Справа 688/1237/22
№ 1-кп/688/122/22
Вирок
Іменем України
31 травня 2022 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,

зазисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі засідань в м.Шепетівка кримінальне провадження № 0000026 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Теліжинці Ізяславського району Хмельницької області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , військовослужбовця військової служби за контрактом Збройних Сил України, стрільця-зенітника зенітного ракетного відділення 1102 взводу охорони військової частини НОМЕР_1 (окремого зенітного ракетного дивізіону військової частини НОМЕР_2 ), солдата, в силу ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушенння, передбаченого ч. 3 ст. 413 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, після отримання у військовій частини НОМЕР_3 по АДРЕСА_3 згідно Книги видачі зброї та боєприпасів зведеного підрозділу військової частини НОМЕР_3 , для службового користування 5,45 мм автомату АК-74 зав. №1299335, 1981 року випуску (у комплекті із багнет-ножем №335, підсумком, 4 магазинами) та 120 шт. патронів калібру 5,45 мм серії 270-81, у порушення вимог ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 22 розділу II, п. 2 розділу X Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, яка затверджена Наказом Міністра Оборони України №359 від 29 червня 2005 року, діючи в умовах воєнного стану, із злочинною самовпевненістю, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, через несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, 27-28 лютого 2022 року (точні час та місце досудовим розслідування не встановлено), порушуючи правила зберігання зброї та боєприпасів, залишив без догляду в окопі поблизу польового артилерійського складу №2 військової частини НОМЕР_4 поблизу АДРЕСА_4 , ввірену йому для службового користування зброю та боєприпаси, зокрема, 5,45 мм автомат АК-74 зав. № НОМЕР_5 , 1981 року випуску (у комплекті із багнет-ножем №335, підсумком, 4 магазинами) та 120 шт. патронів калібру 5,45 мм серії НОМЕР_6 , внаслідок чого зброя та боєприпаси вибули із його користування та були втрачені.

Після цього, 20 березня 2022 року тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_6 під час перевірки наявності зброї та боєприпасів у підлеглих військовослужбовців за місцем постійної дислокації військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ) виявлено факт нестачі зброї та боєприпасів, які видавалися у службове користування солдату ОСОБА_4 , зокрема, 5,45 мм автомат АК-74 зав. № НОМЕР_5 , 1981 року випуску (у комплекті із багнет-ножем №335, підсумком, 4 магазинами) та 120 шт. патронів калібру 5,45 мм серії НОМЕР_6 , внаслідок чого військовій частині НОМЕР_2 завдано матеріальних збитків на суму 2472,99 гривень.

Таким чином ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 413 КК України - втрата ввірених для службового користування зброї та боєприпасів, внаслідок порушення правил їх зберігання, вчинена в умовах воєнного стану.

26 травня 2022 року прокурор Рівненської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_4 за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 у відповідності до вимог ст.ст. 468, 469, 472 КПК України уклали угоду про визнання винуватості, за умовами якої ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість в інкримінованому йому правопорушенні, передбаченому ч. 3 ст. 413 КК України.

Прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо кваліфікації дій ОСОБА_4 та призначення покарання за ч. 3 ст. 413 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладенням відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язків, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Відповідно до ч. 4 ст. 76 КК України, контроль за поведінкою ОСОБА_4 під час проходження військової служби покласти на командира військової частини, а у разі його звільнення з військової служби на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання.

Сторонами узгоджено, що обставинами, які пом`якшують покарання є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку, відсутні обставини, які обтяжують покарання, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України та щодо умисного невиконання угоди про визнання винуватості.

Прокурор ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні також підтримав угоду про визнання винуватості і просив її затвердити. Підтвердив, що укладення угоди є цілком добровільним, він розуміє права, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Захисник ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні також підтримав угоду про визнання винуватості ОСОБА_4 і просив її затвердити.
Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, захисника, суд дійшов висновку, що угода про визнання винуватості підлягає затвердженню з наступних підстав.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно із ч.ч. 2, 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо, в тому числі кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів (п.1), внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 413 КК України, яке є нетяжким злочином; діями обвинуваченого завдана державі шкода відшкодована; потерпілий у кримінальному провадженні відсутній.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом. Прокурор також розуміє наслідки затвердження даної угоди, визначені ч. 2 ст. 473 КПК України.
Суд переконався, що укладення угоди між прокурором та обвинуваченим є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При вирішенні питання про відповідність угоди вимогам КПК України та закону, суд, враховує, що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам КПК України та закону, правова кваліфікація дій кримінального правопорушення вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб, не встановлено підстав вважати, що укладення угоди не було добровільним, не встановлено очевидної неможливості виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою, а також відсутні фактичні підстави для невизнання винуватості.
Таким чином, у підготовчому судовому засіданні встановлено, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , що виразилось у втраті ввірених для службового користування зброї та боєприпасів, внаслідок порушення правил їх зберігання, вчиненій в умовах воєнного стану, мало місце. Зазначене діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 413 КК України.
При призначенні покарання, суд згідно із вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини справи, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Обвинувачений ОСОБА_4 в силу ст. 89 КК України не судимий, на обліку у лікарів психіатра, нарколога та органі пробації не перебуває, військовослужбовець, за місцем служби характеризується посередньо, неодружений, має на утриманні неповнолітню дитину та постійне місце проживання.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 не встановлено.

Із врахуванням всіх обставин справи та особи обвинуваченого, суд дійшов висновку, що узгоджене сторонами покарання відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи, особі обвинуваченого, є обґрунтованим та відповідає цілям покарання, узгоджені вид і міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінальних покарань, які встановлені Кримінальним кодексом України.
Згідно з ч. 5 ст. 65 КК України, у випадку затвердження вироком угоди про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення ОСОБА_4 узгодженої сторонами міри покарання. Також суд знаходить за необхідне покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України у зв`язку із його звільненням від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.
Запобіжний захід не обирався, підстави для його обрання до набрання вироком законної сили відсутні.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ст.ст. 368-371, 373-376, 474-475 КПК України, суд
ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 26 травня 2022 року між прокурором Рівненської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушенння, передбаченого ч. 3 ст. 413 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.
На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до ч. 4 ст. 76 КК України, контроль за поведінкою ОСОБА_4 під час проходження військової служби покласти на командира військової частини за місцем проходження військової служби, а у разі його звільнення з військової служби на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Хмельницького апеляційного суду через Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя: ОСОБА_1