Справа № 357/4964/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.06.2022 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду № 1 міста Біла Церква, Київської області кримінальне провадження № 0000823, внесеному 17.04.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква, Київської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, працюючого водієм ТОВ «Укртраксгруп», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області: ОСОБА_4 ,

захисник адвокат: ОСОБА_5 ,

обвинувачений: ОСОБА_3

У С Т А Н О В И В:

До суду надійшов обвинувальний акт щодо ОСОБА_3 з угодою про визнання винуватості.

Так судом встановлено, що 16.04.2022 приблизно о 19 год. 30 хв. водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним вантажним автомобілем марки «Renault Premium», державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом «Samro», державний номерний знак НОМЕР_2 та рухаючись заднім ходом паркувальним майданчиком по вул. Молодіжна 33 в м. Біла Церква, Київської області, в порушення вимог п.1.5 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду та руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків», п.2.3 (б) Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Для забезпечення дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі», п. 10.9 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: «Водій транспортного засобу перед початком руху заднім ходом зобов`язаний переконатися в безпечності виконуваного маневру. В умовах обмеженої або недостатньої видимості водій транспортного засобу зобов`язаний скористатися допомогою інших осіб, попередньо узгодивши з ними умовні сигнали, які б забезпечили безпеку дорожнього руху. Використання допомоги іншої особи під час руху заднім ходом не звільняє водія від відповідальності у разі виникнення ДТП. Тобто водій ОСОБА_3 проявив неуважність та безпечність, не стежив за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну, не врахував дорожню обстановку, здійснюючи рух заднім ходом по паркувальному майданчику не переконався в безпечності виконуваного маневру, в результаті чого здійснив наїзд на ОСОБА_6 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми тулуба, що проявилась розривом селезінки, печінки, серозної оболонки шлунка, брижі товстої кишки, переломами 11, 12 ребер зліва та 12 ребра справа, тіла 12 грудного хребця, поперечного паростка 10 грудного хребця зліва, переломи поперечних паростків 1,2,3,4 поперекових хребців зліва та 3 поперекового хребця справа. Дані тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які згідно з пунктами 2.1.2 та 2.1.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень наказу МОЗ №6 від 17.01.1995, є небезпечним для життя.

Порушення водієм ОСОБА_3 вимог п.п. 1.5, 2.3(6), 10.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002, перебувають в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками, зокрема, спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_6 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 належить кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України, а саме, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

22.06.2022 відповідно до вимог ст. 471 КПК України, між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні та обвинуваченим ОСОБА_3 у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Враховуючи, що угода про визнання винуватості від 22.06.2022 укладена між прокурором та обвинуваченим у присутності захисника, тобто досягнуто під час досудового розслідування та надіслана невідкладно до суду з обвинувальним актом, суд відповідно до вимог, передбачених ч. 2 ст. 474 КПК України розглядає угоду під час підготовчого судового засідання за обов`язковою участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження. Відсутність інших учасників судового провадження не є перешкодою для розгляду.

Обвинувачений в судовому засіданні просив затвердити дану угоду, оскільки повністю визнав вину в інкримінованому злочині та повністю згоден з встановленими фактичними обставинами, викладеними в обвинувальному акті. Від надання показань відмовився з викладених підстав, також зазначив, що повністю відшкодував матеріальну та моральну шкоду потерпілій.

Прокурор у судовому засіданні, вважала, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просила цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

Захисник в судовому засіданні просила затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене покарання.

За умовами цієї угоди сторони, а саме прокурор ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_3 , дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України та істотних для цього кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість за ч. 2 ст. 286 КК України у зазначених діях. Також сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке має понести ОСОБА_3 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки без позбавлення права керування транспортними засобами та на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням протягом іспитового строку тривалістю один рік, з покладанням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи чи навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Покарання сторонами угоди визначено у відповідності до положень ст. ст. 50, 65-67 КК України, з урахуванням характеру та тяжкості висунутого ОСОБА_3 обвинувачення, обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину та обставин, що обтяжує покарання, які судом не встановлені.

Також при призначенні покарання сторонами угоди враховані дані про особу обвинуваченого, а саме, що останній у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра на обліку не перебуває, раніше не судимий, неодружений, наявність на утриманні члена сім`ї, який у розумінні Сімейного кодексу України, являється учасником сімейних правовідносин з останнім, тобто співмешканка, наявність офіційного місця роботи, яке забезпечує обвинуваченому стабільний щомісячний офіційний матеріальний дохід, а також має місце реєстрації, яке співпадає з його фактичним місцем проживання, тобто обвинувачений має міцні соціальні зв`язки та може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених статтями 50, 65, 68 КК України, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Вирішуючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд зважає на таке.

Згідно зі ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Суд встановив, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином. При цьому суд з`ясував, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладання та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Також суд переконався, що укладання угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також суд встановив, що умови цієї угоди відповідають вимогам КПК України та КК України.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Судом установлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та у світлі того, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати - в межах обвинувачення за ч. 2 ст. 286 КК України підлягають стягненню з ОСОБА_3 у порядку статей 122, 124 КПК України.

Цивільний позов не заявлено.

Керуючись статтями 314, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Угоду від 22.06.2022 про визнання винуватості, укладену між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_3 затвердити.

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за якою призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 22.06.2022 покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання з іспитовим строком на один рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі статей 122-124 КПК України стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати за залучення експерта в розмірі 1372 (одна тисяча триста сімдесят дві) гривень 96 копійок.

Речові докази по справі: транспортний засіб марки марки «Renault Premium», державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом «Samro», державний номерний знак НОМЕР_2 який належить ОСОБА_3 та був повернутий останньому на відповідальне зберігання, після набрання вироком законної сили залишити у ОСОБА_3 , як у власника майна.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ст. 473 КПК України.

Крім того обвинуваченому роз`яснюються вимоги ст. 376 ч. 3 КПК України.

Суддя: ОСОБА_8