Справа № 761/8739/22
Провадження № 1-кс/761/4966/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2022 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
власника майна ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду клопотання директора Товариства з обмеженою відповідальністю «З іноземними інвестиціями «Торговий Дім «МАЗ Україна» ОСОБА_5 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 02 травня 2022 року, у кримінальному провадженні №0000507, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.04.2022, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло клопотання директора ТОВ «ЗІІ «ТД «МАЗ Україна» ОСОБА_5 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 02 травня 2022 року, у кримінальному провадженні №0000507, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.04.2022, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України.
Клопотання мотивоване тим, що арешт майна товариства (грошових коштів на банківському рахунку) є необґрунтованим та безпідставним, підприємство здійснює законну господарську діяльність, має у своєму штаті працівників.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_4 вимоги клопотання підтримав, просив їх задовольнити. Зазначив, що такий захід забезпечення кримінального провадження є надмірним та позбавляє підприємство можливості виплачувати заробітну плату працівникам та вести розрахунки за поточними витратами, зокрема утримувати офісне приміщення. Крім того, просив скасувати арешт з банківського рахунку для забезпечення виконання умов договору №01/31 від 31 травня 2022 року на переобладнання транспортних засобів, які є на балансі підприємства для подальшої їх передачі Збройним Силам України.
Власник майна ОСОБА_5 позицію захисника підтримав, просив задовольнити клопотання в повному обсязі.
Прокурор в судовому засіданні вимоги клопотання підтримав частково, не заперечував з приводу розблокування рахунку в частині видатків для оплати заробітної плати та розрахунку в межах наданого договору, в іншій частині задоволення клопотання просив відмовити. Зазначив, що на даний час досудове розслідування триває та органами досудового слідства досліджуються надані документи, а тому з метою досягнення дієвості кримінального провадження, збереження речових доказів, до моменту з`ясування всіх подій та обставин потреба у застосуванні такого заходу забезпечення провадження не відпала.
Слідчий суддя, вислухавши позиції захисника, власника майна, прокурора, вивчивши та дослідивши матеріали клопотання, дійшов до наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів клопотання, Бюро економічної безпеки України, за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора, здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000507 від 26.04.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.

02.05.2022 слідчим суддею Шевченківського районного суду міста Києва постановлено ухвалу, якою частково задоволено клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000507 від 26.04.2022 та накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на поточних рахунках «ТОВ «ЗІІ «Торговий Дім «МАЗ Україна» (код 37096149)»: НОМЕР_1 , відкритий у АБ «УКРГАЗБАНК» (МФО 320478), НОМЕР_2 , відкритий у АТ «АЛЬФА-БАНК» У М.КИЄВI (МФО 300346), НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , відкриті у АТ «ОТП БАНК» (МФО 300528), НОМЕР_6 , відкриті у АТ «БАНК КРЕДИТ ДНIПРО» (МФО 305749), НОМЕР_7 , відкритий у АТ «БАНК АЛЬЯНС» (МФО 300119), із забороною розпорядження грошовими коштами та зупиненням видаткових операцій з коштами, за винятком видаткових операцій по сплаті податків, зборів, інших обов`язкових платежів до державного бюджету,
При цьому, як вбачається зі змісту вказаної ухвали слідчого судді, підставою для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищевказане майно, послугував той факт, що таке майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки вказане майно використовується для протиправної діяльності, що полягає в ухиленні від сплати податків в особливо великих розмірах.
Приписами статей 131, 132 КПК України передбачено, що арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які вживаються за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування відповідного заходу забезпечення.
При цьому, підлягає врахуванню, чи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи потреби досудового розслідування, а також, чи може бути виконане завдання, для виконання якого сторона обвинувачення звертається з відповідним клопотанням.
Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
У відповідності зі ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004).
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
Отже, заходи забезпечення у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинен бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.
З аналізу вищевказаних норм можна зробити висновок, про те що, якщо при вирішенні питання про скасування арешту майна, слідчим суддею встановлено, що обмеження права власності, спричинене застосуванням вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, не співрозмірне завданням кримінального провадження, а наслідки такого арешту мають негативні наслідки для третіх осіб, то арешт майна підлягає скасуванню в тій мірі, в якій це необхідно для відновлення порушених прав третіх осіб.
При цьому, необґрунтованість арешту майна обумовлена не відсутністю підстав для його застосування, а неспіврозмірністю обмеження права власності та його негативних наслідків, зокрема, невиплати заробітної плати працівникам, завданням кримінального провадження.
Так, згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Частиною 5 ст. 97 Кодексу законів про працю України встановлено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.
Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 року № 95, ратифікованої Україною 04.08.1961 року, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.
Проаналізувавши вказані норми, слідчий суддя дійшов висновку, що право на оплату праці є беззаперечним, охороняється державою, а виплати по заробітній платі здійснюються першочергово.
Крім того, арештом майна суттєво порушується право власності підприємства та унеможливлює виконання взятих на себе договірних зобов`язань, оскільки фінансові операції підприємства припинені.
Як вбачається з наданої в судовому засіданні довідки, щодо витрат на забезпечення функціонування ТОВ «ЗІІ «ТД «МАЗ Україна» на даний час у штаті працівників перебуває 11 осіб, а саме: ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_8 ), ОСОБА_6 (ІПН НОМЕР_9 ), ОСОБА_7 (ІПН НОМЕР_10 ), ОСОБА_8 (ІПН НОМЕР_11 ), ОСОБА_9 (ІПН НОМЕР_12 ), ОСОБА_10 (ІПН НОМЕР_13 ), ОСОБА_11 (ІПН НОМЕР_14 ), ОСОБА_12 (ІПН НОМЕР_15 ), ОСОБА_13 (ІПН НОМЕР_16 ), ОСОБА_14 (ІПН НОМЕР_17 ), ОСОБА_15 (ІПН НОМЕР_18 ) та загальна місячна сума складає 685 000 (шістсот вісімдесят п`ять тисяч) грн. 00 коп.
Разом з тим, ТОВ «ЗІІ «ТД «МАЗ Україна» укладено договір №01/31 від 31 травня 2022 з ТОВ «Техкомплект» на переобладнання транспортних засобів, які є на балансі підприємства для подальшої передачі їх Збройним Силам України на суму 1 570 800 (Один мільйон п`ятсот сімдесят тисяч вісімсот) грн. 00 коп.
Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність скасування арешту в частині видаткових операцій щодо сплати заробітної плати працівникам ТОВ «ЗІІ «ТД «МАЗ Україна» в сумі, що не перевищує 685 000, 00 грн. на місяць, обов`язкових платежів до державного бюджету України зі сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), які виникають у підприємства у зв`язку із нарахуванням та виплатою заробітної плати, інших обов`язкових платежів до бюджетів всіх рівнів та державних цільових фондів, а також виконання взятих на себе зобов`язань за договором №01/31 від 31.05.2022 в сумі, що не перевищує 1 570 800, 00 грн.
Отже, слідчий суддя вважає, що саме така сума є необхідною та достатньою для виконання ТОВ «ЗІІ «ТД «МАЗ Україна» взятих на себе зобов`язань за договором та виплати заробітної плати.
З огляду на вищевикладене, та враховуючи, що прокурор не заперечує щодо скасування арешту в цій частині, вважаю, що клопотання підлягає частковому задоволенню.
Між тим, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.
Таким чином, арешт майна, накладений ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 02 травня 2022 року, у кримінальному провадженні №0000507, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.04.2022, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, підлягає частковому скасуванню.
Керуючись частиною другою статті 376, статтями 2, 7, 98, 170, 173-174, 309, 372, 376, 532 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В:
Клопотання директора Товариства з обмеженою відповідальністю «З іноземними інвестиціями «Торговий Дім «МАЗ Україна» ОСОБА_5 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 02 травня 2022 року, у кримінальному провадженні №0000507, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.04.2022, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України задовольнити частково.
Скасувати арешт майна, накладений ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 02 травня 2022 року, з належного Товариства з обмеженою відповідальністю «З іноземними інвестиціями «Торговий Дім «МАЗ Україна» () рахунку НОМЕР_5 , відкритому в АТ «ОТП БАНК» (МФО 300528), в частині видаткових операцій щодо сплати заробітної плати працівникам ТОВ «ЗІІ «ТД «МАЗ Україна» в сумі, що не перевищує 685 000, 00 грн. на місяць, обов`язкових платежів до державного бюджету України зі сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), які виникають у підприємства у зв`язку із нарахуванням та виплатою заробітної плати, інших обов`язкових платежів до бюджетів всіх рівнів та державних цільових фондів, а також виконання взятих на себе зобов`язань за договором №01/31 від 31.05.2022 в сумі, що не перевищує 1 570 800, 00 грн.
У задоволенні іншої частини вимог клопотання, - відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1