Справа №576/323/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/220/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 14 лютого 2022 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 14 лютого 2022 року у задоволенні клопотання слідчого СВ відділу поліції №1 (м. Глухів) Шосткинського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області ОСОБА_7 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000038 від 11 лютого 2022 року було відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, прокурор у кримінальному провадженні звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 14 лютого 2022 року, постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на вилучене майно, а саме, вантажний-спеціалізований автомобіль марки «MAN», модель TGX 18.440, YIN WMA06XZZ2EW197401, д.н.з НОМЕР_1 , синього кольору та напівпричіп бортовий-тентований, марки «SCMITZ», модель SCB-S3T VINWSM00l4, тентований темно-синім тентом, д.н.з НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_8 .

Свої вимог апелянт обґрунтовує тим, що арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження і його завданням є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Саме з врахуванням зазначеного, і виникла необхідність у накладенні арешту на вказаний автомобіль та напівпричіп, яким користується ОСОБА_9 , та який на праві власності належить ОСОБА_8 , оскільки вказане майно стосується підтвердження можливого факту незаконного порубу лісу.

Апелянт зазначає, що слідчий суддя дійшов помилкового висновку, що вказане майно не відповідає критеріям речового доказу, передбаченим ст. 98 КПК України, фактично все вилучене майно повинно бути піддано арешту, як таке, що може бути використано як доказ у кримінальному провадженні, досудове розслідування якого на даний час триває.

Про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду власник майна ОСОБА_9 , його представник адвокат ОСОБА_10 та прокурор були повідомлений завчасно належним чином.

Адвокат ОСОБА_10 у телефонному режимі просив розглядати дане провадження як за його відсутності, так і за відсутності власника майна ОСОБА_9 , і від прокурора надійшла заява, в яких останній просив здійснити розгляд даного провадження без його участі.

З врахуванням вищезазначеного, наявні підстави для здійснення апеляційного розгляду за відсутності учасників судового провадження та без фіксації судового засідання технічними засобами, що узгоджується з ч.4 ст.107, ч.4 ст.405 КПК України, а тому, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Положеннями ст.ст. 94, 132, 173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до статті 100 КПК України, на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, а згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя, суд накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відмовляючи у накладенні арешту на майно у даному кримінальному провадженні, слідчим суддею вищезазначені вимоги дотримано в повному обсязі.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що у провадженні СВ ВП№1 (м. Глухів) Шосткинського РУП ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування об`єднаного кримінального провадження №0000038 від 11 лютого 2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 358 КК України, з якого вбачається, що 11 лютого 2022 року о 12 год. 45 хв., до відділу поліції №1 (м. Глухів) Шосткинського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області надійшло повідомлення від о/y СКП ВП №1 (м. Глухів) Шосткинського РУП ГУНП в Сумській області про те, що в с. Суходіл, Шосткинського р-ну, невідомими особами здійснено крадіжку.

Досудовим розслідуванням, 11 лютого 2022 року, в ході слідчо-розшукових заходів, було встановлено, що за адресою: Сумська область, Шосткинський район, село Суходіл, вулиця Нова (відкрита територія місцевості), біля продовольчого магазину, розташований вантажний автомобіля марки «MAN», модель TGX 18.440 темно-синього кольору, д.н.з НОМЕР_1 , до якого було приєднано вантажний причеп марки «SCMITZ», модель SCB-S3T, сірого кольору, тентований темно-синім тентом, д.н.з НОМЕР_2 , в якому, в цей же день, в ході огляду місця події було виявлено деревину невідомого походження.

Вказаний транспортний засіб з причепом було вилучено та визнано речовими доказами.

Згідно свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів НОМЕР_3 та НОМЕР_4 власником вантажного автомобіля марки «MAN», модель TGX 18.440, д.н.з НОМЕР_1 та загального напівпричіпа бортового-тентованого марки «SCHMITZ», модель SCB-S3T, д.н.з НОМЕР_2 , є громадянка ОСОБА_8 , при цьому, вказаний автомобіль та причіп перебувають у користуванні громадянина ОСОБА_9 .

Звертаючись з клопотання про накладення арешту на вищезазначений автомобіль та напівпричіп, слідчий обґрунтовував необхідність такого заходу забезпечення кримінального провадження тим, що вказане майно відповідає критеріям , зазначеним у ст. 98 КПК України, є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому арешт потрібно накласти з метою запобігання його приховування, пошкодження, псування, знищення, втрати, використання, перетворення, передачі, відчуження.

За результатом розгляду даного клопотання про накладення арешту на майно, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення.

При цьому, слідчим суддею було встановлено, що ні протоколом огляду місця події, ні жодним іншим документом, який міститься в матеріалах справи, не було зафіксовано ніяких ознак того, що власник вказаних транспортних засобів ОСОБА_8 або користувач ОСОБА_9 причетні до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.4 ст. 358 КК України за яким здійснюється досудове розслідування. Крім того, слідчим суддею, також, було вірно встановлено, що слідчим не доведено, що саме вказує на те, що вищезазначений автомобіль та причеп є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину чи якимось іншим чином мають відношення до даних кримінальних правопорушень.

Таким чином, за відсутності підтверджуючих доказів того, що саме зазначене у клопотанні майно є знаряддям вчинення кримінальних правопорушень, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, яке здійснюється за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 358 КК України, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується і колегія суддів, про відсутність правових підстав для накладення арешту на автомобіль марки «MAN», модель TGX 18.440, д.н.з НОМЕР_1 та загального напівпричепа бортового-тентованого, марки «SCHMITZ», модель SCB-S3T, д.н.з НОМЕР_2 .

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що такі висновки слідчого судді спростовуються відеозаписом з камер відеоспостереження, то колегія суддів вважає їх непереконливими, оскільки, як вказує сам прокурор, на вказаному відео лише зафіксовано те, що вантажний автомобіль марки «MAN, модель TGX 18.440, д.н.з НОМЕР_1 з напівпричепом марки «SCMITZ», модель SCB-S3T, д.н.з НОМЕР_2 09 лютого 2022 року рухався о 08 год. 10 хв. в м. Ніжин по вул. Прилуцька в бік м. Прилук, а 10.02.2022 року рухався о 15 год. 57 хв. зі сторони м. Києва в напрямку м. Чернігів, однак не обґрунтовує, які саме обставини свідчать про причетність саме вказаного автомобіля до злочинів, обставини вчинення яких встановлюються.

Тобто, і під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження не було здобуто доказів на підтвердження того, що на майно, зазначене прокурором у клопотанні, необхідно накласти арешт.

Крім того, при постановленні вказаної ухвали, колегією суддів враховується і позиція ВРП, усталена за результатами перевірки судових рішень щодо незаконного накладення арешту на майно (справа №2279/2дп/15-20 від 27 липня 2020 року, справа № 412/2дп/15-21 від 22 лютого 2021 року), відповідно до якої, арешт майна як захід забезпечення кримінального провадження застосовується не лише для забезпечення досягнення дієвості цього провадження, а й із метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, якщо щодо нього існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що таке є доказом кримінального правопорушення, чи якщо за його рахунок можливо відшкодувати шкоду, завдану внаслідок кримінального правопорушення.

При цьому особа, на майно якої накладено арешт, фактично позбавляється права розпорядження та користування ним. Безумовно, внаслідок накладення арешту на майно особа зазнає втручання з боку держави в особі її державних органів у її право на мирне володіння таким майном у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

З огляду на вказану вище правову підставу накладення арешту на майно та з метою реалізації функцій судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні слідчому судді належить під час розгляду клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача з`ясовувати та перевіряти, чи такий засіб забезпечення кримінального провадження є виправданим втручанням у право власності особи, тобто «передбачений законом», здійснюється в «інтересах суспільства», та враховувати розумне співвідношення пропорційності між засобами та метою, «яка має бути реалізована будь-якими засобами, що застосовуються державою, в тому числі тими, які спрямовані на встановлення контролю за використанням особою своєї власності» (рішення у справі «Боржонов проти Російської Федерації», §§5763).

Вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна у спосіб, що може призвести до надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, не відповідає приписам статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статей 170, 172, 173 КПК України.

З врахуванням вищезазначеного, а також тих обставин, що матеріалами даного провадження підтверджується те, що ОСОБА_9 є фізичною особою-підприємцем, колегія судді вважає, що у даному випадку накладення слідчим суддею арешту на майно призвело б до надмірного обмеження прав його володільця чи власника.

Таким чином, всупереч доводів прокурора, колегія суддів вважає, що слідчим суддею постановлено законне та обґрунтоване рішення, підстав для його скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, у зв`язку з чим оскаржувану ухвалу слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ч ст.170,173,404,405,407,422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 14 лютого 2022 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000038 від 11 лютого 2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.4 ст. 358 КК України - залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4