюваному негайно після її оголошення та довести до відома виконавців.

Повний текст ухвали виготовлено 30 березня 2022 року

Слідчий суддя

Хустського районного суду: ОСОБА_1