Справа № 164/377/20 Провадження №11-кп/802/220/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.4 ст.246, ч.2 ст.353 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді- ОСОБА_2 ,
суддів- ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з учасю секретаря-- ОСОБА_5 ,
прокурора- ОСОБА_6 ,
виправданого- ОСОБА_7 ,
захисника- ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Маневицького відділу Камінь-Каширської окружної прокуратури на вирок Любешівського районного суду Волинської області від 29 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИВ
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця і жителя АДРЕСА_1 , неодруженого, з вищою освітою, непрацюючого, несудимого,
визнано невинуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.246, ч.2 ст.353 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що вчинено кримінальні правопорушення, в яких обвинувачується особа.

Судові витрати за залучення експертів у зв`язку із проведенням експертиз у сумі 1256 (одна тисяча двісті п`ятдесят шість) гривень 08 копійок компенсувати за рахунок коштів Державного бюджету України.
Вироком вирішено долю речових доказів.
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.246, ч.2 ст.353 КК України, за таких обставин.
ОСОБА_7 обіймав посаду майстра лісу Оконського лісництва державного підприємства «Маневицьке лісове господарство» (далі ДП «Маневицьке ЛГ») з 14 листопада 2016 року по 25 вересня 2019 року. Відповідно до пунктів 2 та 4 частини другої посадової інструкції майстра лісу, затвердженої директором державного підприємства ДП «Маневицьке ЛГ», до завдань та обов`язків обвинуваченого входило організовувати роботу лісозаготівельних бригад, відповідати за правильне ведення технологічного процесу розробки ділянок, якість і кількість лісопродукції, забезпечувати розстановку бригад і робітників у бригадах.
Поряд з цим, ОСОБА_7 , 25 вересня 2019 року будучи звільненим з посади майстра лісу Оконського лісництва ДП «Маневицьке ЛГ» на підставі пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП), маючи у користуванні формений одяг працівника лісового господарства, яким був забезпечений у відповідності до наказу Державного агентства лісових ресурсів України № 1154 від 28 грудня 2018 року та який у зв`язку із незакінченням строку носіння після звільнення залишився у його користуванні, діючи умисно та усвідомлюючи протиправність своїх дій, 03 жовтня 2019 року будучи одягненим у форму працівника ДП «Маневицьке ЛГ», на власному транспортному засобі приїхав до місця проживання ОСОБА_9 по АДРЕСА_2 . В подальшому, достовірно знаючи, що є звільненим з посади майстра лісу Оконського лісництва ДП «Маневицьке ЛГ», ОСОБА_7 відвіз ОСОБА_9 в квартал 46, виділ 28 Оконського лісництва ДП «Маневицьке ЛГ» та, не повідомивши ОСОБА_9 про відсутність відповідного дозволу для вирубки деревини та про своє звільнення із вказаної посади, вказав останньому на ділянку лісового масиву, а саме: 46 квартал, 28 виділу Оконського лісництва ДП «Маневицьке ЛГ», де потрібно провести рубку, що було зроблено наступного дня 04 жовтня 2019 року.
Крім того, ОСОБА_7 , 25 вересня 2019 року, будучи звільненим з посади майстра лісу Оконського лісництва ДП «Маневицьке ЛГ» на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків у виді завдання шкоди навколишньому середовищу, за відсутності лісового квитка та будь-яких дозвільних документів для його одержання, у порушення вимог статті 69 Лісового кодексу України, пункту 2 Порядку видачі спеціальних дозволів на користування лісових ресурсів, залучив жителів села Велика Яблунька та Мала Яблунька Маневицького району Волинської області ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , яких не повідомив про відсутність відповідного дозволу для вирубки дерев та які були введені в оману, вважаючи дії ОСОБА_7 правомірними, оскільки залучались до проведення таких робіт у минулому, 04 жовтня 2019 року на підставі усного розпорядження провели незаконну вирубки 24 дерев сосни на ділянці 46 кварталу, 28 виділу Оконського лісництва ДП «Маневицьке ЛГ», що розташована поблизу села Загорівка Маневицького району Волинської області. Після чого частину зрізаних дерев на невстановленому слідством транспортному засобі ОСОБА_7 вивіз з лісу та розпорядився ними на власний розсуд, внаслідок чого державі в особі ДП «Маневицьке ЛГ» було заподіяно тяжкі наслідки у вигляді майнової шкоди на суму 211596 гривень.
Вказані вище події та дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані як самовільне присвоєння владних повноважень, пов`язаних з використанням форменого одягу, та незаконна порубка лісу, яка спричинила тяжкі наслідки.
Суд першої інстанції в ході судового розгляду, за наслідками дослідження обставин кримінального провадження, прийшов до висновку, що висунуте ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч.4 ст.246 та ч.2 ст.353 КК України, не знайшло свого підтвердження, оскільки досудове розслідування у цій справі всупереч статті 9 КПК проведено неповно та необ`єктивно. Зазначене не дає суду достатніх підстав поза розумним сумнівом констатувати винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
У поданій апеляційній скарзі прокурор вважає вирок Любешівського районного суду Волинської області від 29 жовтня 2021 року про виправдення ОСОБА_7 незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до безпідставного виправдання обвинуваченого.

Прокурор зазначає, що матеріали кримінального провадження містять достатньо доказів, якими стверджується винність ОСОБА_7 у вчиненні їм кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.246 та ч.2 ст.353 КК України.

Зокрема, винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень стверджується показами свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які підтвердили зрізання ними дерев за усним розпорядженням ОСОБА_7 . Протоколом слідчих експериментів із вищевказаними свідками, які в ході проведення зазначеної слідчої дії показали та розповіли, де саме та за чиєю вказівкою зрізали дерева породи сосна. Показаннями свідка ОСОБА_11 , яка підтвердила, що ОСОБА_7 приїжджав до них додому на автомобілі зеленого кольору та був одягнутий у зелену форму. Також показаннями свідка ОСОБА_12 , який зазначив, що до нього на мобільний телефон подзвонив ОСОБА_7 та запропонував придбати у нього деревину-кругляк сосни та іншими доказами наявними в матеріалах справи, яким суд першої інстанції не надав належної оцінки.

Вважає, що судом фактично в основу виправдального вироку покладено виключно показання обвинуваченого, які не підтверджені жодним показанням чи письмовими документами та спростовуються наведеними вище доказами.

Окрім цього, в мотивувальній частині рушення місцевий суд ствердив про факт незаконної порубки лісу в кварталі №46, виділу №28 Оконського лісництва ДП «Маневицьке ЛГ» на початку жовтня 2019 року, однак внаслідок формального підходу визнав ОСОБА_7 невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.4 ст.246 та ч.2 ст.353 КК України.

На переконання апелянта, у зв`язку з не наведенням судом жодних мотивів, з яких останній відкинув докази сторони обвинувачення, що в силу положень ст.412 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, судове рішення підлягає скасуванню.

Також прокурор звертає увагу суду на неякісний звукозапис судового засідання від 12.03.2021 року, у зв`язку з чим неможливо встановити, які саме докази досліджував суд першої інстанції під час даного засідання та зміст цього дослідження.
Враховуючи вищевказані обставини, прокурор вказує за необхідність скасувати необґрунтований виправдальний вирок щодо ОСОБА_7 . Просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.246, ч.2 ст.353 КК України та призначити останньому покарання за ч.2 ст.353 КК України 3 роки позбавлення волі; за ч.4 ст.246 КК України 6 років позбавлення волі. На підстав ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді 6 років позбавлення волі.
В судове засідання не з`явився представник потерпілого, від останнього на адресу апеляційного суду надійшло клопотання про розгляд справи без представника ДП «Маневицький лісгосп». Учасники кримінального провадження, які з`явилися в судове засідання, не заперечували щодо продовження розгляду справи у відсутності представника потерпілого. Його неприбуття не перешкоджає розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України.
Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, виправданого та його захисника, які кожен окремо, відносно її задоволення заперечили, просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, апеляційний суд доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України як обвинувальний, так і виправдувальний вирок повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа.

Згідно із п.1 ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, місцевий суд, виправдовуючи ОСОБА_7 за ч.4 ст.246 та ч.2 ст.353 КК України, вищезазначених вимог закону дотримався.

Судом у вироку викладено формулювання обвинувачення, пред`явленого обвинуваченому за ч.4 ст.246 та ч.2 ст.353 КК України визнаного судом недоведеним, підстави його виправдання із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
За змістом ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.17 КПК особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватості особи поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд першої інстанції у судовому засіданні, відповідно до вимог кримінального процесуального закону перевірив зібрані на досудовому розслідуванні докази винуватості обвинуваченого, на які посилалася сторона обвинувачення, та згідно зі ст.94 КПК оцінив їх з точки зору допустимості, належності, достовірності та достатності, надав належну оцінку як окремим доказам, так і їх сукупності, навів детальний аналіз досліджених доказів.
Судом першої інстанції дана належна правова оцінка як показанням обвинуваченого, свідків, так і іншим доказам у справі, які у своїй сукупності та у взаємозв`язку не дають підстав констатувати винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
Прокурор в поданій апеляційній скарзі посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, однак на переконання судової колегії вказані твердження є необґрунтованими з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст.409 КПК України підставами для скасування та зміни судового рішення судом апеляційної інстанції серед іншого є: неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства.
У відповідності до положень п.1 ч.1 ст.411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження якщо: висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.
Однак місцевий суд, ухвалюючи виправдувальний вирок, у судовому засіданні, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, перевірив зібрані на досудовому слідстві докази винуватості ОСОБА_7 , на які посилалися органи досудового розслідування та, згідно зі ст. 94 КПК України, оцінив їх з точки зору допустимості, належності, достовірності та достатності, надав належну оцінку як окремим доказам, так і їх сукупності, навів детальний аналіз досліджених доказів.
Зокрема, свої висновки суд першої інстанції обґрунтував, дослідивши і проаналізувавши показання обвинуваченого, який винуватості у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнав і категорично заперечив факт незаконної вирубки лісу чи самовільного присвоєння ним владних повноважень, пов`язаних з використанням форменого одягу та вчинення ним будь-яких дій, які б були неправомірними.

Так, ОСОБА_7 пояснив, що жодних осіб до рубки лісу не залучав, зокрема, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Також категорично заперечив отримання від ОСОБА_12 будь-яких коштів. Вказав, що дійсно 25 вересня 2019 року його було звільнено з посади майстра лісу. Увесь наявний у нього формений одяг та службове посвідчення здав. З лісничим ОСОБА_13 було оглянуто обхід, після чого вони повернулись у лісництво та склали акт прийому-передачі.
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що 25 вересня 2019 року, будучи звільненим з посади майстра лісу Оконського лісництва ДП «Маневицьке ЛГ», за відсутності лісового квитка та будь-яких дозвільних документів для його одержання, у порушення вимог статті 69 Лісового кодексу України, пункту 2 Порядку видачі спеціальних дозволів на користування лісових ресурсів, залучив жителів села Велика Яблунька та Мала Яблунька Маневицького району Волинської області ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , яких не повідомив про відсутність відповідного дозволу для вирубки дерев та які були введені в оману, вважаючи дії ОСОБА_7 правомірними, оскільки залучались до проведення таких робіт у минулому, 04 жовтня 2019 року на підставі усного розпорядження провели незаконну вирубки 24 дерев сосни на ділянці 46 кварталу, 28 виділу Оконського лісництва ДП «Маневицьке ЛГ», що розташована поблизу села Загорівка Маневицького району Волинської області. Після чого частину зрізаних дерев на невстановленому слідством транспортному засобі ОСОБА_7 вивіз з лісу та розпорядився ними на власний розсуд, внаслідок чого державі в особі ДП «Маневицьке ЛГ» було заподіяно тяжкі наслідки у вигляді майнової шкоди на суму 211596 гривень.
Прокурор посилається на показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які на його думку, підтверджують винуватість ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, оскільки останні підтвердили, що зрізали дерева за усним розпорядженням ОСОБА_7 .
Проте, місцевим судом встановлено, що свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 перебували у лісовому масиві та здійснювали рубку дерев без будь-яких дозвільних документів й у відсутності посадових осіб ДП «Манавицьке ЛГ», хоча, як вірно зауважено судом, вони попередньо залучались до проведення лісозаготівельних робіт, що свідчить про обізнаність останніх про незаконність їх дій. Вказане піддає сумніву правдивість наданих ОСОБА_9 показів про вирубку дерев саме за усною вказівкою ОСОБА_7 .
Допитавши даних свідків обвинувачення, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про наявний в останніх майнового інтересу у порубці лісу, адже частину деревини вони забрали собі та перевезли на пилораму для подальшої обробки. Дані обставини також стверджуються протоколами оглядів місця події, протоколами слідчих експериментів, показаннями свідків ОСОБА_14 та іншими.
Оглядом місця події проведеного 05 жовтня 2019 року встановлено місце вчинення порубки лісу в Оконському лісництві, 26 пнів від зрізаних дерев, їх діаметр, виявлено протектори шин, характерних для вантажної техніки, причепів або гужової підводи, уламки розбитого світлоповертача оранжевого кольору.
Свідок обвинувачення ОСОБА_13 місцевому суду пояснив, що про незаконну порубку лісу у кварталі № 46 біля села Загорівка Маневицького району він дізнався 05 жовтня 2019 року від ОСОБА_15 . Одразу повідомив про це лісову охорону. В подальшому, виїхавши на місце події, побачив зрізані сосни. Після повідомлення поліції про цей факт, разом з останніми по сліду залишеним на дорозі від колес транспорту доїхали до пилорами.
У свою чергу, свідок обвинувачення ОСОБА_16 , інспектор з охорони лісу ДП «Маневицький ЛГ» також ствердив, що по слідах трактора та підводи з місця подій виїхали до пилорами Будьків у с. Мала Яблунька Маневицького району, де також виявили частину колод. Вказав, що оперативно було встановлено причетність до незаконної вирубки лісу ОСОБА_9 .
Окрім цього, наявність сумнівів щодо правдивості показань ОСОБА_9 підтверджується і іншими доказами, зокрема, як встановлено при апеляційному розгляді, даний свідок надав показання щодо вирубки лісу саме за вказівкою ОСОБА_7 після проведення у нього обшуку. Відповідно до протоколу обшуку від 05 жовтня 2019 року у ОСОБА_9 вилучено 22 патрони, розбитий світлоповертач, бензопилу «Stihl MS 250», мінітрактор «DF 244», гужову підводу. Згідно його пояснень, наданих місцевому суді, відомості щодо незаконної рубки лісу йому були відомі на наступний день після проведеної ним та ОСОБА_10 вирубки дерев, проте, за даним фактом до правоохоронних органів не звернувся та також не повідомив працівників ДП «Манавицьке ЛГ». Окрім цього, суд зауважує, що під час обшуку ним добровільно не було видано інструмент та транспорт, який був ним використаний під час незаконної вирубки лісу.
Також в обвинувачення органом досудового слідства ОСОБА_7 ставиться залучення безпосередньо і ОСОБА_10 , однак даний свідок ствердив, що до вирубки дерев його залучив саме ОСОБА_9 .
Суд апеляційної інстанції зауважує, що на підтвердження висновку місцевого суду щодо наявності у свідка ОСОБА_9 майнового інтересу також свідчать і інші письмові докази наявні в матеріалах справи.
Зокрема, зі пояснень наданих як ОСОБА_17 так і ОСОБА_10 вбачається, що попередня домовленість з ОСОБА_7 , зі слів ОСОБА_17 , була про можливість вказаними свідками забрати верхи дерев та некондицію після того як ОСОБА_7 забере основну деревину. Проте як видно із огляду ділянки дороги у Куклинському лісництві державного підприємства «Поліське лісове господарство» 05 жовтня 2019 року було виявлено 38 соснових колод довжиною від 1,3 до 3,9 метра, сліди протекторів шин. Також під час огляду території пилорами на АДРЕСА_3 05 жовтня 2019 року ОСОБА_18 добровільно видала 33 соснових колоди довжиною від 1,3 до 4 метрів. Дана деревина, як встановлено місцевим судом, було транспортована саме свідками ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
Відповідно до комісійного акту ДП «Маневицьке лісове господарство» від 07 жовтня 2019 року зрізи пнів, отримані у кварталі № 46, виділі № 28 Оконського лісництва повністю відповідають комлевим частинам колод, які виявлені на території пилорами у селі Мала Яблунька та у лісовому масиві поблизу села Загорівка Маневицького району.
Згідно пояснень ОСОБА_9 , наданим в суді першої інстанції, останній пояснював, що ОСОБА_7 дав вказівку розкрижувати зрублені дерева на колоди по 4,10 метрів та не менше ніж 18 см. в діаметрі, однак як вбачається з вищевказаного акту, зрізи пнів, виявлених на місці події, повністю відповідають комлевим частинам колод, виявлених на території пилорами с. Мала Яблунівка та в лісовому масиві поблизу с. Загорівка. Таким чином, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 забрали з місця події відбірну деревину, а не верхи дерев чи некондицію на дрова, як вказували останні у своїх показаннях. Також даний факт підтверджується і оглядом місця події від 05 жовтня 2019 року з фото таблицями на яких саме зображено верхи дерев та гілля. Які залишилися після незаконної вирубки.
Протоколи слідчих експериментів за участі свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_10 хоча і узгоджуються з показами, наданими останніми в суді першої інстанції, однак у взаємозв`язку з іншими дослідженими доказами не доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні ним незаконної порубки лісу за обставин вказаних в обвинувальному акті.
Наступним ключовим свідок, на думку прокурора, є ОСОБА_12 , який зазначив, що до нього на мобільний телефон подзвонив ОСОБА_7 та запропонував придбати й нього деревину кругляк сосни. Даний свідок вказав, що дав вказівку водію ОСОБА_20 , щоб той перевіз деревину на пилораму.
Проте, як вірно зазначає суд першої інстанції, даний свідок плутався у показаннях щодо обставин придбання ним деревини в обвинуваченого. У судовому засіданні 12 травня 2021 року свідок показав, що до нього передзвонив обвинувачений та запропонував придбати кругляк сосни. Свідок на цю пропозицію погодився, адже попередньо він уже купував деревину у ОСОБА_7 . ОСОБА_12 дав вказівку ОСОБА_20 , щоб той забрав деревину та привіз її на пилораму для подальшої обробки. Через шофера і передав кошти обвинуваченому. У судовому засіданні 24 вересня 2021 року свідок ОСОБА_12 під час повторного допиту назвав ОСОБА_21 та показав, що особисто розплачувався з обвинуваченим за придбану деревину готівкою на одній із заправок у селищі Маневичі, суми свідок не пригадує. До цього і після цього випадку контактів з обвинуваченим не мав. Деревину було придбано без товарносупровідних документів, а згодом перероблено.
Натомість свідок ОСОБА_20 категорично заперечив, що у вересні-жовтні 2019 року за дорученням ОСОБА_12 без товарносупровідних документів транспортував ліс від ОСОБА_7 або з ДП «Маневицьке ЛГ».
Апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду, що показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_22 щодо обставин вивезення та придбання деревини в обвинуваченого у ході досудового розслідування не перевірено. Зокрема, не відібрано зразки протекторів шин з місця порубки лісу та не співставлено їх із шинами вантажних автомобілів, які в цей час використовувались ОСОБА_23 та ОСОБА_24 . Не перевірено факт телефонних розмов між ОСОБА_23 та ОСОБА_7 , чи наявні відеозаписи із камер спостереження на автозаправках у селищі Маневичі, на яких можливо було б зафіксовано момент передачі свідком коштів обвинуваченому. Не досліджено бухгалтерські документи підприємця ОСОБА_24 щодо придбання деревини у ОСОБА_7 , оскільки свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні місцевого суду ствердив, що придбана деревина офіційно проходила через бухгалтерію, та в даних документах повинні були міститись дані про продавця та покупця, тобто відомості щодо продажу деревини саме ОСОБА_7 .
Окрім цього, кримінальне правопорушення, передбачене статтею 246 КК, відноситься до злочинів проти довкілля. Диспозиції вказаної норми передбачають, що одним з обов`язкових елементів складу цього злочину є наявність істотної шкоди, завданої об`єкту злочинного посягання, тобто довкіллю. Наявність шкоди довкіллю та її розмір має бути доведено визначеними процесуальним законом засобами доказування. Пунктом 6 частини другої статті 242 КПК передбачено, що розмір шкоди довкіллю встановлюється на підставі висновку експерта. Однак, у ході досудового розслідування кримінального провадження експертиза для з`ясування шкоди довкіллю не проводилась. А посилання прокурора на довідку-розрахунок сум збитків ДП «Маневицьке ЛГ», яка не містить посилань на нормативний акт чи методологію визначення заподіяної незаконною порубкою лісу шкоди, як на доказ спричинення ОСОБА_7 значної шкоди довкіллю, є недоречним з вищевказаних підстав.
Також органом досудового слідства ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що 25 вересня 2019 року будучи звільненим з посади майстра лісу Оконського лісництва ДП «Маневицьке ЛГ», маючи у користуванні формений одяг працівника лісового господарства, та який у зв`язку із незакінченням строку носіння після звільнення залишився у його користуванні, діючи умисно та усвідомлюючи протиправність своїх дій, 03 жовтня 2019 року будучи одягненим у форму працівника ДП «Маневицьке ЛГ», на власному транспортному засобі приїхав до місця проживання ОСОБА_9 на АДРЕСА_2 , та відвіз ОСОБА_9 в квартал 46, виділ 28 Оконського лісництва ДП «Маневицьке ЛГ», не повідомивши останнього про відсутність відповідного дозволу для вирубки деревини та про своє звільнення із вказаної посади, вказав ОСОБА_9 на ділянку лісового масиву, а саме: 46 квартал, 28 виділу Оконського лісництва ДП «Маневицьке ЛГ», де потрібно провести рубку, що було зроблено наступного дня 04 жовтня 2019 року.
Однак, суд першої інстанції проаналізувавши досліджені у ході судового розгляду докази, вірно констатувати, що крім показань ОСОБА_9 , про приїзд додому до нього обвинуваченого ОСОБА_7 у форменому одязі напередодні порубки лісу, ніхто із допитаних у судовому засіданні свідків цих обставин не підтвердив. Свідок ОСОБА_11 , мати ОСОБА_9 , з цього приводу показала, що ОСОБА_7 приїжджав до них додому та був одягнений у зелену форму. Коли це було та про наявність на одязі обвинуваченого розпізнавальних знаків свідок пригадати не змогла. Свідок ОСОБА_25 показала, що бачила як ОСОБА_7 їхав на власному автомобілі із ОСОБА_26 у Яблуньку у джинсах та футболці, також не пригадавши дати цих подій.
Сторона обвинувачення доводить наявність у ОСОБА_7 форменого одягу на момент вчинення інкримінованих йому дій інформацією з особистої картки обліку спеціального одягу на ім`я обвинуваченого, покликаючись на показання свідків обвинувачення та захисту, що працювали або працюють у ДП «Маневицьке ЛГ». Проте, у ході досудового розслідування не встановлено чи наявний фактично в обвинуваченого формений одяг працівника лісового господарства, не проводився обшук за місцем проживання ОСОБА_7 для встановлення наявності даного одягу у обвинуваченого та його вилучення, не пред`явлено його для впізнання свідку. З даними висновками, які зроблені місцевим судом, погоджується і апеляційний суд.

Також прокурор в апеляційній скарзі посилається неналежне оцінення місцевмим судом як доказу винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.246 та ч.2 ст.353 КК України, інформації приватного акціонерного товариства «Київстар» між абоненськими номерами ОСОБА_9 та номером ОСОБА_7 .

Однак суд першої інстанції належним чином обґрунтував свої висновки щодо відхилення вказаного доказу, вказавши, що сеанси стільникового зв`язку між ним та ОСОБА_7 у період з 28 вересня по 05 жовтня 2019 року загальною тривалістю понад 36 хвилин ніяким чином не доводять участі обвинуваченого в незаконній порубці лісу, зокрема, що він безпосередньо надав вказівку ОСОБА_9 на виробку дерев. Стороною обвинувачення не надано будь-яких об`єктивних відомостей про зміст розмов.

Місцевим судом вірно зауважено, що з метою встановлення місць перебування обвинуваченого у ході досудового розслідування не з`ясовано про розташування базових станцій операторів стільникового зв`язку, які забезпечували телефонні з`єднання між свідком та обвинуваченим.

Окрім вказаного, суд першої інстанції зазначив, що для перевірки алібі обвинуваченого не допитано у якості свідків його родичів, які б могли повідомити де перебував ОСОБА_7 у період вчинення інкримінованих йому дій, з чим погоджується і апеляційний суд.

Не зважаючи на те, що в ході судового розгляду місцевим судом і встановлено факт незаконної порубки лісу в кварталі №46, виділу №28 Оконського лісництва ДП «Маневицьке ЛГ» на початку жовтня 2019 року, однак причетність саме ОСОБА_7 до даного факту не доведено поза розумним сумнівом стороною обвинувачення, на яку відповідно до ст.92 КПК України покладено обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу.

Давши названим доказам оцінку з точки зору їх належності, достатності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_7 у скоєнні ними кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.246 та ч.2 ст.353 КК України і прийняв законне та справедливе рішення про його виправдання. Досліджені судом докази, ніяким чином, не доводять участі обвинуваченого в незаконній порубці лісу, зокрема, що він надав усну вказівку ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , чим залучив даних жителів села Велика Яблунька та Мала Яблунька Маневицького району Волинської області до незаконної вирубки 24 дерев сосни на ділянці 46 кварталу, 28 виділу Оконського лісництва ДП «Маневицьке ЛГ», що розташована поблизу села Загорівка Маневицького району Волинської області, а також вивезення ОСОБА_7 на невстановленому слідством транспортному засобі з лісу частину зрізаних дерев та розпорядження ними на власний розсуд та самовільному присвоєні владних повноважень, пов`язаних з використанням форменого одягу.
З таким висновком погоджується і колегія суддів.
Посилання апелянта про порушення судом вимог ст. 94 КПК України щодо оцінки доказів є необґрунтованими.
Крім того, з матеріалів кримінального провадження слідує, що судом першої інстанції досліджені всі фактичні обставини, з`ясування яких могло мати істотне значення для правильного її вирішення, а тому доводи апеляційної скарги про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, позбавлені підстав.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про те, що суд лише перечислив докази обвинувачення і не дав їм відповідної оцінки, не навів жодних мотивів з яких відкидає ці докази, є необґрунтованими.
Суд навів мотиви, з яких відкинув докази обвинувачення, а саме, що вони ніяким чином не доводять участі ОСОБА_7 в незаконній порубці лісу та самовільному присвоєнні владних повноважень, пов`язаних з використанням форменого одягу.

Необґрунтованими є доводи апелянта і щодо інших, допущених у кримінальному провадженні порушень кримінального процесуального закону, зокрема, посилання щодо неякісного технічного запису судового засідання від 12 березня 2011 року, оскільки таких порушень, які могли б вплинути на висновки суду щодо невинуватості ОСОБА_7 , і поставити під сумнів законність та обґрунтованість вироку суду і відповідно до ст. 409 КПК України, які б були підставою для його скасування, колегією суддів не виявлено.

Так, у постанові від 24 листопада 2016 року № 5-1кс(15)16 ВСУ підкреслює, що поняття «істотність порушення вимог кримінального процесуального закону» є його здатність перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

А також «для з`ясування питання про те, як неповне фіксування судового провадження за допомогою технічних засобів вплинуло на законність ухваленого судом рішення, необхідно виходити із «рівня істотності» відхилень від вимог норми кримінального процесуального права.»

А тому при вирішенні питання про те, чи було порушення повноти фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу істотним і таким, що може потягнути за собою наслідки, визначені пунктом 7 частини другої статті 412 Кримінального процесуального кодексу України, необхідно зважати на обсяг інформації, відсутньої на технічному носії, та значимість тих процесуальних дій, які проводились у судовому засіданні і мали стати «інформативною основою» ухваленого судового рішення, але інформація про них виявилась відсутньою на технічному носії.

Норму права, яка зосереджена в частині п`ятій статті 27, частині четвертій статті 107 і пункті 7 частини другої статті 412 Кримінального процесуального кодексу України, необхідно розуміти з урахуванням положень частини шостої статті 107 цього Кодексу так, що незастосування технічних засобів фіксування кримінального провадження у випадках, якщо воно є обов`язковим, але при цьому, якщо сторони не заперечують проти визнання такої дії та результатів її здійснення чинними, не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається із звукозапису від 12 березня 2021 року в даному судовому засіданні були допитані наступні свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 . При прослухуванні сказаного запису дійсно є моменти коли показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 важко прослуховується, однак в журналі судового засідання добре деталізовано відповіді усіх вказаних свідків, що дає підстави ствердити про відповідність їх показань зазначених у вироку. Окрім того, показання надані ОСОБА_9 , який стверджував про надання ОСОБА_7 йому усної вказівки на виробку лісу та за версією обвинувачення є головним свідком, чітко прослуховуються у звукозаписі від 12.03.2021. Слід зауважити, що прокурором не заперечувалось показання вказаних свідків, які такі, що не відповідають дійсності або не правильно трактовані місцевим судом у вироку, також будь-яких клопотань про повторний допит вказаних осіб стороною обвинувачення не заявлялось.
Колегія суддів приходить до висновку, що місцевим судом, в повному обсязі, досліджено обставини кримінального провадження, усім зібраним у справі доказам дана належна правова оцінка.

Суд першої інстанції вказав та обґрунтував у виправдувальному вироку, чому ним взято до уваги одні докази та відхилено інші, в результаті чого дійшов вірного висновку про недоведеність вини ОСОБА_7 у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, а тому постановив законне рішення про необхідність його виправдання у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим.

Також апеляційний суд зазначає, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується. Проте, наведені в апеляційній скарзі докази, які на переконання прокурора слід дослідити при апеляційному розгляді, повно, всебічно були дослідженні місцевим судом та яким надана належна оцінка у взаємозв`язку з іншими доказами наявними в матеріалах справи, а тому клопотання прокурора щодо повторного дослідження доказів до задоволення не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Маневицького відділу Камінь-Каширської окружної прокуратури залишити без задоволення, а вирок Любешівського районного суду Волинської області від 29 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий

Судді