печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 травня 2022 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , представника власника майна адвоката ОСОБА_3 , прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000059, -

ВСТАНОВИВ:
Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва в порядку ст. 174 КПК України із клопотанням, в якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова від 08.04.2021 по справі № 464/2258/21 на майно, що вилучене 01.04.2021 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- грошові кошти в сумі 13 180 (тринадцять тисяч сто вісімдесят) доларів США, 3 540 (три тисячі п`ятсот сорок) ЄВРО, 7 550 (сім тисяч п`ятсот п`ятдесят) польських злотих, 112 310 (сто дванадцять тисяч триста десять) українських гривень.

Обґрунтовуючи клопотання, заявник зазначає, що 01.04.2021 під час проведення обшуку вилучене належне ОСОБА_6 майно, та в подальшому на нього накладено арешт. Вважає, що арешт на вказане майно є незаконним та необґрунтованим. Так, заявник вказує, що готівкові кошти були вилучені слідчим з житла ОСОБА_6 через те, що їх власник не міг надати документів про походження готівки, та стороною обвинувачення було прийнято рішення про їх вилучення задля з`ясування походження. Водночас, власник вилученого майна під час проведення обшуку повідомляв про джерело походження коштів, які є його власними заощадженнями. Разом з тим, на думку заявника, на даний час вилучене майно слідчим оглянуто та в сторони обвинувачення було достатньо часу для проведення слідчих (розшукових) дій, у тому числі для встановлення джерела походження коштів. Також адвокат зазначає, що власник арештованого майна у вказаному кримінальному провадженні є свідком, та з моменту внесення відомостей до ЄРДР слідством не здобуто достатніх доказів, які б вказували на причетність ОСОБА_6 чи інших осіб до вчинення кримінального правопорушення, жодній особі не повідомлялось про підозру у вказаному провадженні. Крім того, зауважує, що вилучені грошові кошти не підлягають ані конфіскації, ні спеціальній конфіскації, оскільки ч. 1 ст. 204 КК України не передбачає такої. У зв`язку з викладеним, представник власника майна вважає, що підстави, які слугували накладенню арешту на вищезазначене майно, відпали та подальший арешт майна, що не зберегло на собі слідів кримінального правопорушення та яке не є знаряддям чи засобом його вчинення, а також не є коштами, здобутими від незаконного обігу підакцизних товарів, є невиправданим втручанням у право управління майном його власниками, які не є підозрюваними, а тому просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова на вищевказані грошові кошти.

Представник власника майна в судовому засіданні вимоги клопотання підтримав, просив задовольнити.

Прокурори в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечували. Так, зазначили, що ОСОБА_6 здійснюється незаконна реалізація тютюнових виробів, відповідальність за яку передбачена ч. 1 ст. 204 КК України, та саме в результаті цієї незаконної діяльності отримані гроші, які на даний час арештовані, що підтверджується протоколами проведення негласних слідчий (розшукових) дій. Також вказав, що майно, на яке накладено арешт, підлягатиме спеціальній конфіскації в якості коштів, одержаних внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з чим існує необхідність у збереженні арешту вказаного майна з метою забезпечення збереження речових доказів та спеціальної конфіскації. Також вважали, що в даному випадку арешт грошових коштів є об`єктивно обумовленим, а тому узгоджується із Протоколом 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також із практикою ЄСПЛ.

Вислухавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя надходить наступних висновків.

Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000059 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України.

В рамках означеного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова від 08.04.2021 по справі № 464/2258/21 накладено арешт на майно, що вилучене 01.04.2021 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 ос: грошові кошти в сумі 13 180 (тринадцять тисяч сто вісімдесят) доларів США, 3 540 (три тисячі п`ятсот сорок) ЄВРО, 7 550 (сім тисяч п`ятсот п`ятдесят) польських злотих, 112 310 (сто дванадцять тисяч триста десять) українських гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series A N 296-A, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягнути (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Правові підстави для накладення арешту на майно визначені ст. 170 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Накладаючи арешт на майно, слідчий суддя виходив з того, що є достатні підстави вважати, що майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, а тому є підстави для накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається із наданих матеріалів, в ході проведення обшуку за адресою: м. Львів, вул. Ковельська, 71ос виявлено та вилучено, зокрема, вищевказані грошові кошти, на які в подальшому накладено арешт в якості речових доказів. Поряд з тим, матеріали справи не містять належного обґрунтування щодо відповідності вилучених грошових коштів критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, того, що означене майно є знаряддям чи засобом вчинення розслідуваного кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди чи є грошовими коштами, набутими кримінально протиправним шляхом внаслідок незаконного обігу підакцизних товарів. Як вбачається зі змісту протоколів проведення негласних слідчих (розшукових) дій, наданих в судовому засіданні, останні не містять підтвердження того, що саме арештовані грошові кошти отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України, яке розслідується в рамках кримінального провадження № 0000059.

Крім того, вилучення належного ОСОБА_6 майна мало місце 01.04.2021. Поряд із тим, станом на час розгляду даного клопотання 10.05.2022, жодній особі так і не повідомлено про підозру.

Строк, протягом якого здійснюватиметься досудове розслідування кримінального провадження № 0000059, на даний час чітко не окреслено, оскільки до повідомлення особі про підозру такий строк може неодноразово продовжуватись.

Отже, слідчий суддя вважає непропорційним тривале обмеження ОСОБА_6 у праві власності, із вилученням належного йому майна.

Позиція прокурора з приводу того, що арештоване майно, належне ОСОБА_6 підлягатиме спеціальній конфіскації і внаслідок цього існує необхідність у подальшому застосуванні означеного заходу забезпечення спростовується з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: 1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; 4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Як встановлено слідчим суддею в ході розгляду даного клопотання, власник арештованого майна не є підозрюваним у вказаному провадженні. Крім того, на даний час не підтверджено, що саме вилучені у ОСОБА_6 грошові кошти отримані внаслідок вчинення розслідуваного у кримінальному провадженні № 0000059 кримінального правопорушення, тобто відповідають критеріям, визначеним пунктами 1-4 ч. 1 ст. 96-2 КК України, а отже не підтверджено, що до них може бути застосовано спеціальну конфіскацію.

З урахуванням наведеного, а також тривалості проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, того, що з часу накладення арешту, 08.04.2021, ОСОБА_6 повідомлення про підозру не здійснювалось, вважаю відсутніми підстави для подальшого збереження зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження.

Будь-яких даних, що скасування арешту може будь-яким чином зашкодити досудовому розслідуванню, не встановлено.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 170-174, 309, 372, 392 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова від 08.04.2021 по справі №464/2258/21 на майно, що вилучене 01.04.2021 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- грошові кошти в сумі 13 180 (тринадцять тисяч сто вісімдесят) доларів США, 3 540 (три тисячі п`ятсот сорок) ЄВРО, 7 550 (сім тисяч п`ятсот п`ятдесят) польських злотих, 112 310 (сто дванадцять тисяч триста десять) українських гривень.

Повернути ОСОБА_6 вказане майно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1