Справа № 304/1025/21 Провадження № 1-кп/304/93/2022
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2022 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000077 від 03 серпня 2021 року, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тур`я-Ремета, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, розлучений, проживає в цивільному шлюбі, має на утриманні одну неповнолітню дитину, працює заступником керуючого магазином у ТОВ «Рітейл Трейд Закарпаття», раніше не судимий відповідно до ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_5 вчинив умисне легке тілесне ушкодження за наступних обставин.

Так, 01 серпня 2021 року близько 23 години 30 хвилин ОСОБА_5 , знаходячись в кухонній кімнаті свого будинку АДРЕСА_1 , де діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання наслідків, на ґрунті особистих неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень, долонею руки наніс своїй колишній дружині ОСОБА_4 два удари по обличчі в область носа та верхньої губи, чим спричинив такій тілесні ушкодження у вигляді синця на шкірних покривах правого крила носа та крововиливу на слизовій оболонці верхньої губи по центру. Вказані тілесні ушкодження мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше як шість днів і відповідно до п. 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 № 6, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Тим самим ОСОБА_5 скоїв проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого проступку визнав повністю та підтвердив обставини вчиненого ним проступку, вказані в обвинувальному акті. Обвинувачений суду пояснив, що у той день після гри в футбол він випив пиво, після чого близько 23 години 30 хвилин, знаходячись в кухонній кімнаті будинку АДРЕСА_1 .Ремета, долонею руки наніс своїй колишній дружині ОСОБА_4 два удари по обличчі в область носа та верхньої губи. Після цього пішов з дому, не вважав за доцільне викликати лікаря чи звертатися за медичною допомогою. Зазначив, що шкодує про свої вчинки, щиро розкаявся. При цьому зазначив, що готовий понести покарання. Просив суд призначити йому покарання у виді штрафу.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила суду, що обвинувачений є її колишнім чоловіком, з яким вона наразі проживає в цивільному шлюбі. Зазначила, що у той день ОСОБА_5 повернувся з гри в футбол у нетверезому стані, після чого за місцем її проживання наніс їй два удари по обличчі в область носа та верхньої губи. Зазначила, що примирилася з обвинуваченим, у зв`язку з чим не має до нього жодних претензій матеріального чи морального характеру. Просила суворо його не покарати, при цьому покарання залишила на розсуд суду.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини, його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального проступку доведена зібраними органом досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, які учасники судового провадження не оспорювали та вважали їх дослідження в судовому засіданні недоцільним.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає, роз`яснено учасникам процесу положення ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини у апеляційному порядку.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 поза розумним сумнівом, та вважає, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.

Призначаючи покарання, відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України умисне легке тілесне ушкодження є кримінальним проступком.

Суд враховує дані про особу винного: ОСОБА_5 за місцем роботи та проживання охарактеризований як такий, що старанно та відповідально підходить до виконання завдань, дотримується термінів виконання, не порушував правил внутрішнього трудового розпорядку та умов трудового договору, у керівництва компанії користується довірою, працює продуктивно, відзначається загальною культурою, за час роботи зарекомендував себе як ініціативний, зі своїми обов`язками справляється добре, скарг з боку сусідів та односельчан на його поведінку не надходило, неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за ч. ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства), схильний до вчинення інших правопорушень; працює заступником керуючого магазином у ТОВ «Рітейл Трейд Закарпаття», на диспансерному обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, судимості згідно з ст. 89 КК України не має.

Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття.

Згідно з ст. 67 КК України обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо колишнього подружжя.

Суд вважає, що підстави застосування ст. ст. 69, 69-1 КК України при призначенні покарання відсутні.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд враховує, що покарання як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За сукупності наведених обставин, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує характер вчиненого ним проступку, фактичні обставини справи, спосіб вчинення кримінального проступку, форму вини, обстановку вчинення проступку, поведінку обвинуваченого після вчинення проступку, особу обвинуваченого, а також те, що покарання у виді штрафу буде недостатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді громадських робіт в межах санкції, за якою кваліфіковано його дії, оскільки таке покарання є достатнім, справедливим і необхідним для його виправлення та для запобігання вчиненню кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні немає.

Цивільний позов у цьому кримінальному провадженні не заявлено.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_5 під час досудового розслідування не обирався. Підстав для обрання суд не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, і призначити йому покарання у виді громадських робіт строком на 80 (вісімдесят) годин.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Перечинський районний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 394 КПК України судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуюча: ОСОБА_1