Справа № 308/9433/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2022 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ужгород кримінальне провадження №0000166 відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.06.2021 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Глибоке Ужгородського району Закарпатської області, працюючого водієм в ДП «Барва-Авто», з середньою освітою, одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

21 травня 2021 року близько 19 год. 30 хв. між громадянином ОСОБА_3 та громадянином ОСОБА_6 , які перебували за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виникла сварка, в ході якої ОСОБА_3 , вирішив шляхом фізичного впливу заподіяти шкоду здоров`ю ОСОБА_6 . Реалізовуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, спрямованим на заподіяння шкоди здоров`ю, ОСОБА_3 наніс ОСОБА_6 один удар дерев`яною палицею в область грудної клітки, після чого останній не втримавши рівновагу впав на землю, однак ОСОБА_3 , продовжуючи свій злочинний умисел наніс повторний удар дерев`яною палицею в область обличчя. В результаті чого, ОСОБА_3 заподіяв ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді консолідуючого перелому 9-го ребра зліва, що відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину, у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті та пояснив, що дійсно у зазначені в обвинувальному акті дату і час перебував за адресою: АДРЕСА_2 , де близько 19.30 год. між ним та ОСОБА_6 виникла суперечки, яка переросла у сварку, та в ході якої він наніс один удар ОСОБА_7 дерев`яною палицею в область грудної клітки, після того як він впав, ще наніс йому один удар в обличчя. Розкаюється у вчиненому, просив суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_6 у судове засідання 10.05.2022 в черговий раз не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки та розміщення оголошення про його виклик на на веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду від нього не надходило. Крім того, ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.11.2021 на потерпілого ОСОБА_6 було накладено грошове стягнення за ухилення від виконання обов`язку явки до суду.

Заслухавши думку учасників судового провадження, які не заперечили щодо розгляду справи за відсутності потерпілого та враховуючи положення ст.325 КПК України, суд вважає за можливе провести судовий розгляд без потерпілого.
Прокурором, обвинуваченим та його захисником у судовому засіданні 10.05.2022 було заявлено клопотання про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Окрім того, враховуючи зазначене, захисник обвинуваченого просив не допитувати свідка, клопотання про допит якого було задоволено судом.

Заслухавши учасників судового провадження та враховуючи, що ними не оспорювались фактичні обставини кримінального провадження, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд, змінив порядок дослідження доказів та відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою.

Суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.122 КК України, а саме: спричинення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розгляд здоров`я.
При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання не встановлено.

Крім цього, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином, вчинений умисно, особу винного, який раніше не судимий, офіційно працевлаштований, що підтверджується довідкою ДП «Барва-Авто», згідно відповіді КНП «Ужгородська района клінічна лікарня Ужгородської районної ради Закарпатської області» №506/2021 від 07.07.2021 на обліку у лікарів нарколога, психіатра та фтизіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, є батьком трьох дітей.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з наведеного, беручи до уваги думку прокурора, який просив призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі із застосуванням ст. 75 КК України, думку обвинуваченого та його захисника, які не заперечили щодо призначення вказаного прокурором виду покарання, з урахуванням принципу справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, в межах санкції ч.1 ст.122 КК України у виді обмеження волі.

Між тим, суд, приймаючи до уваги вищенаведене, наявність обставин, що пом`якшують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого та його особу, вважає за можливе застосувати до ОСОБА_3 положення ст.75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, одночасно поклавши обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, які сприятимуть його виправленню, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового кримінального правопорушення.
При цьому, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у виді обмеження волі бере до уваги те, що матеріали кримінального провадження не містять обмежень, передбачених ч.3 ст.61 КК України, щодо призначення такого виду покарання.
Речові докази у вказаному кримінальному провадженні відсутні.
Підстав, передбачених ст. ст. 176, 177 КПК України, для застосування щодо обвинуваченого запобіжних заходів суд не вбачає.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст. ст. 349, 373-374, 381-382 КПК України, ст. ст.12, 50, 122 КК України суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки передбачені ч.1 ст.76 КК України, а саме:
-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним.
З інших підстав вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.
Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області ОСОБА_1