ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2985/22 Справа № 186/347/21 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2022 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача: ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Першотравенська Дніпропетровської області, громадянина України, не працевлаштованого, одруженого, що має на утриманні дитину, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 115 КК України,
ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та застосувати до ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, захисник вказує, що рішення суду є несправедливим, необгрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.
Зазначає, що прокурором не обгрунтовано та не надано доказів існування заявлених ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України, а клопотання містить тільки їх перелік та грунтується на припущеннях.
Одночасно вказує, що сторона обвинувачення надала суду докази, на яких грунтує обвинувачення, зокрема висновки експертів і зібрані дані, які ставлять під сумнів, що ОСОБА_6 взагалі міг зробити таку кількість пострілів з рушниці протягом 10 секунд, як відображено на відеозаписі, при цьому залишено поза увагою постанову про припинення кримінального переслідування його підзахисного в частині його дій по відношенню ОСОБА_7 з підстав визнання дій ОСОБА_6 необхідною обороною.
Вказує, що судом не було надано належну оцінку тому, що у ОСОБА_6 наявні міцні соціальні зв`язки, відсутні судимості. перебуваючи у розшуку, останній добровільно та самостійно з`явився до органу досудового розслідування, частково визнав свою провину та надав вичерпні показання.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотань захисника та обвинуваченого про заміну запобіжного заходу, задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 до 14 листопада 2022 року.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив, що наразі продовжують існувати ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні низки злочинів, у тому числі особливо тяжкого, за який передбачене зокрема суворе покарання у виді довічного позбавлення волі, яке може бути призначене йому у разі доведеності вини. Також зазначає, що не припинив існування і ризик незаконного впливу на свідків, оскільки вони ще не допитані судом.

Одночасно враховано відсутність в обвинуваченого офіційного працевлаштування, а отже і легального джерела доходу, відсутність даних стосовно стану здоров`я ОСОБА_6 , які б свідчили про неможливість застосування до нього попереднього ув`язнення.

Також вказано, що відсутні підстави для застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, оскільки таким чином неможливо забезпечити виконання ним покладених процесуальних обов`язків.

Учасники апеляційного розгляду до суду не з`явилися, про поважні причини неявки не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи та/або особисту участь в апеляційному розгляді не подавали, у зв`язку із чим колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК України розглянути справу без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_6 під вартою цих вимог закону дотримався.

Так, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження виключного запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 прийшов до об`єктивного висновку про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 небезпідставно обвинувачується у вчиненні низки кримінальних правопорушень, серед яких особливо тяжкий злочин, передбачений ч. 2 ст. 115 КК України, за який у разі визнання його винуватим передбачено покарання від 10 до 15 років позбавлення волі, або довічного позбавлення волі, а отже з метою уникнення покарання він може переховуватись від суду, намагатися впливати на свідків та потерпілого.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть спростувати або підтвердити його існування, і підлягає оцінці у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
Аналізуючи фактичні обставини справи, зокрема тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень та покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим, та відомості про особу цього обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку, що ризик переховування останнього від суду існує і є вагомим.
Колегія суддів звертає увагу на відомості про особу ОСОБА_6 , який не має офіційного місця роботи, відсутність переконливих даних стосовно наявності в обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, що могли б стримувати його від реалізації ризиків, встановлених ст. 177 КПК України. Не залишається поза увагою колегії суддів і те, що після вчинення злочину ОСОБА_6 переховувався і був оголошений у розшук.
Що стосується доводів апелянта стосовно можливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, то слід зазначити, що вказаний запобіжний захід, зважаючи на ризики, які продовжують своє існування, та з урахуванням запровадженого на всій території України військового стану, не буде дієвим і достатнім.
З огляду на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і те, що з часу обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 вони продовжують існувати і не зменшилися, суд першої інстанції прийшов до ґрунтовного висновку про необхідність продовження строку дії застосованого до цього обвинуваченого запобіжного заходу.

Колегія суддів оцінює вищевказані обставини як виключно вагомі і такі, що поза розумним сумнівом підтверджують продовження існування встановлених ризиків, а також те, що запобігти їх реалізації можливо тільки шляхом продовження застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а більш м`які запобіжні заходи нездатні забезпечити його належну процесуальну поведінку.
Доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого у своїй сукупності не спростовують зазанчених висновків та є по суті особистими упередженими міркуваннями та оцінками апелянта як особи, зацікавленої у вирішенні порушеного питання на користь підзахисного, та не можуть бути прийняті до уваги у зв`язку з вищенаведеним.

З огляду на викладене, підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2022 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 115 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3