Справа № 161/6426/21 Провадження №11-кп/802/214/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференцзв`язку),
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 жовтня 2021 року
В С Т А Н О В И В
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцька Волинської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , судимого
- вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 березня 2020 року за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин;
- вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2021 року за ч.2 ст.389, ст.71 КК України до покарання у виді арешту на строк 1 місяць 15 днів, який відбув 17 травня 2021 року,
визнано винним та засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ч.3 ст.187 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців;

- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;

- за ч. 3 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 3 (три) місяці з конфіскацією всього належного йому майна на праві власності.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_7 до відбуття визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 3 (три) місяці з конфіскацією всього належного йому майна на праві власності.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання за попереднім вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2021 року більш суворим за новим вироком, остаточно ОСОБА_7 до відбуття визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 3 (три) місяці з конфіскацією всього належного йому майна на праві власності.

У строк покарання остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховано ОСОБА_7 повністю відбуте покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2021 року відповідно вимог ст.72 КК України.

Запобіжний захід застосований щодо ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередній - тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з 10 лютого 2021 року, тобто з моменту його затримання.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів у сумі 9643 грн. (дев`ять тисяч шістсот сорок три) грн. 55 коп.
Вирішено питання про долю речових доказів.

Згідно з вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 засуджений за вчинення незакінченого замаху таємного викрадення чужого майна(крадіжки) вчиненого повторно, поєднаного із проникненням у житло, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України; таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно поєднаного із проникненням у інше приміщення в тому числі до житла та сховища, тобто кримінального правопорушення, передбаченого за ч.3 ст.185 КК України та нападу з метою заволодіння чужим майном(розбій), поєднаного із погрозою застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаного із проникненням у житло, кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, при таких обставинах.

Так як розгляд кримінального провадження судом першої інстанції в частині епізодів обвинувачення за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 та ч.3 ст.185 КК України відбувся в порядку ч.3 ст.349 КПК України, а обвинувачений ОСОБА_7 , в поданій апеляційній скарзі, заперечує обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до вищевказаної норми, суд апеляційної інстанції в цій частині рішення місцевого суду не переглядає, тому розгляд оскаржуваного судового рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 жовтня 2022 року буде відбуватися лише в частині засудження ОСОБА_7 за ч.3 ст.187 КК України та в частині оскарження призначеного покарання.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 10 лютого 2021 року, близько 21 год. 30 хв., діючи умисно, реалізовуючи злочинний умисел, спрямований на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, шляхом пошкодження вікна вхідних дверей проник до будинку АДРЕСА_2 , де вчинив напад поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя здоров`я потерпілого ОСОБА_9 , який виразився у висловленні погрози позбавити його життя, під час якого відкрито заволодів грошовими коштами у сумі 5000 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на вказану суму.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений подав апеляційну скаргу, вважає рішення місцевого суду незаконним, необґрунтованим, таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду, істотними процесуальними порушеннями вимог КПК України.

Вказує про неправильно застосований закон України про кримінальну відповідальність в частині кваліфікації його дій за ч.3 ст.187 КК України, оскільки не погрожував ОСОБА_9 насильством, сам потерпілий в суді першої інстанції також підтвердив даний факт, адже чітко зазначив, що погрози своєму життю не вбачав і не відчував, так як добре знав обвинуваченого.

Просить взяти до уваги визнання ним вини у вчиненому кримінальному правопорушенні, стан здоров`я і тяжкі невиліковні хвороби та скасувати рішення суду першої інстанції, призначивши йому менш суворе покарання із застосування положень ст.69 КК України.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити, міркування прокурора, який просив її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить до наступного висновку.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За результатами судового розгляду кримінального провадження суд першої інстанції провів судовий розгляд кримінального провадження у повному об`ємі шляхом дослідження усіх доказів, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи, в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, та диспозитивності.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, при наведених у вироку обставинах, підтверджуються зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується колегія суддів.

Як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні, під час ухвалення вироку, обвинувачений ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, винним себе не визнав та вказав про вчинення ним грабежу, а не розбою, оскільки вбивством потерпілому ОСОБА_9 не погрожував.

Проте, незважаючи на таку позицію обвинуваченого, суд першої інстанції, безпосередньо дослідивши докази, дійшов правильного висновку про наявність у діях обвинуваченого складу інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

Диспозицією статті 187 Кримінального кодексу України передбачено кримінальне покарання за напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства (розбій)

Так, відповідно до положень кримінального закону насильство при розбої застосовується до особи, яка зазнала нападу. Під такою особою слід розуміти власника майна, особу, у володінні чи під охороною якої перебуває майно, на яке здійснюється посягання, а так само інших осіб, які перебувають на місці вчинення розбою і можуть, на думку винного, перешкодити йому у заволодінні чужим майном.

При цьому, під час вчинення вказаного кримінального правопорушення насильство може бути як фізичним, так і психічним.

Психічне насильство при розбої полягає в погрозі негайно застосувати фізичне насильство, небезпечне для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (погроза вбити, заподіяти тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, легке тілесне ушкодження з розладом здоров`я або втратою працездатності).

Погроза має місце тоді, коли винна особа, висловлюючи її в будь-якій формі (словами, жестами, демонстрацією зброї тощо), бажає, щоб у потерпілого склалося враження, що, якщо він протидіятиме нападаючому або не виконає його вимог, ця погроза буде реалізована, а у потерпілого дійсно таке враження склалося. Це стосується і випадків, коли винна особа погрожує застосуванням предметів (зіпсованої зброї або її макета тощо), які завідомо для неї не можуть бути використані для реалізації погрози, якщо потерпілий сприймає ці предмети як такі, що являють собою небезпеку для життя чи здоров`я. Таким чином, головним критерієм реальності погрози при розбої є суб`єктивне сприйняття її потерпілим. Для кваліфікації діяння за ст. 187 не має значення, чи мав винний намір приводити погрозу насильством, небезпечним для життя або здоров`я, до виконання.

Так у протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 10 лютого 2021 року потерпілим ОСОБА_9 чітко вказано про застосування обвинуваченим щодо нього погрози застосування насильства, яке є небезпечним для життя.
Як убачається із показів, наданих потерпілим ОСОБА_10 , в місцевому суді, зважаючи на неодноразові візити ОСОБА_7 , почав просити родичів замикати вхідні двері, оскільки почав остерігатися обвинуваченого. Також ним було зазначено, що після того як ОСОБА_7 не знайшов грошей у шафі, він замахнувшись над його головою якимось предметом висловив погрозу у застосуванні щодо нього насильства, а саме викрикнув: «Відай гроші, бо приб`ю!»
Також місцевим судом було допитано в якості свідків рідню сестру потерпілого ОСОБА_11 та двоюрідного брата ОСОБА_12 , які, кожен зокрема, були присутні за адресою проживання ОСОБА_9 після вчинення обвинуваченим злочину та мали можливість безпосередньо бачити емоційний стан потерпілого.
Так, відповідно до наданих ними показів, кожен ствердив про перебування потерпілого в стані шоку та страху. В судовому засіданні підтвердили про застосування ОСОБА_7 до ОСОБА_9 погрози вбивством. Всі обставини вчинення злочину, які вони повідомили в судовому засіданні, були переказані безпосередньо зі слів потерпілого одразу після вчинення обвинуваченим злочину та нічого від себе не додавали.
Отже, як встановлено за результатами судовому розгляду кримінального провадження з метою доступу до майна належного потерпілому обвинувачений, не знайшовши грошей у шафі, звернувся до ОСОБА_9 з погрозою застосування насильства, а останній, як особа яка постійно потребує догляду, є неходячим та не зміг би вчинити жодного опору, сприйняв її як таку, що є небезпечною для його життя і здоров`я, і лише після чого дістав гроші, які зберігалися у нього в ліжку в скринці, тобто націленість дій ОСОБА_7 свідчать про те, що об`єктом посягання виступало власність та життя і здоров`я потерпілої особи.

Потерпілим ОСОБА_9 до початку судового розгляду було подано заяву, в якій останній зазначає, що покази дані ним раніше підтримує, найнеприємнішим епізодом було вибивання вікна в дверях, подальші події не носили агресивного змісту, оскільки грабіжника впізнав. Однак, судова колегія дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що первинні пояснення потерпілого наданні на початку судового допиту є чіткими послідовними та такими, які узгоджуються між собою та іншими доказами, та в своїй сукупності дають можливість чітко відтворити обставини події, які були на момент та після вчинення злочину.

Місцевим судом перевірялась версія обвинуваченого щодо наявності в його діях саме грабежу, однак не знайшла свого належного підтвердження та була відкинута з наведенням достатніх та обґрунтованих мотивів у судовому рішенні, з яким погоджується і апеляційний суд.
Кваліфікуючи дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.3 ст.187 КК України місцевий суд обґрунтовано встановив та врахував зміст і спрямованість посягання на потерпілого ОСОБА_9 , а тому його висновки є вірними, а посилання обвинуваченого на неправильну кваліфікацію його дій в цій частині безпідставними.
За таких обставин колегія суддів вважає, що кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.3 ст.187 КК України з огляду на обсяг висунутого обвинувачення та встановлені судом фактичні обставини є правильною.
Отже з урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним та перевіреним під час судового розгляду доказам, які свідчать про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого про застосування щодо нього менш суворого покарання із застосуванням ст. 69 КК України, судова колегія зазначає наступне.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції у повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
При обранні виду та розміру покарання, судом з достатньою повнотою враховано характер і ступінь тяжкості вчиненого, особу обвинуваченого, який проходив неодноразове стаціонарне лікування в період 2019-2022 року у КП «Волинський медичний центр терапії залежності» з діагнозом: «Психічні і поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Гостра інтоксикація», наявність ряду хронічних захворювань, відомості про неодноразове притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення, в тому числі, аналогічних злочинів, вчинення злочину щодо особи з інвалідністю І групи, про що йому біло відомо.
Обставин, які пом`якшують покарання, судом не встановлено, з таким висновком погоджується і апеляційний суд.
Незадовільний стан здоров`я обвинуваченого не впливає на правильність висновків суду, так не є таким, що унеможливлює його перебування у місцях позбавлення волі.
За наведених обставин, в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства. Саме таке покарання відповідатиме вимогам статей 50,65 КК України та принципу пропорційності, оскільки є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та буде відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання. А тому покарання, призначене судом першої інстанції не є суворим, як це зазначено в апеляційній скарзі обвинуваченого.

Зі змісту ч.1 ст.69 КК України слідує, що призначення покарання, нижчого від найнижчої межі може мати місце в разі встановлення судами наявності кількох (мінімум двох) пом`якшуючих обставин, які обов`язково істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінально-караного діяння.

Враховуючи, що вчинене кримінальне правопорушення є умисним особливо тяжким злочином, пов`язаним із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоровя особи, яка зазнала нападу, дані про особу обвинуваченого відсутність двох пом`якшуючих обставин, колегія суддів не вбачає обґрунтованих підстав для застосування до ОСОБА_7 положень ст. 69 КК України та призначення йому покарання, нижчого від найнижчої межі встановленого санкцією ч.3 ст.187 КК України.

Доводи обвинуваченого, наведені в апеляційні скарзі, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при ухваленні вироку та призначенні покарання, а тому підстави для її задоволення відсутні.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 жовтня 2021 року щодо нього без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали..

Головуючий

Судді