КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження 11-кп/824/1787/2022 Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України
Єдиний унікальний номер 759/9437/20 Головуючий у суді 1 інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3
ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000081, внесеного до ЄРДР 9 лютого 2020 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за апеляційними скаргами цивільного відповідача Багатопрофільного приватного підприємства «Фаворит Люкс» в особі представника адвоката ОСОБА_7 , прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року, яким
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Сорочень, Ємільчинського р-ну, Житомирської обл., громадянин України, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є дитиною-інвалідом з дитинства, працюючий на посаді водія в БПП «Фаворит-Люкс», є інвалідом третьої групи, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді у виді 5 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України,
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_12
представника потерпілого ОСОБА_10
захисника ОСОБА_13
обвинуваченого ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що 8 лютого 2020 року приблизно о 12 год. 40 хв., працюючи на посаді водія в БПП Фаворит-Люкс та, керуючи технічно справним автобусом БАЗ А079.2 державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався в межах другої (середньої) смуги проїзної частини проспекту Перемоги в місті Києві, зі сторони вул. К.Герасименка в напрямку вулиці Живописна зі швидкістю щонайменше 70, 33 км/год., яка значно перевищувала максимально дозволену на даній ділянці дороги. В цей же час із порушенням вимог підпункту а п. 9.9, п.п. 9.10, 9.11 та 15.14 Правил дорожнього руху України попереду у середній смузі для руху попутного напрямку перебував нерухомий автомобіль Dacia Logan державний номерний знак НОМЕР_2 , за кермом якого перебував ОСОБА_9 . Під час руху ОСОБА_6 допустив порушення вимог п. 1.5, п.п. б п. 2.3, п. 12.3, п. 12.4 Правил дорожнього руху України та, будучи обізнаним, що на даній ділянці дороги максимально дозволена швидкість складає не більш ніж 50 км/год., маючи об`єктивну змогу спостерігати за показниками спідометру та обрати таку швидкість руху, яка б відповідала максимально дозволеній, відволікся від керування транспортним засобом, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, будучи спроможним своєчасно виявити перешкоду для руху у вигляді нерухомого автомобіля Dacia Logan державний номерний знак НОМЕР_2 та вжити негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним автобуса або безпечного об`їзду перешкоди, проявив бездіяльність, внаслідок чого, створюючи загрозу життю і здоров`ю громадян, в процесі руху навпроти будинку № 2 по вулиці М. Ушакова в місті Києві здійснив наїзд на нерухомий автомобіль Dacia Logan державний номерний знак НОМЕР_2 , спричинивши його водію ОСОБА_9 тілесні ушкодження.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми: забій головного мозку з формуванням геморагічних вогнищ в тім`яних частках, в мозолистому тілі, в лівій лобній частці, крововиливів у 3-му, 4-му та бічних шлуночках, більше справа, субарахноідального крововиливу, геморагічних оболонкових нашарувань над обома лобними частками, саден м`яких тканин голови, саден м`яких тканин кінцівок. Вищевказана закрита черепно-мозкова травма супроводжувалась порушенням рівня свідомості до коматозного стану, розвитком травматичного шоку тяжкого ступеня з падінням артеріального тиску до 70/40 мм.рт.ст., з частотою пульсу 125/хв. (індекс Алговера становить 1,79), яка за критерієм небезпеки для життя відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.
Порушення водієм ОСОБА_6 ПДР України та заподіяння ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень перебувають між собою у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Цивільний позов, заявлений представником потерпілого, задоволений частково.
Стягнуто з АТ «СК «КРАЇНА» на користь потерпілого ОСОБА_9 заподіяну матеріальну шкоду у сумі 6007 (шість тисяч сім) гривень 71 копійку.
Стягнуто з БПП «Фаворит-Люкс» на користь потерпілого ОСОБА_9 заподіяну моральну шкоду у сумі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень.
В решті позовних вимог відмовлено.

Цим же вироком вирішено питання процесуальних витрат, арешту майна та речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду, представник БПП «Фаворит-Люкс» - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду в частині стягнення на користь потерпілого ОСОБА_9 з БПП «Фаворит-Люкс» 150000 грн. моральної шкоди змінити, стягнути на користь потерпілого ОСОБА_9 з БПП «Фаворит-Люкс» 15000 грн. моральної шкоди.
З посилання на положення ч. 2 ст. 1187 ЦК України, постанову Пленуму ВСУ № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди» адвокат ОСОБА_7 вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що з вироком суду в частині стягнення на користь потерпілого ОСОБА_9 з БПП «Фаворит-Люкс» коштів в сумі 150000 грн. моральної шкоди не можна погодитись, оскільки суд першої інстанції не дотримався вимог розумності та справедливості задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі.
Апелянт зазначає про те, що цивільний позивач ОСОБА_9 не навів доказів будь-яких неправомірних дій чи бездіяльності зі сторони БПП «Фаворит Люкс» і в чому вони полягають, при цьому відсутні розумні та обґрунтовані доводи заподіяння підприємством моральної шкоди саме в розмірі 150000,00 грн. В апеляційній скарзі зазначається про те, що в судовому засіданні ОСОБА_9 пояснив суду, в чому полягає заподіяна йому шкода ОСОБА_6 як водієм - учасником ДТП, але будь-яких обґрунтувань заподіяння йому шкоди з боку підприємства не навів, а тому, на думку апелянта, цивільний позивач мав навести хоча б власне міркування, як підставу для стягнення коштів, проте від обґрунтування розміру заподіяної моральної шкоди йому підприємством ухилився.
Акцентується увага в апеляційній скарзі на тому, що ОСОБА_9 дійсно заподіяно шкоду внаслідок ДТП за участі транспортного засобу, що використовувався у господарській діяльності БПП «Фаворит Люкс», а враховуючи те, що ОСОБА_9 порушив вимоги ПДР України, з метою підтримання іміджу та ділової репутації підприємства - перевізника, вважає за можливе виплатити ОСОБА_9 в рахунок відшкодування шкоди кошти в сумі 10000 грн., і, така позиція була озвучена в суді першої інстанції, проте суд залишив такі заперечення без уваги.
Звертається увага в апеляційній скарзі на те, що БПП «Фаворит Люкс» зареєстроване як юридична особа в 2005 році. Основними видами діяльності підприємства є надання послуг пасажирського перевезення. Транспортний засіб «БАЗ А 079.23» з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 серед інших використовувався підприємством для здійснення пасажирських перевезень за вказаним маршрутом. Відповідно до протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу від 16 жовтня 2019 року № 01089-00091-19 транспортний засіб після технічного контролю визнано технічно справним. Наступна дата огляду була визначена не пізніше 16 квітня 2020 року. Отже, на момент ДТП транспортний засіб був таким, що пройшов необхідний технічний огляд, а відповідно до полісу № АО 453375 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідальність БПП «Фаворит Люкс» з 14 жовтня 2019 року по 14 квітня 2020 року було застраховано в ПАТ «СК Країна» з лімітом відповідальності 200000,00 грн. за шкоду заподіяну життю і здоров`ю та 100000,00 грн. за шкоду заподіяну майну, на одного потерпілого.
Вказується апелянтом на те, що вказаний транспортний засіб належить громадянину ОСОБА_14 на праві особистої приватної власності, а відповідно до тимчасового реєстраційного талону серії ХХТ № 021732 використовувався в господарській діяльності БПП «Фаворит Люкс», що свідчить про те, що БПП «Фаворит Люкс» на момент ДТП не був власником вказаного транспортного засобу.
Наголошується апелянтом на тому, що в частині відшкодування моральної шкоди зі сторони БПП «Фаворит Люкс» підприємство, як користувач транспортного засобу «БАЗ А 079.23» з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 , в частині стягнення 150000,00 грн. заперечує, оскільки підприємство не вчинило будь-яких протиправних дій чи без діяльності внаслідок яких потерпілому було заподіяно моральну шкоду. Безпосередньо водій підприємства з власної ініціативи вживав всіх заходів щодо лікування потерпілого та компенсації понесених ним витрат. Звичайно, що факт заподіяння моральної шкоди не заперечується, проте, не визнається сума, яку суд стягнув на користь потерпілого.

В апеляційній скарзіпрокурор ОСОБА_15 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини, кваліфікацію дій ОСОБА_6 , просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.
З посиланням на положення ст. 370 КПК України, ст. ст. 50, 65 КК України, п. 20 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що, зважаючи на обставини дорожньо-транспортної пригоди, визнані судом доведеними, саме неуважність водія призвели до наслідків у виді тяжких тілесних ушкоджень потерпілому. Суд першої інстанції, ухвалюючи незаконне рішення застосовувати до обвинуваченого ст. 75 КК України, залишив за межами своєї уваги характер допущеного винним порушення ПДР України, адже дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок грубого порушення законодавчих приписів обвинуваченим.
На думку прокурора, судом не взято до уваги, що обвинувачений свою вину не визнав, щиро не покаявся, жодних збитків потерпілому не відшкодував. Більше того, при призначенні покарання суд проігнорував наслідки вчиненого злочину, а саме характер тілесних ушкоджень, завданих потерпілому, який переніс багато складних хірургічних операцій, втратив здатність керувати транспортними засобами, майже втратив зір, наразі позбавлений можливості вести звичне для нього до ДТП життя.
Наголошується в апеляційній скарзі на тому, що потерпілий ОСОБА_16 наполягав на призначенні обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі без застосування ст. 75 КК України.
Як вказується в апеляційній скарзі, конкретні обставини вчинення інкримінованого злочину вказують, що, керуючи транспортним засобом, обвинувачений може нести загрозу не тільки для оточуючих, а й для самого себе, а жодних підстав, які б дозволяли обґрунтовано і законно застосовувати ст. 75 КК України та звільняти обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, в ході судового розгляду кримінального провадження встановлено не було.
Прокурор звертає увагу на те, що, оскільки покарання має на меті не тільки кару й виправлення засудженого, а також запобіганню вчинення нових злочинів, необхідним є реальне позбавлення волі ОСОБА_6 .
Окрім того, як вказав прокурор, до ОСОБА_6 судом не застосовано додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, з посиланням на те, що він працює водієм та не має іншого джерела для існування, але з таким висновком суду не можна погодитись, оскільки він працює водієм маршрутних транспортних засобів та, у разі не позбавлення його права керувати транспортними засобами, може ставити під загрозу життя здоров`я не тільки себе та інших учасників дорожнього руху, а й пасажирів.

В апеляційній скарзі представник потерпілого адвокат ОСОБА_10 , не оспорюючи обставини вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та його правову кваліфікацію, а також не оспорюючи задоволення судом позовних вимог до АТ «СК «КРАЇНА» та БПП «Фаворит-Люкс», зазначив про те, що потерпілий ОСОБА_9 не погоджується із вироком суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, а саме, в частині застосування судом до обвинуваченого ст. 75 КК України та не застосування до нього покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, а також у відмові позивачу у задоволенні його позовних вимог безпосередньо до обвинуваченого ОСОБА_6 , просить вирок суду в частині призначення ОСОБА_6 покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. Цивільний позов ОСОБА_9 в частині позовних вимог до обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити у повному обсязі, у решті позовних вимог вирок суду залишити без змін.
З посиланням на положення ст. 392, 395, 370, 374, 127, 128 КПК України, ст. 50 КК України, п. 3 постанови Пленуму ВСУ від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», п. 3 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст. ст. 16, 22, 1177, 23 ЦК України, апелянт вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуваний вирок ухвалений з порушенням норм матеріального права, є незаконним з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення, його наслідкам, а також є необґрунтованим в частині безпідставної відмови у задоволенні позовних вимог до обвинуваченого.
Як вказується в апеляційній скарзі, на підготовчому судовому засідання в інтересах ОСОБА_9 подано позовну заяву до обвинуваченого ОСОБА_6 , як до особи, яка безпосередньо вчинила кримінальне правопорушення; до АТ «СК «КРАЇНА», як до страховика цивільно-правової відповідальності транспортного засобу; до БПП «Фаворит-Люкс» як до користувача джерела підвищеної небезпеки та як юридичної особи, працівником якої заподіяно шкоду, тобто, зі сторони потерпілого ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_6 пред`являлись вимоги по відшкодуванню моральної шкоди, завданої за наслідками вчиненого безпосередньо їм кримінального правопорушення у розмірі 50000 грн., а до БПП «Фаворит-Люкс» пред`являлись вимоги по відшкодуванню моральної шкоди, завданої працівником юридичної особи та користувачем джерела підвищеної небезпеки на суму 150000,00 грн. 00 коп.
В апеляційній скарзі зазначається про те, що суд першої інстанції хоч і вказав обставини, які стосуються особи обвинуваченого та скоєного ним, але не надав їм належної оцінки, не у повній мірі врахував поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, що виразилась у намаганні перекласти усю провину на потерпілого, попри беззаперечну вину обвинуваченого у вчиненому, та таким чином ввести суд в оману; ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення; невизнання останнім вини та відповідно цивільного позову; вчинення кримінального правопорушення, яке хоч і вчинене з необережності, без прямого умислу, але відноситься до категорії тяжких відповідно до ст.12 КК України. Також, на думку апелянта, судом не враховано те, що обвинувачений ОСОБА_6 на момент дорожньо-транспортної пригоди керував громадським транспортним засобом та здійснював регулярні пасажирські перевезення.
Таким чином, як вказується в апеляційній скарзі, проявивши неуважність під час руху, обвинувачений фактично своїми діями наразив пасажирів маршрутного автобуса на реальну небезпеку для їхнього життя та здоров`я, але суд першої інстанції навіть не застосував відносно обвинуваченого покарання в частині позбавлення його права керування транспортними засобами на певний строк, а тому, на думку представника потерпілого, судом вчинено фактично сприяння обвинуваченому у тому, що після скоєння дорожньо-транспортних пригод із такими наслідками водію можна не боятися відповідальності та продовжувати далі керувати транспортними засобами, у тому числі і громадськими.
Крім того, на думку апелянта, судом не враховано і тяжких наслідків, які виразились у заподіянні саме тяжких тілесних ушкоджень потерпілому. Відповідно до доданої до позовної заяви копій медичних документів та показань потерпілого, наданих у судовому засіданні, ОСОБА_9 не має можливості керувати транспортними засобами після отриманих в результаті дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень, а як встановлено під час досудового розслідування та у ході судового розгляду, потерпілий ОСОБА_9 також працював водієм до вказаної події, і саме робота водієм таксі була засобом для існування для потерпілого.
Також апелянт звертає увагу на те, що у вироку суду зазначено про відсутність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого.
На думку апелянта, призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді звільнення від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки є таким, що не відповідає а ні тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а ні наслідкам, які настали, зокрема для потерпілого, а ні елементарному принципу справедливості, а не застосування судом першої інстанції до обвинуваченого ОСОБА_6 міри покарання, пов`язаної із позбавленням права керування транспортними засобами, із посиланням на роботу обвинуваченого на посаді водія, як єдиного джерела доходу, могло б мати місце, як би обвинувачений не вчинив дорожньо-транспортну пригоду, керуючи громадським транспортним засобом, та визнав свою вину.
Що стосується часткової відмови у позовних вимогах, то апелянт зазначає про те, що в оскаржуваному вироку з приводу відмови у задоволенні позовних вимог потерпілого до обвинуваченого взагалі відсутнє будь-яке роз`яснення, при тому, що, на думку потерпілого є законними, обґрунтованими та логічними його позовні вимоги саме до особи обвинуваченого, як особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та заподіяла відповідні наслідки.
Що стосується обґрунтування позовних вимог та розміру моральної шкоди, завданої діями обвинуваченого ОСОБА_6 , то вони наведені у позовній заяві ОСОБА_9 .
Апелянт вважає за можливе задовольнити цивільний позов ОСОБА_9 , пред`явлений до обвинуваченого ОСОБА_6 , в частині відшкодування завданої йому кримінальним правопорушенням моральної шкоди.

В апеляційній скарзіобвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати, виправдати його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
З посиланням на фактичні обставини вчиненні кримінального правопорушення, показання потерпілого ОСОБА_9 , зазначає про те, що оскаржуваний вирок є незаконним, необґрунтованим, оскільки судом не враховано те, що в порушення вимог пунктів 9.9 (а); 9.10, 9.11 та 15.14 ПДР України попереду руху автобуса у середній смузі для руху попутного напрямку перебував нерухомий автомобіль марки «Dacia Logan», державний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_17 , у зв`язку з чим відбулося зіткнення транспортних засобів та ОСОБА_17 отримав тілесні ушкодження.
На думку обвинуваченого, порушення наведених вимог ПДР України з боку водія ОСОБА_17 виявились у тому, що у разі вимушеної зупинки автомобіля на дорозі водій має увімкнути аварійну сигналізацію. Разом з увімкненням аварійної світлової сигналізації слід установити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар на відстані, що забезпечує безпеку дорожнього руху, але не ближче 20 м до транспортного засобу в населених пунктах і 40 м поза ними, у разі: вимушеної зупинки в місцях з обмеженою оглядовістю дороги хоча б в одному напрямку менше 100 м., та, якщо транспортний засіб не обладнаний аварійною світловою сигналізацією або вона несправна, треба встановити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар ззаду на транспортному засобі, з боку гіршої видимості для інших учасників дорожнього руху.
З посиланням на п. п. 9.10, 9.11 ПДР України обвинувачений ОСОБА_6 вказує на те, що невиконання вказаних пунктів ПДР України ОСОБА_17 знаходиться у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, а також, на думку апелянта, необхідно взяти до уваги й ті обставини, що автомобіль «Dacia Logan» знаходився у середній смузі для руху, не у правій крайній смузі та не на узбіччі, аварійна сигналізація була вимкнена, знак аварійної зупинки був відсутній. Саме це не дало змоги об`єктивно виявити чи здогадатися, що автомобіль «Dacia Logan», перебуваючи у середній смузі, перебуває у нерухомому стані.
Обвинувачений звертає увагу на те, що водій автомобіля «Dacia Logan» навіть не намагався прибрати машину з проїзної частини, не покинув автомобіль, а, навпаки, перебував у салоні, свідомо наражаючи себе на небезпеку.
Крім того, обвинувачений вказує на те, що у судовому засіданні ОСОБА_17 пояснив, що керований ним транспортний засіб «Dacia Logan» зупинився внаслідок невідомої йому несправності. Він пам`ятає, що виходив з автомобіля, але чи встановлював він знак аварійної зупинки або червоний миготливий ліхтар, він не пам`ятає у зв`язку із травмою голови. Чи перевіряв він технічний стан керованого ним автомобіля «Dacia Logan» та його комплектність, не зміг пояснити. За таких обставин, як зазначає апелянт, водій ОСОБА_17 своєю бездіяльністю порушив вимоги ПДР України та не забезпечив технічно справний стан автомобіля, не мав у комплекті автомобіля червоний миготливий ліхтар, у зв`язку чим на відстані, на якій знаходився автобус марки БАЗ А079.23, він ( ОСОБА_18 ), як водій, не зміг помітити те, що автомобіль марки «Dacia Logan» перебуває у нерухомому стані, на якому була вимкнута аварійна сигналізація, був відсутній знак аварійної зупинки та червоний миготливий ліхтар, а ОСОБА_17 знаходився в салоні даного автомобіля.
Також автобус марки БАЗ А079.23 є маршрутним автобусом і був повністю заповнений пасажирами, рухався під уклон (по спуску). При цьому ним (Кочерженком) застосовувалось екстрене гальмування та він намагався здійснити об`їзд перешкоди - автомобіля «Dacia Logan». Викривлений гальмівний шлях від автобуса марки БАЗ А079.23 чітко зафіксований на схемі ДТП та у протоколі огляду місця події від 8 лютого 2020 року.
Крім того, як звертає увагу в апеляційній скарзі обвинувачений, велика вага автобуса його наповненість пасажирами та багажем, рух автобуса на спуск, відсутність знаків аварійної зупинки та не увімкнена аварійна сигналізація у легковому автомобілі, перебування водія у салоні автомобіля, у своїй сукупності не дали можливість здійснити об`їзд перешкоди та уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди.
Окрім того, на думку обвинуваченого, неправильним є відношення водія ОСОБА_17 безпосередньо до самої зупинки керованого ним транспортного засобу «Dacia Logan», який усвідомлюючи, що він зупинився на відрізку швидкісної траси Житомир-Київ, де середня швидкість руху транспортних засобів дорівнює 70 км/год., він вирішив залишитись в середині автомобіля.
Звертається увага в апеляційній скарзі і на висновок експертизи технічного стану транспортного засобу автомобіля марки «Dacia Logan», згідно з яким даний транспортний засіб на момент дорожньо-транспортної пригоди перебував у технічно справному стані. Таким чином, як вважає апелянт, до показань потерпілого ОСОБА_17 щодо «зупинки керованого ним автомобіля у зв`язку із технічними несправностями» слід віднестись критично.
Крім того, обвинувачений акцентує увагу на тому, що згідно з дислокацією дорожніх знаків, наявної у матеріалах справи і дослідженої судом, біля місця ДТП встановлено забороняючий дорожній знак 3.34 «Зупинку заборонено». Порушення правил зупинки, зокрема таке, що створило аварійну обстановку, передбачає адміністративну відповідальність за ч. 1 та 5 ст. 122 КУпАП.
З посиланням на висновок судової фототехнічної експертизи № 23-3/94 від 23 березня 2020 року, відповідно до якого швидкість автобуса складає 73.26 км/год. з похибкою +- 2,93 км/год., апелянт зазначає, що, враховуючи цю похибку, швидкість автобуса складала 70.33 км/год., але у вироку суду зазначено, що невідповідності дій водія автобуса вимогам п.12.4 ПДР України не знаходяться у причинному зв`язку з настанням даної ДТП. Разом з тим, цей висновок суперечить матеріалам кримінального провадження. Такі висновки ґрунтуються на вихідних даних органу досудового розслідування, зібраних в односторонньому порядку і не у повному обсязі. Слідчим для проведення експертизи не надано, а судовим експертом не використано усі необхідні вихідні дані.
Обвинувачений вказує на те, що протоколом додаткового огляду місця пригоди від 2 березня 2020 року встановлено розмірні характеристики дорожньої розмітки, а саме довжина білої смуги складає три метри, а довжина відрізку між ними складає шість метрів. Даний протокол не надавався експерту для проведення фототехнічної експертизи, а клопотання про призначення додаткової (повторної) такої експертизи з урахуванням усіх вихідних даних, яка би могла підтвердити рух автобуса зі швидкістю, що відповідає ПДР України, незаконно і необґрунтовано відхилено судом.
Акцентується увага апелянтом на те, що вимоги ПДР України ним не порушувалися, а керований ним автобус рухався зі швидкістю потоку транспортних засобів, який був щільним. Не здійснювалися маневри обгону або випередження, що могло би перевищити швидкість потоку транспортних засобів.
Окрім того, обвинувачений наголошує на тому, що після здійснення даної дорожньо-транспортної пригоди він неодноразово навідував потерпілого у лікарні. Придбав усі необхідні медичні препарати (ліки) згідно призначень лікаря, сплачував послуги хостелу для його матері. Загальна сума допомоги потерпілому склала 16383, 17 грн.
ОСОБА_6 вважає неправильними висновки суду першої інстанції про те, що потерпілий ОСОБА_17 виставив знак аварійної зупинки, оскільки такі висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, адже, переглядаючи відеозапис в судовому засіданні, знаку аварійної зупинки на цьому відеозаписі не було, а допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_17 нічого не зміг пояснити з цього приводу.
Обвинувачений переконаний, що вирок суду підлягає скасуванню, а кримінальне провадження підлягає закриттю.

Представник БПП «Фаворит-Люкс» та АТ «Страхова компанія «Країна», належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду, до суду апеляційної інстанції не з`явились, подали клопотання про проведення розгляду за їх відсутності.
Враховуючи позицію учасників апеляційного розгляду про проведення судового розгляду за відсутності вказаних осіб, зважаючи на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності представників БПП «Фаворит-Люкс» та АТ «Страхова компанія «Країна».

Заслухавши доповідь судді,
- пояснення представника потерпілого, який підтримав подану апеляційну скаргу та апеляційну скаргу прокурора, заперечуючи проти задоволення апеляційних скарг представника БПП «Фаворит-Люкс» та обвинуваченого;
- прокурора, який не підтримав апеляційні скарги представника БПП «Фаворит-Люкс» та обвинуваченого, частково підтримав апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого - в частині позбавлення права керування транспортними засобами та стягнення моральної шкоди;
- захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_6 , та заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого; в частині вирішення питання по апеляційній скарзі представника БПП «Фаворит-Люкс» покладались на розсуд суду;
- дослідивши за клопотанням сторін повторно наявні у справі докази,
- обговоривши доводи апеляційних скарг,
колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 2 статті 94 КПК України визначено, що жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Так, згідно з аудіозаписом судового засідання від 21 вересня 2021 року обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та цивільний позов не визнав та показав, що він працює водієм в ТОВ «Фаворит Люкс» на підставі трудової книжки, має стаж керування транспортними засобами близько двадцяти років. 8 липня 2020 року керував технічно справним автобусом, заповненим пасажирами, в ясну погоду, в крайній правій смузі, не перевищуючи швидкості руху, зі сторони м. Житомир, заїжджаючи у м. Київ. Перед ним рухався автомобіль, який перешкоджав його оглядовості. Як з`ясувалось потім, в цій же смузі руху стояв без аварійної сигналізації та знака зупинки ще один автомобіль «Рено Логан». Якщо б у в цьому автомобілі був виставлений знак аварійної зупинки, аварійка була, заведений двигун, то він ( ОСОБА_18 ) зміг би побачити цей автомобіль здалеку, але він подумав, що автомобіль той рухався. Легковий автомобіль, який рухався перед ним, закривав видимість автомобіля потерпілого, який стояв. Якщо б не було легкового автомобілю, то він ( ОСОБА_18 ) зміг би побачити авто потерпілого. Коли він ( ОСОБА_18 ) зрозумів, що автомобіль «Рено Логан» стоїть, не рухаючись, він почав його об`їжджати зліва, однак не встиг виконати маневр до кінця і зачепив зазначений автомобіль правою стороною автобуса. Від удару автомобіль відкинуло до узбіччя. Автобус на якому я рухався був у справному стані. Перед відправленням технічний огляд автобусу проводився, все працювало. Не бачив на місці дислокації дорожнього знаку, що забороняє зупинку. Після цього він ( ОСОБА_18 ) зупинився, виставив знак аварійної зупинки, підійшов до автомобіля потерпілого. В той же день він надавав потерпілому матеріальну допомогу в лікарні через матір останнього, яка надавала список необхідних медикаментів, які він у подальшому купував, що підтверджується чеками. Первинна медична допомога потерпілому ОСОБА_9 надавалась утой же день. Найперше це було 7 тис, а далі було півтори, дві в лікарні. Загальну суму, на яку надавалась медична допомога, не пам`ятає, десь до 20 тис., можливо 18 тис. Мати потерпілого давала список, що потрібно купити, і він покупав ліки за списком.
Досвід керування транспортними засобами зокрема автобусами 20 років. На момент ДТП працював водієм ПП «Фаворит». Ця організація знаходиться в Житомирі. Працював на підставі трудового договору. Маршрутом «Київ-Житомир» до моменту ДТП їздив 1,5 роки. На момент ДТП на вулиці було світло. Швидкісний режим руху на даний час відомий 50 км/год. На якій відстані побачив автомобіль, що стояв, не пам`ятає. Про те, що автомобіль стояв, визначив, коли під`їжджав. Аварійної сигналізації не було. В який саме момент побачив нерухомий автомобіль, не пам`ятає. Він рухався у ряду, де стояв автомобіль потерпілого. Після того, як виявив нерухомий автомобіль, він намагався його об`їхати. об`їжджав його. Який час пройшов після того, як виявив нерухомий автомобіль не пам`ятаю. На якій відстані від нього рухався автомобіль, який знаходився між його автобусом та нерухомим транспортним засобом, не знає. Швидкість руху транспортного засобу 50 км/год. за потоком. Що стосується висновку фототехнічної експертизи, відповідно до якого швидкість автобусу 73км/год., то можливо спідометр неправильний. Під час руху слідкував за дорогою. Під час огляду транспортного засобу перед виїздом показники спідометра не пам`ятає, як і не пам`ятає, чи показував будь-яку несправність спідометр під час руху до моменту ДТП . Місце водія в автобусі вище розташовано, ніж місце розташування водія легкового автомобілю. Знаку аварійної зупинки чи будь-якого іншого предмету позаду автомобіля потерпілого не було, як і не було аварійки. ОСОБА_9 перебував в машині. Червоний миготлий ліхтар на місці ДТП також не був виставлений.

В апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду ОСОБА_6 підтримав обставини, зазначені ним в суді першої інстанції, вважаючи, що саме порушення Правил дорожнього руху України з боку потерпілого і стало причиною дорожньо-транспортної пригоди.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд першої інстанції згідно з положеннями ст. 337 КПК України всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясував всі обставини кримінального провадження, перевірив їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, які досліджені в судовому засіданні та оцінені з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, у зв`язку з чим дійшов висновку про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, а тому колегія суддів вважає, що висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджується доказами, дослідженими у судовому засіданні, яким суд дав належну оцінку в їх сукупності та які докладно викладені у вироку.

В судовому засіданні 8 квітня 2021 року потерпілий ОСОБА_9 показав, що 8 лютого 2020 року у світлий час доби він керував автомобілем «Dacia Logan» державний номерний НОМЕР_3 . Довжина кузову транспортного засобу близько 4 метри. Автомобілем «Дачіа Логан» працював у службі таксі. Наскільки йому відомо, автомобіль проходив технічний огляд, автомобіль перевіряється, був справний згідноз висновками технічного огляду. Їхав по трасі, після чого різко почав гальмувати автомобіль. Під час руху сталися технічні несправності даного автомобіля не запускався двигун, у зв`язку з чим він не встиг перестроїтись на узбіччя. Причина поломки авто йому невідома.Перше, що він зробив, то увімкнув аварійну сигналізацію. Зрозумівши, що автомобіль не заводиться, вийшов з авто, установив знак аварійної зупинки, взяв телефоні набрав до аварійної служби. Візуально не звернув увагу, чи працювала аварійна сигналізація. Дорожній знак (знак аварійної зупинки) від автомобіля був розташований близько 10-15 метрів. Він знає, що потрібно далі встановити, але був дуже великий потік транспортних засобів, а тому й не міг дальше встановити. Якщо б він далі пішов, то його б збив автомобіль. Не встиг перевірити, чи працювала електрична складова авто фари, стопи, повороти, натиснув кнопку аварійної світлової сигналізації, але не встиг це перевірити. Все першочергово працювало. Можливо, через поломку не горіло. Предмет, який бачили на відео, це і був знак аварійної зупинки. Червоного миготливого ліхтара у транспортному засобі не було, був лише знак аварійної зупинки. З моменту зупинки транспортного засобу до моменту зіткнення пройшло декілька хвилин, детально не пам`ятає. Після того, коли встановив аварійний знак, повернувся до салону авто для того, щоб зателефонувати до аварійної служби. Сів в автомобіль, оскільки був дуже великий потік автомобілів, вирішив зателефонувати у службу і щось далі вживати.
До моменту зіткнення, мабуть, по телефону договорив. після зупинки автомобіля знаходився у салоні тому, що вирішив зателефонувати своєму другу, служба йому не змогла допомогти. Зателефонував ще в одну службу, і з того моменту нічого не пам`ятає. Стояв там декілька хвилин, встиг зателефонувати в аварійну службу, потім удар, і вже після удару нічого не пам`ятає. До свідомості прийшов через тиждень-півтора у лікарні. Обвинувачений не допомагав у лікуванні. Єдине, що мама говорила, що допомогли грошима. Особисто до нього ніхто не звертався, нічого не пропонував. З приводу матеріального відшкодування, то йому про це нічого не відомо. Крім обвинуваченого ОСОБА_6 , шкоду йому не відшкодовували. Лікування від отриманих травм проходив спочатку в Києві близько місяця, а можливо й трішки менше, а потім поїхав у Маріуполь, там проходив стаціонарне і амбулаторне лікування, там лежав з зором. Отримані тілесні ушкодження вплинули на його спосіб життя, у нього немає можливості працювати водієм внаслідок отримання серйозної травми. Також у нього зникли документи на автомобіль. ДТП забрало у нього можливість працювати водієм. На даний час офіційно не працює. Власника автобусу він не знає. Йому завдано моральну шкоду перевізником, компанія має матеріальне забезпечення та можливість відшкодувати її. Щодо покарання ОСОБА_6 , то у разі визнання винуватим його, якщо він визнає вину, то адміністративне, а якщо ні - як вирішить суд, закон. ОСОБА_6 має визнавати те, що він збив його автомобіль, не побачив аварійний знак, порушив правила, наніс моральну шкоду, те, що він не зупинився.

Оцінюючи показання потерпілого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_6 на предмет їх достовірності, суд першої інстанції врахував, що показання потерпілого та обвинуваченого в цілому є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, а також з письмовими доказами, дослідженими в ході судового розгляду, не суперечать один одному, а тому є належними, допустимими та достовірними, у зв`язку з чим, на переконання колегії суддів, обґрунтовано поклав їх в основу обвинувального вироку.

Відеозаписом обставин ДТП та протоколом огляду до нього від 11 лютого 2020 року, дослідженими як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, зафіксовано, що проспектом Перемоги здійснюється рух транспортних засобів в обох напрямках. У середній смузі для руху проспектом Перемоги в напрямку вул. Живописна перебуває автомобіль темного кольору, який не рухається, без увімкненої світлової аварійної сигналізації, біля його задньої частини на проїзній частині стоїть предмет. Транспорт, що рухається в даних смугах, об`їжджає вказаний нерухомий автомобіль, під`їжджаючи майже впритул до нього. У подальшому у середній смузі вказаного напрямку рухається червоний легковий автомобіль, за яким на достатній відстані рухається автобус білого кольору, не змінюючи смуги для руху. О 03 хвилині 27 секунд червоний автомобіль починає перелаштовуватись на ліву крайню смугу, і між даним автобусом і нерухомим автомобілем на даний момент відсутній інший транспорт (між автобусом та нерухомим автомобілем 8 білих смуг та 9 відрізків між цими смугами). На 03 хвилині 31 секунді відеозапису зафіксовано, що у середній смузі для руху проспекту Перемоги в напрямку вул. Живописна автобус, перебуваючи майже впритул до нерухомого темного автомобіля, різко змінює напрямок руху в бік лівої крайньої смуги, відбувається зіткнення між автомобілем темного кольору, що не рухається, та автобусом білого кольору. На 03 хвилині 36 секунді відеозапису зафіксовано, що після зіткнення білого автобуса та нерухомого автомобіля темного кольору, білий автобус зупинився в крайній лівій смузі для руху біля металевого колесовідбійника, а автомобіль темного кольору від удару розвернуло у напрямку, протилежному напрямку руху у смугах, та він зупинився в крайній правій смузі для руху біля металевого колесовідбійника ( ас. 44-48, 63 т. 2).

Висновком експерта № 042-568-2020 від 10 квітня 2020 року підтверджується, що дані наданої медичної документації свідчать про те, що при зверненні за медичною допомогою 8 лютого 2020 року о 12.40 год. у ОСОБА_17 мали місце такі ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у вигляді забою головного мозку з формуванням геморагічних вогнищ в тім`яних частках, в мозолистому тілі, в лівій лобній частці, крововиливів у 3-му, 4-му та бічних шлуночках, більше справа, субарахноїдального крововиливу, геморагічних оболонкових нашарувань над обома лобними частками, саден м`яких тканин голови; садна м`яких тканин кінцівок. Вищевказана закрита черепно-мозкова травма супроводжувалась порушенням рівня свідомості до коматозного стану, розвитком травматичного шоку тяжкого ступеня з падінням артеріального тиску до 70/40 мм.рт.ст., з частотою пульсу 125/хв.. (індекс Алговера становить 1,79). Локалізація, морфологія вищевказаних ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинені вони травматичною дією тупого(их) предмета(ів), могли утворитись в термін, вказаний в постанові, тобто 8 лютого 2020 року при транспортній травмі. Таким чином, між подіями транспортної травми від 8 лютого 2020 року та отриманням тілесних ушкоджень ОСОБА_17 є прямий причинно-наслідковий зв`язок. Вказана закрита черепно-мозкова травма за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя). Відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок та початок відновлення порушення функції шкіри по місцю утворення саден у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк до 6 діб. Вказані строки віддзеркалюють тривалість розладу здоров`я, як загальноприйнятого судово-медичного критерію визначення ступеню тяжкості. Саме тому, вказані інші ушкодження відносяться до легкого тілесного ушкодження (ас. 83-89 т.2).

Згідно з протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 8 лютого 2020 року та додатку до даного протоколу схеми місця ДТП - місце вчинення даної дорожньо-транспортної пригоди ділянка дороги за адресою: м. Київ, просп. Перемоги, навпроти буд. № 2 по вул. м. Ушакова.
Відповідно до змісту протоколу проїзна частина, де відбувалась ДТП, являє собою горизонтальну ділянку, пряму в плані; покриття асфальтоване, чисте, тверде, відносно рівне, сухе; наявність неравномірностей та пошкоджень дорожнього покриття не виявлено; дорожніх знаків оглядом не виявлено; загальна видимість та конкретна видимість з робочого місця водія при денному освітленні становить 200 м; об`єктів, що обмежують оглядовість з робочого місяця водія у напрямку руху, праворуч та ліворуч оглядом не виявлено; у транспортному засобі БАЗ розбиття переднього бампера, розбиття передньої правої блок-фари, деформація капоту з правого боку, деформація переднього правого крила, деформація переднього підсилювача бампера з правого боку; пошкодження переднього лівого крила, деформація водійської двері, деформація задньої лівої двері та розбиття заднього лівого вікна; транспортний засіб «Dacia Logan» - розбиття заднього бампера, деформація силової конструкції кузова ззаду, деформація кришки багажника, деформація обох задніх рил, деформація даху, деформація задніх стійок, розбиття заднього вікна; гальмівна система в обох автомобілях в нормі; в автомобілі «Dacia Logan» розгерметизовано заднє ліве колесо; зафіксовані сліди юзу обох автомобілів; на місці зафіксована подряпина на дорожньому покритті, уламки знаку аварійної зупинки; ознаки руху транспортних засобів - за формою і напрямком слідів коліс і за кінцевим розташуванням транспортних засобів; наявність відокремлених від транспортного засобу частин, деталей і інших об`єктів - передній бампер БАЗ, уламки скла і пластику; наявність на місці ДТП слідів контактної взаємодії ТЗ з навколишніми об`єктами, предметами - контакт т/з БАЗ з металевим колесовідбійником, контакт т/з «Dacia Logan» з металевим колесовідбійником.
На схемі ДТП зображено дану ділянку дороги та розташування на ній автомобілів автобусу «БАЗ А079.23» державний номерний знак НОМЕР_1 та «Dacia Logan» державний номерний НОМЕР_3 після ДТП та фототаблиці, на яких зафіксовано механічні пошкодження транспортних засобів, їх локалізація, а також виявлено і вилучено уламки знаку аварійної зупинки.
Протокол огляду місця події та схема до протоколу підписані ОСОБА_6 без будь-яких зауважень та заперечень ( ас. 4-31 т. 2).

Відповідно до протоколу додаткового огляду місця пригоди від 2 березня 2020 року з фототаблицею оглянуто ділянку дороги за адресою: м. Київ, просп. Перемоги, навпроти буд. № 2 по вул. м. Ушакова та складено схему до даного протоколу, на якій зафіксовано: наявну дорожню розмітку, її розмірні характеристики (довжина білої смуги складає 3 метри, довжина відрізку між білими смугами складає 6 метрів) та наявні дорожні знаки з (ас. 147-169 т.2).

Згідно з висновком експерта № 23-3/94 від 3 березня 2020 року швидкість автобуса «БАЗ А079.23» державний номерний НОМЕР_4 складає 73,26 км/год. + 2,93 км/год. (відповідно до наданого на експертизу відеофайлу та зазначеної в постанові про надання додаткових вихідних даних інформації) (ас.52-56 т.2);

Відповідно до висновку експерта № 23-3/134 від 13 березня 2020 року відстань між автобусом «БАЗ А079.23» державний номерний НОМЕР_4 та нерухомим автомобілем «Dacia Logan» державний номерний НОМЕР_3 , в момент, коли попутний легковий транспортний засіб червоного кольору здійснив маневр перестроювання в крайню ліву смугу для руху, складає S = 81 м + 0,5 м (відповідно до кадру № 4920 відеофайлу « ІНФОРМАЦІЯ_4 ») (ас. 58-63 т.2).

Даними, викладеними у висновку експерта № 12-1/870 від 30 березня 2020 року, встановлено, що у даній дорожній ситуації, з технічної точки зору, водій автомобіля «БАЗ А079.23» державний номерний НОМЕР_4 ОСОБА_6 повинен був керуватися вимогами пунктів: 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України. У даній дорожній ситуації водій автобусу «БАЗ А079.23», державний номерний НОМЕР_4 ОСОБА_6 з моменту об`єктивно можливого виявлення перешкоди у своїй смузі руху мав технічну можливість уникнути наїзду на перешкоду у вигляді нерухомого автомобіля «Dacia Logan» державний номерний НОМЕР_3 , як шляхом застосування екстреного гальмування, так і шляхом безпечного об`їзду перешкоди, тобто шляхом виконання вимог пункту 12.3 ПДР України. У даній дорожній ситуації в діях водія автобуса «БАЗ А079.23», державний номерний НОМЕР_4 ОСОБА_6 експертом, з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам пункту 12.3 ПДР України, а невідповідності дій водія вимогам пункту 12.4 ПДР України не знаходяться у причинному зв`язку з настанням даної ДТП.
Причиною виникнення даної дорожньо-транспортної події є невідповідність дій водія автобуса «БАЗ А079.23» державний номерний НОМЕР_4 ОСОБА_6 вимогам пункту 12.3 ПДР України (ас. 78-82 т.2).

Також судом першої інстанції досліджені інші, надані сторонами кримінального провадження, письмові докази, частина яких досліджена за клопотанням сторін колегією суддів під час апеляційного розгляду, а саме:
- висновок експерта № 12-1/461 від 5 березня 2020 року, відповідно до якого на момент огляду автомобіля «Dacia Logan» державний номерний НОМЕР_3 виявлено несправності ходової частини, а саме: заднє ліве колесо знаходиться у розгерметизованому стані; колісний диск заднього лівого колеса деформований; заднє ліве колесо разом з його елементами підвіски зміщене, а гальмівна система та рульове керування знаходяться у працездатному стані. Виявлені несправності ходової частини автомобіля «Dacia Logan» державний номерний НОМЕР_3 виникли в процесі ДТП (ас. 65-70 т.2);
- висновок експерта № 12-1/460 від 25 лютого 2020 року, згідно з яким на момент огляду автомобіля марки «БАЗ А079.23» державний номерний НОМЕР_4 гальмівна система, система рульового керування та ходова частина знаходяться в працездатному стані (ас. 72-76 т.2);
- акти огляду та тимчасового затримання транспортних засобів від 8 лютого 2021 року: автобусу «БАЗ А079.23» державний номерний НОМЕР_4 та автомобіля «Dacia Logan» державний номерний НОМЕР_3 (ас. 33-34 т. 2),
- рапорт поліцейського від 8 лютого 2020 року (ас. 3 т.2),
- схеми розташування дорожніх знаків по проспекту Перемоги в м. Києві станом на 8 лютого 2020 року згідно з загальноміською базою дислокації ТЗРДР (ас. 143-145 т.2).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наведені письмові докази не доводять і не спростовують вину обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а тому, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано не поклав їх в основу обвинувального вироку.

Оцінюючи наявні у справі докази в їх сукупності, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що показання обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що на момент дорожньо-транспортної пригоди він рухався автобусом, не перевищуючи швидкості руху, а також про те, що потерпілим ОСОБА_9 не було встановлено знаку аварійної зупинки, спростовуються матеріалами даного кримінального провадження. При цьому місцевий суд дійшов висновку, що доводи сторони захисту про те, що потерпілий ОСОБА_9 , створивши перешкоду для руху, не включив аварійну сигналізацію, хоч і мають місце, однак, не спростовують вини обвинуваченого ОСОБА_6 у порушенні вимог п. 1.5, пп. «б» п. 2.3, п. 12.3, п. 12.4 Правил дорожнього руху України, з чим також погоджується колегія суддів.

Так, сукупністю наявних у справі доказів підтверджується факт, який не заперечується жодним з учасників кримінального провадження, що 8 лютого 2020 приблизно о 12.40 год. ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автобусом «БАЗ А079.23» державний номерний НОМЕР_4 , рухався проїзною частиною проспекту Перемоги в місті Києві.
З досліджених доказів встановлено, що у середній смузі руху у нерухомому стані перебував автомобіль «Dacia Logan» державний номерний НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_9 .
При цьому колегія суддів вважає непереконливими доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що висновком експерта про відсутність в автомобілі «Dacia Logan» державний номерний знак НОМЕР_2 на момент ДТП несправностей спростовуються показання потерпілого про причини зупинки автомобіля посеред дороги внаслідок несправності, яка виникла під руху автомобіля, оскільки потерпілим було конкретно зазначено про те, що перестав працювати двигун автомобіля, однак, яка несправність до цього призвела, йому невідомо, проте, саме із-за цього він не зміг перемістити автомобіль на узбіччя та намагався викликати аварійну службу. З огляду на те, що несправності двигуна можуть мати не тільки природу механічного пошкодження, а й внаслідок неправильної роботи інших систем автомобіля, які впливають на роботу двигуна, а згідно з висновком експерта № 12-1/461 від 5 березня 2020 року здійснювалось візуальне дослідження вузлів і деталей автомобіля, без перевірки роботи двигуна, показання потерпілого в цій частині є неспростовними.

З подальшого перегляду відеозапису встановлено, що у середній смузі рухався червоний легковий автомобіль, за яким на достатній відстані, з порушенням вимог п. 12.4 ПДР України, яким передбачено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год., рухався автобус під керуванням ОСОБА_6 зі швидкістю 73,26 км/год. + 2,93 км/год.
При цьому, на переконання колегії суддів, доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_6 не допущено перевищення встановленої швидкості, а висновки експерта № 23-3/94 від 3 березня 2020 року - помилкові в цій частині, є безпідставними і спростовуються, навіть, математичними розрахунками, з урахуванням відстані, яку проїхав автобус під керуванням ОСОБА_6 з моменту, коли автобус з`явився на відеозаписі, до моменту зіткнення, та яка обраховується кількістю та довжиною білих смуг та відрізків між цими смугами, встановлених під час додаткового огляду місця події, та часом, зазначеним на відеозаписі, з моменту появи в кадрі автобусу під керуванням ОСОБА_6 до моменту зіткнення з нерухомим автомобілем. Вказаний розрахунок свідчить про перевищення встановленої п. 12.4 ПДР України швидкості руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_6 .
Одночасно колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з висновком експерта недотримання ОСОБА_6 вимог п. 12.4 ПДР України, тобто, перевищення швидкості руху автобуса під керуванням ОСОБА_6 , не перебуває у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою.
У подальшому з відеозапису вбачається, що, коли червоний автомобіль, який рухається у середній смузі руху попереду автобуса під керуванням ОСОБА_6 , починає перелаштовуватись на ліву крайню смугу, звільняючи середню смугу руху та збільшуючи оглядовість для ОСОБА_6 , між автобусом під керуванням ОСОБА_6 та нерухомим автомобілем відсутній будь-який транспорт, і відстань між даними транспортними засобами, з урахуванням довжини білих смуг та проміжків між ними, які встановлені під час додаткового огляду місця події, складає більше 80 м, що відповідає даним, викладеним у висновку експерта № 23-3/134 від 13 березня 2020, у якому також враховані дані, зафіксовані у протоколі додаткового огляду місця ДТП.
Окрім того, згідно з висновком експерта № 12-1/870 від 30 березня 2020 року, в якому викладене належне обґрунтування наданих висновків, у даній дорожній ситуації водій автобусу «БАЗ А079.23» державний номерний НОМЕР_4 ОСОБА_6 з моменту об`єктивно можливого виявлення перешкоди у своїй смузі руху мав технічну можливість уникнути наїзду на перешкоду у вигляді нерухомого автомобіля «Dacia Logan» державний номерний знак НОМЕР_2 , як шляхом застосування екстреного гальмування, так і шляхом безпечного об`їзду перешкоди, тобто, шляхом виконання вимог пункту 12.3 ПДР України.
З огляду на встановлені під час розгляду справи в суді першої інстанції обставини, які були перевірені під час апеляційного розгляду, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що висновки експертів у даному кримінальному провадженні є належно мотивованими, науково обґрунтованими, складеними експертами, що мають достатній фах, досвід і стаж експертної роботи, відповіді та висновки експертів повні та вичерпні, не допускають подвійного тлумачення і суперечностей, які потребували б роз`яснення, а, окрім того, підтверджуються іншими доказами у кримінальному провадженні.

Окрім того, сукупністю доказів у кримінальному провадженні спростовуються доводи апеляційної скарги обвинуваченого про наявність спуску по ходу його руху.

Також колегія суддів вважає є непереконливими доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що потерпілим ОСОБА_9 не був виставлений знак аварійної зупинки. Аналогічні доводи сторони захисту були предметом дослідження під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, і відхилені судом як такі, що не знайшли свого підтвердження. І з таким висновком суду першої інстанції погоджується й колегія суддів.
Факт встановлення потерпілим знаку аварійної зупинки підтверджується відеозаписом з камер відеоспостереження, долученим до протоколу огляду відеозапису від 11 лютого 2020 року, яким зафіксовано, як у середній смузі для руху проспектом Перемоги в напрямку вул. Живописна перебуває автомобіль темного кольору, який не рухається, без увімкненої світлової аварійної сигналізації. З вказаного автомобіля виходить чоловік, який ставить якийсь предмет біля задньої частини автомобіля та сідає знову в автомобіль. У подальшому з відео вбачається біля задньої частини зазначеного автомобіля на проїзній частині стоїть вказаний предмет.
Згідно з протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 8 лютого 2020 року на місці дорожньо-транспортної пригоди на лінії, яка розділяє першу та другу смугу руху, навпроти початку слідів юзу у середній смузі руху, які у подальшому переходять у ліву крайню смугу руху, виявлено і вилучено уламки знаку аварійної зупинки, і наведеними доказами спростовуються доводи обвинуваченого про відсутність аварійного знаку біля автомобіля потерпілого.

Одночасно колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції встановлено також і порушення вимог пп. а п. 9.9, п.п. 9.10, 9.11 та 15.14 Правил дорожнього руху України з боку потерпілого, і ці обставини не заперечуються жодним з учасників кримінального провадження.

Відповідно до пункту 1.10 ПДР України вимушена зупинка - це припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху. При цьому згідно з приписами п. 15.14 Правил у разі вимушеної зупинки у місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9 - 9.11 цих Правил, якими передбачено, що водій повинен ввімкнути аварійну сигналізацію, а при вимушеній зупинці в місцях з обмеженою оглядовістю дороги хоча б в одному напрямку менш 100 м - ще й встановити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар на відстані 20 м від транспортного засобу в населеному пункті та 40 м за межами населеного пункту.

Разом з тим, колегія суддів приймає до увагу, що згідно з висновком експерта вказані порушення не перебувають у причинному зв`язку з настанням ДТП.
При цьому колегія суддів враховує, що причиною ДТП, внаслідок якої ОСОБА_17 заподіяно тяжких тілесних ушкоджень, стало порушення ОСОБА_6 правил безпеки дорожнього руху. Протиправність дій потерпілого не виключає винуватості обвинуваченого. Адже, незалежно від причин виникнення небезпеки для руху або перешкоди, ОСОБА_6 зобов`язаний був дотримуватись ПДР та при виявленні перешкоди негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу ( 12.3 ПДР).
Таким чином, з фактичних обставин цього кримінального провадження встановлено, що суспільно небезпечний наслідок у вигляді заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень був породжений конкретними діями обвинуваченого, який порушив ПДР, що всупереч викладеним в апеляційній скарзі обвинуваченого доводам свідчить про наявність однієї з обов`язкових ознак об`єктивної сторони складу злочину причинного зв`язку між порушенням ПДР з боку ОСОБА_6 та наслідками, які настали внаслідок таких порушень.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про порушення ПДР ОСОБА_6 , який керував транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, підтверджено сукупністю досліджених доказів.

З огляду на встановлені як під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правила безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Встановлені під час апеляційного розгляду обставини свідчать про необґрунтованість апеляційної скарги обвинуваченого, а, відтак, вона є такою, що не підлягає до задоволення.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_6 виду та розміру покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є дитиною-інвалідом з дитинства, а також має дружину, яка є інвалідом третьої групи, сам є інвалідом третьої групи, працевлаштований працює на посаді водія в БПП «Фаворит-Люкс», за місцем роботи характеризується виключно позитивно, під наркологічним та психоневрологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, до кримінальної відповідальності притягається вперше, відсутність обставин, що пом`якшують та обставин, що обтяжують покарання, обвинуваченого.
Врахувавши вказані обставини в їх сукупності, конкретні обставини вчинення злочину, який віднесений до таких, що вчинений з необережності, особу обвинуваченого, який є соціально адаптованою особою, займається суспільно-корисною працею, його вік, суд першої інстанції дійшов висновку про призначення ОСОБА_6 основного покарання у виді позбавлення волі у межах санкції норми закону, яка передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, із застосуванням ст. 75 КК України, оскільки, на переконання суду, виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, однак, в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Суд першої інстанції не знайшов підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України в частині призначеного основного покарання у вигляді позбавлення волі.
Також судом не застосовано до обвинуваченого ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки судом встановлено, що робота на посаді водія є основним джерелом заробітку обвинуваченого ОСОБА_6 .
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки саме таке покарання буде відповідати виправленню обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами.
При цьому колегія суддів вважає непереконливими доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого про неврахуванням судом при призначенні покарання обвинуваченому наслідків даної дорожньо-транспортної пригоди, оскільки саме у зв`язку з заподіянням потерпілому тяжких тілесних ушкоджень дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, в якій вказані наслідки є кваліфікуючою ознакою.

Є безпідставними й доводи прокурора про неврахування судом того, що обвинувачений свою вину не визнав, щиро не покаявся, жодних збитків потерпілому не відшкодував, оскільки судом враховані обставини того, що обвинувачений не визнав вину, про що зазначено й у самому вироку, а визнання вини або відсутність такого визнання - це право обвинуваченого. Окрім того, під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_6 у період перебування потерпілого у лікарні було відшкодовано 14428,97 грн. (ас. 116-118 т.3), що спростовує наведені вище доводи прокурора про невідшкодування обвинуваченим потерпілому жодних збитків.
Окрім того, показаннями потерпілого, наданими під час розгляду справи в суді, спростовуються доводи прокурора про те, що потерпілий ОСОБА_16 наполягав на призначенні обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі без застосування ст. 75 КК України, оскільки потерпілий щодо покарання ОСОБА_6 вказав про те, що якщо обвинувачений визнає вину, то адміністративне, а якщо ні - як вирішить суд, закон.
Також колегія суддів звертає увагу на те, що в апеляційних скаргах прокурора та представника потерпілого ставилось питання про призначеного обвинуваченому покарання у виді 4 років позбавлення волі, що нижче від розміру покарання, призначеного судом.
З урахуванням наведеного, обставин кримінального провадження, те, що ОСОБА_6 вчинений злочин з необережності, на переконання колегії суддів, призначене обвинуваченому покарання у виді 5 років позбавлення волі не є м`яким або таким, що не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, а тому доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого у цій частини є безпідставними.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності, будь-яких даних про те, що він притягувався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху матеріали справи не містять і стороною обвинувачення не надано, а відтак, вказаними обставинами спростовуються доводи апеляційної скарги прокурора про те, що небезпечність ОСОБА_6 , як водія, для оточуючих і для самого себе.
Колегія суддів, з урахуванням сукупності наведеного вище, з огляду на те, що робота на посаді водія є основним джерелом заробітку обвинуваченого, і вказані обставини не спростовані стороною обвинувачення, вважає таким, що не суперечить вимогам закону, висновок суду про можливість не призначати обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення воля.

Окремо колегія суддів враховує, що ОСОБА_6 одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які є дитиною-інвалідом з дитинства, а також має дружину, яка є інвалідом третьої групи, сам є інвалідом третьої групи (ас.98-103 т. 2, ас. 166-167 т.3), працевлаштований працює на посаді водія в БПП «Фаворит-Люкс», за місцем роботи характеризується виключно позитивно, відсутність в матеріалах кримінального провадження будь-яких негативних даних про обвинуваченого.
Наведені обставини спростовують доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого про неможливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства та свідчать про обґрунтованість рішення суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, однак, в умовах здійснення контролю за його поведінкою, та застосування судом першої інстанції до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, звільнення його від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

За встановлених обставин апеляційна скарга прокурора та представника потерпілого в частині незгоди з призначеним обвинуваченому покаранням не підлягає до задоволення.

Що стосується доводів апеляційної скарги представника потерпілого та представника відповідача - БПП «Фаворит-Люкс» про неправильність прийнятого судом першої інстанції в частині вирішення цивільного позову, то колегія суддів враховує таке.
Частиною 1 ст. 128 КПК України визначено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що представником потерпілого ОСОБА_9 - адвокатом ОСОБА_10 заявлено в інтересах потерпілого цивільний позов про стягнення на користь потерпілого з АТ «СК «КРАЇНА» заподіяну матеріальну шкоду у сумі 13821 грн., з обвинуваченого ОСОБА_6 - моральну шкоду у сумі 50000 грн., з БПП «Фаворит-Люкс» - моральну шкоду у сумі 150000 грн.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи цивільний позов потерпілого, вказав про те, що на підставі вимог ст. ст. 24, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з АТ «СК «КРАЇНА» підлягає стягненню сума витрат на лікування потерпілого ОСОБА_9 у розмірі 6007, 71 грн., оскільки до позовної заяви позивачем надано платіжні документи (чеки), підтверджені лікувальним закладом, які підтверджують витрати на лікування саме у такому розмірі.
Також під час судового розгляду встановлено, що автобус «БАЗ А079.23» державний номерний знак НОМЕР_1 на підставі права власності належить ОСОБА_14 та відповідно до тимчасового реєстраційного талону ХХТ № 021732 від 22 листопада 2019 року вказаний автобус перебуває у користуванні БПП «Фаворит-Люкс», а обвинувачений ОСОБА_6 на момент вчинення інкримінованих йому дій перебував у трудових відносинах з даним підприємством та за ним закріплений вказаний транспортний засіб. З огляду на встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що цивільний позов в частині стягнення з БПП «Фаворит-Люкс моральної шкоди слід задовольнити з урахуванням глибини фізичних та душевних страждань, погіршення стану здоров`я потерпілого, а також з врахуванням вимог розумності і справедливості у повному обсязі на суму 150000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень.
У задоволенні інших позовних вимог суд відмовив.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується й колегія суддів, з огляду на таке.
Під час розгляду кримінального провадження встановлено та не оспорюється жодним з учасників кримінального провадження, що автобус «БАЗ А079.23» державний номерний знак НОМЕР_1 на підставі права власності належить ОСОБА_14 та відповідно до тимчасового реєстраційного талону ХХТ № 021732 від 22 листопада 2019 року вказаний автобус перебуває у користуванні БПП «Фаворит-Люкс», а обвинувачений ОСОБА_6 на момент вчинення інкримінованих йому дій перебував у трудових відносинах з даним підприємством та за ним закріплений вказаний транспортний засіб.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
З аналізу змісту глави 82 ЦК України убачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду».
Аналіз положень статей 1166, 1167,1187,1188 ЦК України свідчить про встановлення у цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (у тому числі моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).
Правило генерального делікту закріплено у статті 1166 ЦК Українистосовно майнової шкоди та у статті 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди.
Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто, на безпосереднього заподіювача.
Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.
Так, стаття 1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, зокрема відповідно до частини другої таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина перша статті 1172 ЦК України).
В такому випадку обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія.
З огляду на викладене, доводи апелянта про те, що будь-якої вини БПП «Фаворит-Люкс» у завданні шкоди потерпілому немає, а тому підприємство не повинно нести відповідальність, не ґрунтуються на вимогах закону.

Статтею 16 ЦК України закріплено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів кожної особи є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав передбачене Цивільним кодексом України, Конституцією України та багатьма іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до п. 3 постанови пленуму Верховного Суду України у п.3 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Згідно з положеннями ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
При цьому колегія суддів приймає до уваги, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним.
Отже, на думку колегії суддів, рівень моральних страждань визначається не тільки видом правопорушення та його складністю, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди.
З огляду на те, що шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебував у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який врахувавши глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, погіршення його стану здоров`я, а також з врахуванням вимог розумності і справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з БПП «Фаворит-Люкс» в рахунок відшкодування потерпілому заподіяної моральної шкоди.

За встановлених обставин апеляційні скарги представника БПП «Фаворит-Люкс» та представника потерпілого не підлягають до задоволення.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку суду, а тому апеляційні скарги цивільного відповідача Багатопрофільного приватного підприємства «Фаворит Люкс» в особі представника адвоката ОСОБА_7 , прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягають до задоволення.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги цивільного відповідача Багатопрофільного приватного підприємства «Фаворит Люкс» в особі представника адвоката ОСОБА_7 , прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_6 , - залишити без задоволення, вирок Святошинського районного суду м. Києва від 14 грудня 2021 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України, - залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

___________________ _________________ ___________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4