Справа № 438/344/22
Провадження № 1-кп/438/59/2022
У Х В А Л А
про продовження запобіжного заходу

08 червня 2022 року Бориславський міський суд Львівської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Бориславі у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000085 від 04 лютого 2022 року клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу

стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Борислава Львівської області, громадянина України, фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 , не працюючого, раніш судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.4 ст.185 КК України,

за участі сторін судового провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції) та захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в :

у провадженні суду перебуває вищезазначене кримінальне провадження стосовно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.4 ст.185 КК України.
Прокурор ОСОБА_3 упідготовчому судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу тримання під вартою на 60 днів.
В обґрунтування клопотання посилається на те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.4 ст.185 КК України. 20.04.2022 слідчим суддею Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області винесено ухвалу про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 18.06.2022.
При оцінці обставин, передбачених ст.178 КПК України, сторона обвинувачення дійшла висновків, що: наявні докази вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень є вагомими та допустимими, отриманими у встановленому КПК України порядку; у разі визнання винуватим, ОСОБА_4 загрожує покарання у вигляді позбавленням волі на строк від 5 до 8 років; вік і стан здоров`я обвинуваченого дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного з позбавленням волі. Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити речі/ документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення. Враховуючи вищенаведене, мету та підстави застосування запобіжного заходу у вигляду тримання під вартою передбачені у ст.177 КПК України, орган досудового розслідування прийшов до висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою це єдиний запобіжний захід, який є гарантією забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків. Крім цього, вказаний запобіжний захід попередить спроби обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та суду, тобто наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України; зустрічатися з свідками, потерпілими у вказаному кримінальному провадженні, таким чином зможе вплинути на їх свідчення в суді, чим на думку органу досудового розслідування обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повністю виправдовує себе, тобто наявний ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України.
У зв`язку з чим, враховуючи вищевказане, а також те, що з часу обрання запобіжного заходу тримання під вартою заявлені ризики не зменшились, просить дане клопотання задовольнити.
Крім цього, прокурор наголосив на наявності ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема, перебуваючи на волі ОСОБА_4 продовжить вчиняти інші кримінальні правопорушення, зокрема, проти власності, оскільки він ніде не працює, не має жодного джерела заробітку, не має постійного місця проживання.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні просив змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт за адресою АДРЕСА_1 . Зазначив, що за вказаною адресою він проживає лише формально, бо це житло не придатне для проживання. Рішенням суду його знято з реєстрації за цією адресою.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 заперечив проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у судовому засіданні просив змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та домашній арешт.

Заслухавши думку учасників судового провадження, оглянувши матеріали кримінального провадження, суд дійшов такого висновку.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до ч.1 ст.177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Як встановлено ч.2 ст.177 КПК, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно з ст.183 КПК, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього ж Кодексу.
Відповідно до положень п.5 ч.2 ст.183 КПК, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, востаннє 26.02.2018 Бориславським міським судом за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, 14.02.2020 Дрогобицьким міськрайонним судом за ст.391 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців, на підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Бориславського міського суду від 26.02.2018 та визначено 1 рік 8 місяців позбавлення волі.
Відповідно до обвинувального акту в кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000085 від 04 лютого 2022 року, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.4 ст.185 КК України. Вказані злочини відповідно до ст.12 КК України є тяжкими.

Зокрема, відповідно до обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 3 лютого 2022 року, приблизно о 1 годині, ОСОБА_4 , маючи корисливий мотив та прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення, шляхом ривка, вирвав вхідні двері адміністративної будівлі дитячого будинку «Оріана» Бориславської міської ради, що за адресою: АДРЕСА_2 , після чого, проник у середину вказаної будівлі та застосовуючи фізичну силу, вибив дерев`яні двері, що вели до приміщення робочого кабінету директора - ОСОБА_6 , звідки умисно, таємно, повторно, викрав належне на праві комунальної власності дитячому будинку «Оріана» Бориславської міської ради майно, а саме: синтезатор «Yamaha PSR-E433», 2013 року випуску, серійний номер YBS004899, інвентаризаційний номер - 101490075, чим спричинив матеріальну шкоду на суму 6840 гривень.
Таким чином, умисні та протиправні дії ОСОБА_4 за даним фактом, які виразились у таємному, повторному викраденні чужого майна, поєднаному з проникненням у інше приміщення, органом досудового розслідування кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Окрім цього, 12 лютого 2022 року, приблизно о 18 годині, ОСОБА_4 , перебуваючи неподалік магазину «Плюс», що на вулиці Івасюка у місті Бориславі Львівської області, побачив незнайому жінку - ОСОБА_7 , яка при собі мала поліетиленовий пакет з особистими речами. Саме в цей момент у ОСОБА_4 виник протиправний умисел, спрямований на відкрите викрадення належного ОСОБА_7 майна. Реалізуючи свій протиправний намір ОСОБА_4 , в цей же час, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх злочинних дій, керуючись корисливим мотивом, спрямованим на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, розуміючи суспільно небезпечні наслідки свого діяння, підійшов до потерпілої та застосувавши фізичну силу, а саме: поштовхом у плечі, повалив ОСОБА_7 на землю, після чого, шляхом ривка відкрито заволодів поліетиленовим пакетом, у якому були: гаманець із грошовими коштами в сумі 100 гривень, мобільний телефон «Nokia» моделі «216 Dual SIM (RM-1187)», IMEI: НОМЕР_1 вартістю 419 гривень 60 копійок та мобільний телефон марки «Хіаоmі Redmi 6» іmеі: НОМЕР_2 вартістю 1033 гривні 33 копійки, з яким побіг з місця події в невідомому напрямку, тобто умисно, повторно, відкрито викрав чуже майно, яким розпорядився на свій розсуд, чим завдав потерпілій майнову шкоду на загальну суму 1552 гривні 93 копійки.
Таким чином, умисні та протиправні дії ОСОБА_4 за даним фактом, які виразились у відкритому викраденні чужого майна, вчиненому повторно, органом досудового розслідування кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
Окрім цього, 14 березня 2022 року, приблизно о 18 годині, ОСОБА_4 , в умовах воєнного стану, введеного згідно указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», маючи корисливий мотив та прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення, шляхом розбиття віконного скла, через віконний отвір проник у приміщення котельні, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , звідки умисно, таємно, повторно викрав належне на праві власності ОСОБА_8 майно, а саме: гірський велосипед марки «Discovery», моделі «Amulet 27,5», чорно- червоного кольору, вартістю 2510 гривень та мобільний телефон марки «Nokia», модель «G8» вартістю 466 гривень 67 копійок, чим спричинив останньому матеріальну шкоду на загальну суму 2976 гривень 67 копійок.
Таким чином, умисні та протиправні дії ОСОБА_4 за даним фактом, які виразились у таємному, повторному викраденні чужого майна, поєднаному з проникненням у інше приміщення, що вчинено в умовах воєнного стану, органом досудового розслідування кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.
Ухвалою слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 квітня 2022 року підозрюваному ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до 18.06.2022. Розмір застави ОСОБА_4 на підставі ч.5 ст.182 КПК України визначено в сумі 49620 гривень. Вказаною ухвалою встановлено ризик, передбачений п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

Враховуючи те, що строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується 18 червня 2022 року, а судове провадження не може бути завершено до його спливу, суд вважає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому слід продовжити з таких підстав.
Перевіряючи доводи прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд дійшов висновку про те, що останні не зменшилися, з огляду на обставини та вагомість доказів про вчинення ОСОБА_4 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, їхню тяжкість, можливе покарання, що загрожує ОСОБА_4 , у разі визнання особи винуватою у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, особи обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, має непогашену судимість, на шлях виправлення не став, знову обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень проти власності, за які передбачено покарання від до восьми років.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 не працевлаштований, постійного джерела доходів та стійких соціальних зв`язків не має. Також у нього відсутнє постійне місце проживання, житло, в якому обвинувачений заявив клопотання про перебування під домашнім арештом, не придатне для проживання, про що підтвердив сам обвинувачений. При цьому, іншого житла для проживання обвинувачений не має.

Зазначені обставини в сукупності дають підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення, зокрема, проти власності. Тому суд погоджується з доводами прокурора про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд вважає недоцільним застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та вважає таким, що не зможе запобігти ризику, передбаченому п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також судом не встановлено обставин, що унеможливлюють утримання обвинуваченого ОСОБА_4 у місцях попереднього ув`язнення за станом здоров`я.

За змістом ст. 199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Так, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження ОСОБА_4 строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Як зазначає ЄСПЛ у своїй практиці, питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі «Єчюс проти Литви» (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).

З урахуванням наведеного, особи обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, та тяжкості інкримінованих йому правопорушень, вік та стан його здоров`я, відсутність медичних протипоказань, які б могли підтвердити неможливість утримання обвинуваченого в слідчому ізоляторі, найбільш необхідним і достатнім запобіжним заходом при вказаних у клопотанні прокурора обставинах є тримання під вартою, який у повній мірі зможе гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому на шістдесят днів.

Суд вважає, що з моменту взяття обвинуваченого під варту та до моменту вирішення вказаних клопотань, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Отже, під час розгляду даного клопотання прокурора, судом встановлено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, для запобігання вказаному ризику, а також неможливість закінчити судовий розгляд.

З метою запобігти спробам обвинуваченого продовжити злочинну діяльність, а також з метою забезпечення виконання процесуальних рішень, суд вважає за доцільне продовжити ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою, який забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним покладених процесуальних обов`язків.

При цьому, суд не бере до уваги твердження сторони обвинувачення про наявність ризиків, передбачених п. 1 ч. 1 ст.177 та п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, можливість переховуватися від суду та впливати на свідків і потерпілих, оскільки не представлено жодних підтверджуючих даних.

Відтак суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України, а тому клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою слід задоволити, продовжити обвинуваченому запобіжний захід тримання під вартою на 60 днів, до 07 серпня 2022 року, відмовивши в задоволенні клопотання обвинуваченого про звільнення з-під варти та обранні стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Разом із тим, згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Частиною 4 ст. 182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, з умовою достатньої гарантії виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків і не може бути завідомо непомірним для нього, а відповідно до ч. 5 ст. 182 цього Кодексу розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчинені тяжкого злочину визначається в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, при визначенні розміру застави, суд, беручи до уваги суспільну небезпеку злочинів, в скоєні яких обвинувачується ОСОБА_4 , його особу, а також беручи до уваги майновий стан, дійшов висновку щодо визначення застави в мінімальному розмірі - 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 49 620 грн, який на думку суду буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.

Відповідно до ч. 7 ст. 182 КПК України у випадках, передбачених ч. 3 або 4 ст. 183 КПК України, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, встановленому в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Керуючись положеннями ч.4 ст. 183 КПК України, суд вбачає за необхідне зазначити, що в разі внесення застави на обвинуваченого будуть покладені обов`язки: прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися за межі м.Борислава Львівської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця проживання та роботи.

Відповідно до ч. 4 ст. 202 КПК України, обвинувачений, підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому перебуває підозрюваний, обвинувачений, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 197, 199, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу задоволити.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м.Борислава Львівської області, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.4 ст.185 КК України, продовжити строком на 60 днів, до 07 серпня 2022 року включно.

Вважати продовженим застосований альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 49 620 (сорок дев`ять тисяч шістсот двадцять) грн та встановлення наступних обов`язків, передбачених статтею 194 КПК України, у разі внесення такої:

1.Прибувати до суду за першою вимогою;

2.Не відлучатися за межі м.Борислава Львівської області без дозволу суду;

3.Повідомляти суд про зміну місця проживання та роботи.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 13 червня 2022 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1