Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/7746/20
Провадження № 1-кп/490/214/2021
У Х В А Л А

29 липня 2022 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3
обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження № 0000962 за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Калінінграді Російської Федерації, є громадянином України, наразі постійного місця мешкання не має,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 185 Кримінального Кодексу України

встановив:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

1. Під час судового розгляду кримінального провадження судом обвинуваченому була роз`яснена можливість звільнення його від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності.

2. Обвинувачений, усвідомивши роз`яснення суду, просив про його звільнення від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

Прокурор під час судового розгляду кримінального провадження проти задоволення клопотання не заперечувала.

Встановлених судом обставин із посиланням на докази

Відповідно до статті 49 Кримінального Кодексу України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули встановлені у пунктах 1-5 частини 1 вказаної статті строки.

Об`єднана палата Касаційного Кримінального Суду у складі Верховного Суду сформулювала висновок про застосування норм права, відповідно до якого:

Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у ч. 1 ст. 49 КК диференційовані строки давності за умови, що протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового розслідування або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.
Перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, котра вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цьому разі перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. Одночасно факт умисного вчинення особою будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства або суду є обставиною, яка зупиняє диференційовані строки, визначені в ч. 1 ст. 49 КК.
Якщо особа, що ухилилася від досудового розслідування або суду, буде затримана чи з`явиться із зізнанням до моменту закінчення загального (недиференційованого) строку давності (до спливу 5-річного строку з дня вчинення кримінального проступку чи 15-річного строку з дня вчинення злочину), то диференційовані строки давності, визначені у ч. 1 ст. 49 КК, відновлюються. У цьому разі час, який минув з дня вчинення кримінального правопорушення, до дня, коли особа стала ухилятися від досудового розслідування або суду, а також час, який минув із дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання до дня набрання вироком законної сили, зараховується у диференційований строк давності.
Якщо відновлення диференційованих строків давності, визначених у ч. 1 ст. 49 КК, при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності виявиться для неї менш сприятливим, застосуванню підлягає загальний строк давності, визначений у ч. 2 ст. 49 КК: п`ять років з дня вчинення кримінального проступку, п`ятнадцять років з дня вчинення злочину. За таких обставин до загального строку давності зараховується і час, протягом якого особа ухилялася від досудового розслідування або суду (з дня ухилення до дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання)».

Отже, звільнення від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 Кримінального Кодексу України є можливим за наявності трьох умов:

1.закінчення зазначених у законі строків;

2.не ухилення особи від слідства або суду

3.не вчинення протягом цих строків нового злочину певного ступеню тяжкості;

Вирішення питання про наявність таких у мов в цьому випадку призводить до такого.

А. Щодо закінчення зазначених законом строків.

Вирішуючи питання про те, чи сплили передбачені законом строки давності притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності, суд, виходе з такого.

Відповідно до положень пунктів 1-5 частини 1 статті 49 Кримінального Кодексу України, питання при закінчення строків давності вирішується, виходячи з:

-початкового моменту перебігу строку давності;

-передбаченої законом тривалість строку давності.

Початковим моментом перебігу строку давності є день вчинення особою діяння, що містить елементи складу кримінального правопорушення, передбаченого Особливою частиною Кримінального Кодексу України.

Тривалість строків давності відповідно до пунктів 1-5 частини 1 статті 49 Кримінального Кодексу України визначається ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, в свою чергу, відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України, визначається відповідно до санкцій статей Особливої частини цього Кодексу.

Статті Кримінального Кодексу ж, санкції яких мають враховуватись при визначенні ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, визначаються відповідно до вчиненого особою діяння та наявності в такому діянні елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

Таке доводить, що для вирішення питання про закінчення строків давності слід визначити:

I.сутність вчиненого особою діяння, час його вчинення та наявність в ньому елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого в Особливій частині Кримінального Кодексу України;

II.ступінь тяжкості цього діяння;

III.тривалість строку давності

І……Вирішуючи питання про порядок визначення сутності вчиненого ОСОБА_4 діяння, часу його вчинення та наявність в ньому елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого в Особливій частині Кримінального Кодексу України, суд виходе з такого.

1. Норма статті 49 Кримінального Кодексу України на відміну від норм, що регулюють звільнення від кримінальної відповідальності з інших підстав, не пов`язує звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності із визнанням цією особою своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, її каяттям у такому або відшкодуванням нею завданої нею шкоди.

Норми §2 глави 24 Кримінального Процесуального Кодексу України, що регулюють порядок звільнення особи від кримінальної відповідальності, зокрема, за цією обставиною, не передбачають, що для звільнення особи від кримінальної відповідальності за цією обставиною необхідними є встановлення внаслідок досудового розслідування або судового розгляду як самого факту вчинення кримінального правопорушення, так й усіх обставин його вчинення. При цьому відповідно до частини 1 статті 17 Кримінального Процесуального Кодексу України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом. Таким чином, діюче законодавство не пов`язує звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності й з встановленням часу та характеру вчиненого особою кримінального правопорушення внаслідок кримінального провадження.

В той же час, у частині 2 статті 285 Кримінального Кодексу України зазначається про звільнення від кримінальної відповідальності особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому, як розтлумачив Верховний Суд України у пункті 3 своєї Постанові від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328 К/С-16, системно-структурний аналіз норм Кримінального Процесуального Кодексу доводить, що обвинувачення особи пов`язується з моментом складання обвинувального акта, що містить офіційну, сформовану на досудовому розслідуванні версію про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Таке доводить, що при вирішенні питання про можливість звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності сутність вчиненого особою діяння, час його вчинення та наявність в ньому елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого в Особливій частині Кримінального Кодексу України, слід визначати, на підставі версії державного обвинувачення про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, що викладена в обвинувальному акті.

2. В межах цього кримінального провадження 28 вересня 2020 року був складений та затверджений обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 , у якому була викладалась версія державного обвинувачення про вчинення ним діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

3. За версією, що була сформульована публічним обвинуваченням, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин.

09.03.2018 близько 13:30 годин ОСОБА_4 перебував на законних підставах в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 . В цей час у ОСОБА_4 раптово виник корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих спонукань, ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, скориставшись тим, що його злочинні дії не були помітні для оточуючих, таємно, шляхом вільного доступу викрав з приміщення квартири АДРЕСА_2 , ноутбук марки ASUS X551M з документами до нього, який належить потерпілій ОСОБА_6 , вартістю 6.000 гривень.
Після чого, ОСОБА_4 , утримуючи викрадене майно при собі, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 6.000 гривень.

4. Ці дії ОСОБА_4 органом дізнання та публічним обвинуваченням кваліфіковані за частиною 1 статті 185 Кримінального Кодексу України - як таємне викрадення чужого майна.

За такого при вирішенні питання про можливість звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності сутність вчиненого ним діяння, час його вчинення та наявність в ньому елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого в Особливій частині Кримінального Кодексу України, суд визначає на підставі версії державного обвинувачення, за якою
09 березня 2018 року ОСОБА_4 вчинив за вказаних в обвинувальному акті обставин кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 185 Кримінального Кодексу України.
Отже, початковим моментом перебігу строку давності в цьому випадку є 09 березня 2018 року.

ІІ……Вирішуючи питання про ступінь тяжкості кваліфікованого за частиною 1 статті 185 Кримінального Кодексу України кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_4 , суд враховує санкції цієї норми та положення статті 12 цього Кодексу.

При цьому суд враховує, що з моменту вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, про яке йдеться в обвинувальному акті, законодавство, що встановлювало кримінальну караність вказаних автором обвинувального акту діянь, санкції за вчинення відповідних кримінальних правопорушень, а також норми статті 12 Кримінального Кодексу України, змінювались.

За такого при вирішенні питання про тривалість строків давності в цьому випадку суд керується й вимогами статті 5 цього Кодексу, відповідно до яких:

1. Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
2. Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
3. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
4. Якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
Ці норми дозволяють вирішити питання про ступень тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення таким чином.

1. На момент вчинення ОСОБА_4 вказаного автором обвинувального акту кримінального правопорушення діяла стаття 12 Кримінального Кодексу України в редакції Закону від 15 листопада 2011 року № 4025-VI, яка передбачала класифікацію кримінальних правопорушень на злочини невеликої тяжкості, середньої тяжкості, тяжкі та особливо тяжкі.

Після вчинення цього кримінального правопорушення - 22 листопада 2018 року - був прийнятий Закон України № 2617-VIІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень", що набув чинності 01 липня 2020 року /надалі - Закон № 2617/. Цим законом передбачалось, зокрема, внесення змін до статті 12 Кримінального Кодексу України, а саме - запроваджував іншу класифікацію кримінальних правопорушень; відповідно до запровадженої цим законом класифікації кримінальні правопорушення поділялись на кримінальні проступки та злочини. При цьому цим законом в цілому передбачались менш тяжкі наслідки вчинення кримінальних проступків, ніж вчинення злочинів. Отже, Закон № 2617 становище особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, в цілому покращувалось.

За такого відповідно до приписів частини 2 статті 5 Кримінального Кодексу України норми статті 12 Кримінального Кодексу України в редакції Закону № 4025-VI від 15 листопада 2011 року не можуть застосовуватись відносно кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_4 .

Таке доводить, що відносно ОСОБА_4 мають застосовуватись норми статті 12 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону № 2617.

2. Далі, на момент вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 185 Кримінального Кодексу України, діяла норма цієї частини цієї статті в редакції Закону від 04 червня 2009 року, санкція якої передбачала основні покарання у вигляді:

-штрафу у розмірі від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

-громадських робіт на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин;

-виправних робіт на строк до двох років;

-арешту на строк до шести місяців;

-позбавленням волі на строк до трьох років

Після вчинення цього кримінального правопорушення - 22 листопада 2018 року - був прийнятий Закон № 2617. Цим законом передбачалось, зокрема, внесення змін до санкції частини 1 статті 185 Кримінального Кодексу України; санкція цієї частини цієї статті у редакції цього Закону передбачала основні покарання у вигляді:

-штрафу у розмірі від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

-громадських робіт на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин;

-виправних робіт на строк до двох років;

-арешту на строк до шести місяців;

-обмеженням волі на строк до п`яти років.

За такого відповідно до приписів частини 3 статті 5 Кримінального Кодексу України відносно ОСОБА_4 в зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 185 Кримінального Кодексу України можуть бути застосовані основні покарання у вигляді:

-штрафу у розмірі від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

-громадських робіт на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин;

-виправних робіт на строк до двох років;

-арешту на строк до шести місяців;

-обмеженням волі на строк до п`яти років.

3. Відповідно до частини 2 статті 12 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону № 2617/ за такого кримінальне правопорушення, за вчинення якого може бути призначене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі, є кримінальним проступком.

Отже, вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення є кримінальним проступком.

ІІІ……Вирішуючи питання щодо тривалості строків давності у зв`язку із вчиненням кримінального проступку ОСОБА_4 , суд виходе з приписів частини 1 статті 49 Кримінального Кодексу України.

Відповідно до пункту 2 частини 1 цієї статті у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання у виді обмеження волі, строк давності становить три роки.

Б. Щодо неухилення обвинуваченого від слідства та суду.

Матеріали справи поза розумним сумнівом свідчать, що під час здійснення цього кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_4 не вчиняв дій, які могли бути кваліфікованими, як ухилення від слідства або суду.

Тривалість розгляд справи ж зумовлена обставинами складання обвинувального акту відносно нього.

В. Щодо вчинення протягом цих строків нового злочину певного ступеню тяжкості.

Відповідно до частини 3 статті 49 Кримінального Кодексу України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частині першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років. При цьому строки давності обчислюються окремо за кожний злочин.

В зв`язку з цим суд відзначає наступне.

1. Матеріали справи доводять, що після вчинення кримінального правопорушення, яке є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, ОСОБА_4 протягом періоду з 19 липня 2019 року по 16 вересня 2019 року вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 389 Кримінального Кодексу України, за вчинення якого був засуджений вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 20 лютого 2020 року до 3 місяців арешту, а з урахуванням попередніх вироків остаточно - до 03 місяців 28 днів арешту та штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Але відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону № 2617/це кримінальне правопорушення є кримінальним проступком.

Отже, його вчинення не тягне за собою переривання строків давності притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності.

2. Матеріали справи також дають підстави для обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні

-06 квітня 2018 року - злочину, передбаченого частиною 5 статті 27 - частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України;

-07 квітня 2018 року - злочину, передбаченого частиною 5 статті 27 - частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України;

-10 квітня 2018 року - кримінального проступку, передбаченого статтею 198 Кримінального Кодексу України.

Так, за вчинення цих злочинів та кримінального проступку ОСОБА_4 є засудженим вироком Заводського районного суду міста Миколаєва від 31 серпня 2020 року, проте цей вирок не набув чинності та наразі є оскарженим.

Стосовно цих обставин суд відзначає, що за умови, якщо вказаний вирок набуде чинності, строк давності притягнення ОСОБА_4 за вчинений 09 березня 2018 року кримінальний проступок, передбачений частиною 1 статті 185 Кримінального Кодексу України, необхідно буде вважати таким, що перервався, та почати обчислювати знову з 07 квітня 2018 року.

3. Відомості про вчинення ОСОБА_4 інших злочинів після 07 квітня 2018 року матеріали кримінального провадження не містять.

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали і положення закону, яким він керувався.

1. Відповідно до статті 286 Кримінального Процесуального Кодексу України суд розглядає клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності за клопотання сторони кримінального провадження

Відповідно до частини 2 статті 288 цього ж Кодексу суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених Законом України про кримінальну відповідальність.

Ці норми дозволяють вирішити заявлене захистом клопотання таким чином.

2. Встановлені судом обставини доводять, що в цьому випадку з моменту вчинення обвинуваченим вказаного автором обвинувального акту кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 185 Кримінального Кодексу України та до моменту розгляду клопотання судом встановлені у частині 1 статті 49 Кримінального Кодексу України трирічний строк давності притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності, навіть з урахуванням можливого вчинення ним злочинів 06 та 07 квітня 2018 року, сплинули.

3. Про наслідки звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 освічений та просить про закриття провадження у справі.

Отже, клопотання обвинуваченого про звільнення його від кримінальної відповідальності в зв`язку із спливом строків давності слід задовольнити, звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, а провадження у справі відносно нього - закрити.

Керуючись ст.ст. 369-372, 376 Кримінального Процесуального Кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання обвинуваченого задовольнити.
Звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, що передбачене частиною 1 статті 185 Кримінального Кодексу України.
Провадження у справі про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, що передбачене частиною 1 статті 185 Кримінального Кодексу України - закрити.
Ухвала може бути оскарженою до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 7 днів.

СУДДЯ = ОСОБА_7 =