Справа № 464/1737/22
пр.№ 1-кп/464/344/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.06.2022 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові кримінальне провадження № 464/1737/22, внесене 05.05.22. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000373, відносно

ОСОБА_3 , 1987.06.05., уродженця, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною вищою освітою, невійськовозобов`язаного, неодруженого, не працює, востаннє судимого - вироком Личаківського районного суду м.Львова від 29.12.14. по ч.3 ст.187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна та застосуванням ст.71 КК України до 7 р. 1 міс. позбавлення волі з конфіскацією майна, покарання відбуте, -

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК України,

де сторонами виступають з боку:

обвинувачення прокурор ОСОБА_4 ;

захисту обвинувачений ОСОБА_3 та захисник ОСОБА_5 , -

та учасником провадження потерпіла ОСОБА_6

з участю його учасників, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 , достовірно знаючи про те, що в Україні введено та діє правовий режим воєнного стану (у зв`язку із воєнною агресією військ Російської Федерації на території України указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.22. в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб; указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 133/22 від 14.03.22. воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 25 березня 2022 на строк 30 діб; указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 259/2022 від 18.04.22. воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 на строк 30 діб) 05 травня 2022 року о 8.50 год, перебуваючи в приміщенні загального коридору гуртожитку, що на четвертому поверсі в будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, через вхідні двері, проник до квартири АДРЕСА_3 , звідки намагався повторно таємно викрасти майно потерпілої ОСОБА_6 , а саме: жіночу сумочку чорного кольору з ременцем вартістю 600 грн, в якій знаходились гаманець бордового кольору вартістю 300 грн з грошима в загальній сумі 4344 грн, а всього майна потерпілої на загальну суму 5244 грн., однак свого злочинного умислу до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, оскільки був виявлений потерпілою та свідком ОСОБА_7 при виході з квартири із викраденим майном.

Таким чином ОСОБА_3 вчинив незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану із проникненням у житло, повторно, в умовах воєнного стану, тобто злочин, передбачений ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК України.

Під час судового розгляду обвинувачений винуватість свою у вчиненні вказаного злочину визнав повністю, щиро покаявся, попросив вибачення за все у потерпілої і суду, зазначивши, що не може пояснити як таке сталося з ним, натомість жалкує про вчинене, після вчиненого повернув все викрадене потерпілій, яка є його сусідкою та яка затримала його і свідком при виході з квартири. Просить суд врахувати щире каяття, активне сприяння розкриттю вчиненого та суворо не карати, надавши можливість захищати Україну.

З огляду на те, що обвинувачений свою вину у вчиненні злочину визнав, фактичні обставини справи ніким з учасників судового провадження не оспорюються, а тому суд вважає за недоцільне дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та розглядає справу в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.
Оскільки обвинувачений повністю визнав свою вину, дав суду визнавальні показання, інші докази не досліджувалися, суд дійшов висновку, що його винуватість у вчиненні злочину є повністю доведеною, а тому повинен за такі дії нести кримінальну відповідальність та підлягає покаранню.
Відтак дії ОСОБА_3 вірно кваліфіковано за ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, т.я. вчинив незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, поєднану із проникненням у житло, в умовах воєнного стану.

При визначенні міри покарання суд враховує приписи ч.3 ст.50 КК України, за якими покарання має на меті не тільки кару і виправлення засудженого, а й запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Отже, визначаючи вид і міру покарання обвинуваченому на підставі ст.ст.65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості та характер вчиненого, вчинення обвинуваченим злочину, що згідно із ст.12 КК України, є тяжким й проти власності; особу обвинуваченого, який має судимості за злочини проти власності, молодий вік, стан здоров`я (відсутність хронічних захворювань), є неодруженим, не працює, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків; перебування під наглядом в психоневрологічному та наркологічному диспансерах, проте за даними висновку судово-психіатричної експертизи № 116 від 16.05.22. хронічним психічним захворюванням, недоумством не страждав і не перебуває у стані тимчасового чи іншого хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлював і усвідомлює значення своїх дій та міг і може керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує; пом`якшуючими вину обставини органом досудового розслідування зазначене щире каяття, що знайшло своє підтвердження і під час судового слідства, а також під час його встановлено активне сприяння розкриттю інкримінованого; обтяжуючої вину обставини ні органом досудового розслідування, ні судом не встановлено; та приймаючи до відома посередню характеристику обвинуваченого за місцем проживання без застосування ст.314-1 КПК України, яка є правом суду, а не обов`язком, указаний випадок не є винятковим, і указане питання перед судом учасниками судового провадження не порушувалося, відповідно до постанови Верховного Суду від 07.06.18. (справа № 534/2180/16-к); - відповідно до принципу індивідуалізації покарання, суд, керуючись принципом справедливості, визнає за неможливе досягти мети попередження злочинів та виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства і поміщення до КВУ закритого типу та доходить висновку про необхідність призначення йому з огляду на все це у своїй сукупності покарання за ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК України позбавлення волі на строк п`ять років з урахуванням вимог ч.3 ст.68 КК України.

Правових підстав для призначення обвинуваченому покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання, тобто на підставі ст.69 КК України, чи застосування ст.75 КК України, враховуючи зазначені вище конкретні обставини у їх сукупності та дані про особу винного, суд не знаходить. Так описані вище дані про особу обвинуваченого; обставини, що пом`якшують покарання; позиція потерпілої про відсутність до обвинуваченого претензій дають лише підстави для призначення покарання у мінімальних його межах, передбачених санкцією відповідної статті, у виді позбавлення волі, а не застосування ст.69 КК України, з урахуванням наявності у обвинуваченого судимостей за злочини проти власності, що не зняті і не погашені та після реального відбуття покарання за останнім вироком у виді 7 років 1 міс. позбавлення волі останній не зробив належних висновків і знову вчинив тяжкий злочин.

Застосування інституту умовного звільнення (ст.75 КК України) до призначеного обвинуваченому покарання не сприятиме меті покарання та не буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Конкретні обставини справи свідчать, що досягнення мети покарання, яка полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його до кримінально-виконавчої установи закритого типу, неможливе без його реального відбування. Отже суд дійшов висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання у виді позбавлення волі.

Відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні, вибір заходу примусу та порядок його узгоджується із позицією сторони обвинувачення, висловленої у судових дебатах.

Ухвалюючи вирок, суд відповідно до ст.368 КПК України зобов`язаний вирішити питання щодо того, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Та, ухвалою слідчого судді Сихівського районного районного суду м.Львова від 11.05.22. у даному кримінальному провадженні накладено арешт на майно: жіночу сумочку, гаманець без права відчуження, розпорядження та користування, і визнано такі речовими доказами по справі постановою слідчого СВ ВП № 2 Львівського РУП № 2 ГУ НП у Львівській області від 05.05.22., а також двд-диски із записом події від 11.05.22. та 12.05.22. Відтак накладений арешт слід скасувати, а майно, повернуте потерпілій слід залишити по приналежності, жіночу сумочку і гаманець, що зберігаються в камері схову ВП № 2 Львівського РУП № 2 ГУ НП у Львівській області, повернути останній, а двд-диски залишити при матеріалах кримінального провадження.

Процесуальні витрати у провадженні відсутні, цивільний позов не заявлено.
Обраний ОСОБА_3 запобіжний захід тримання під вартою слід залишити без змін, зважаючи на вид покарання, яке призначається судом, відсутність клопотань з боку сторін провадження та з огляду на вимоги ст.377 КПК України; суд не вбачає виняткових обставин для звільнення останнього з-під варти до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст.ст.368-371, 373-374, 532 КПК України,

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання позбавлення волі на строк п`ять років.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 06 травня 2022 року.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.
Скасувти арешт, накладений ухвалою слідчого судді Сихівського районного районного суду м.Львова від 11 травня 2022 року, на майно жіночу сумочку та гаманець.

Речові докази:
- двд- диски залишити при матеріалах кримінального провадження;

- жіночу сумочку чорного кольору та гаманець бордового кольору повернути ОСОБА_6 ;

- гроші, передані на зберігання ОСОБА_6 , - залишити по приналежності.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м.Львова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий суддя ОСОБА_8