КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/1561/2022 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 303 КПК Доповідач: ОСОБА_2
Єдиний унікальний номер: 761/1133/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2022 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 02 лютого 2022 року,
за участю:
прокурора ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 02.02.2022 року відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 на повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 12.11.2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002376 від 08.12.2020 року у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч.5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України.

Не погоджуючись із прийнятим судом першої інстанції рішенням, захисник ОСОБА_6 подав в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 апеляційну скаргу, у якій просив скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 02.02.2022 року та постановити нову ухвалу, якою скаргу задовольнити, скасувати повідомлення про підозру ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України від 12.11.2021 року у кримінальному провадженні №0002376, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.12.2020 року; зобов`язати прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 та/або слідчого Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_9 , або іншу уповноважену особу в кримінальному провадженні №0002376 вчинити дії щодо виключення з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань відомостей про дату та час повідомлення про підозру та зміну повідомлення про підозру ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї апелянт зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Матеріали кримінального провадження, якими обґрунтовувалась підозра, могли бути подані слідчому судді у поза-процесуальний спосіб, оскільки 02.02.2022 року у судовому засіданні прокурор ОСОБА_8 надав частину матеріалів кримінального провадження №0002376 від 08.12.2020 року слідчому судді, хоча останній їх не витребовував.

Слідчим суддею залишено поза увагою доводи, що в повідомленні про підозру ОСОБА_7 зазначається про збір та підготовку завідомо підроблених документів останнім, за участю ряду комерційних структур в якості пособників, однак йому не повідомлялось про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 КК України.

Апелянт стверджує, що слідчим суддею проігноровані доводи сторони захисту про те, що матеріалами досудового розслідування не підтверджують твердження сторони обвинувачення щодо обставин описаних у клопотанні.

Також, в матеріалах провадження не містяться докази, які б свідчили про обґрунтованість повідомлення ОСОБА_7 про підозру, зокрема, об`єктивних даних на підтвердження участі останнього у злочинній організації, розподілу ролей між її членами, обізнаності та усвідомлення ОСОБА_7 своєї ролі у організації, та виконання ним покладених на нього обов`язків організатором, а також на підтвердження здійснення пособництва у отриманні неправомірної вигоди ОСОБА_10 .

Слідчий суддя не ідентифікував конкретного протоколу НСРД, який використаний ним як доказ обґрунтованості підозри, не зазначено і які саме відомості доводять обґрунтованість підозри ОСОБА_7 . В оскаржуваній ухвалі не вказано, які факти підтверджуються тим чи іншим протоколом, на які посилається слідчий суддя.

В судове засідання не з`явився захисник, надіславши клопотання, в якому просив відкласти розгляд апеляційної скарги, в зв`язку з необхідністю узгодити правову позицію із підозрюваним. Беручи до уваги, що захисник неодноразово надсилав аналогічні клопотання 09.02.22 року, 21.02.22 року, 05.05.22 року, 23.05.22 року, 08.06.22 року, 15.06.22 року, 06.07.22 року, та необхідність розгляду апеляційної скарги у розумні строки, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності захисника, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів провадження, що ГСУ СБ України, за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002376 від 08.12.2020 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України.

04.03.2021 року ОСОБА_7 вручене повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368 КК України.

В межах вказаного кримінального провадження, 12.11.2021 року ОСОБА_7 вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 України.

13.01.2022 року адвокат ОСОБА_6 подав в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 скаргу до Шевченківського районного суду міста Києва про скасування повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_7 від 12.11.2021 року у кримінальному провадженні № 0002376 від 08.12.2020 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 02.02.2022 року відмовлено у задоволенні скарги адвоката.

З висновками слідчого судді, викладеними в оскаржуваній ухвалі, колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Системний аналіз норм КПК України та практики ЄСПЛ свідчить про наявність в КПК України понять, які відповідають різним стандартам доказування (переконання) - достатніх підстав (доказів) обґрунтованої підозри, поза розумним сумнівом.

Стандарт достатніх підстав (доказів) використовується в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, мети постановлення тих чи інших процесуальних рішень, вчинення процесуальних дій та їх правових наслідків. При цьому вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчим суддею, судом (наприклад, статті 157, 163, ч. 5 ст. 234, 260 КПК України), так і слідчими, прокурорами (зокрема, статті 134, 271, 276 КПК України).

Як вбачається їх конструкції пункту 3 частини 1 статті 276 КПК України, повідомлення про підозру передбачає дотримання стандарту достатніх підстав (доказів). У цьому контексті необхідно з`ясувати яким є зміст цього стандарту саме з метою повідомлення особі про підозру.

Рівень обґрунтованості, доведеності підозри має бути співмірним зі ступенем обмеження прав і свобод підозрюваного, що випливають та/або можуть бути пов`язані із прийняттям відповідного процесуального рішення чи вчинення процесуальної дії. При цьому чим більшим є втручання в права, свободи і законні інтереси людини, тим більшою має бути вага і якість доказів, якими обґрунтовується її причетність до скоєння відповідного кримінального правопорушення. Отже стандарт доказування (переконання) поступово зростає з перебігом ефективного розслідування, а втручання у права і свободи особи потребує більш глибокого обґрунтування, що повною мірою узгоджується із об`єктивним розширенням можливостей сторони обвинувачення в цьому напрямку.

За таких обставин застосування такого стандарту доказування і відповідно його перевірки слідчим суддею залежить від (1) рівня обмеження прав, свобод та інтересів людини внаслідок повідомлення їй про підозру та (2) терміну здійснення ефективного розслідування.

У разі, коли повідомлення про підозру спричиняє лише виникнення обов`язків підозрюваного, які передбачені пунктами 1 та 3 частини 7 статті 42 КПК України, та не тягне для нього інших обмежень, наявність достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення може досягати мінімального рівня відповідного стандарту доказування (переконання), необхідного для виправдання зазначеного вище втручання в права, свободи і законні інтереси людини.

Крім того, з моменту повідомлення особі про підозру, вона набуває статусу підозрюваного. Оскільки обсяг процесуальних прав підозрюваного (стаття 42 КПК України) значно більший, ніж у особи, якій таке повідомлення ще не вручене (хоча фактичні обставини можуть свідчити про подібну перспективу), вона набуває можливостей активно себе захищати, відстоювати свою позицію в кримінальному провадженні. Отже з моментом повідомлення особі про підозру фактично пов`язується початок реалізації принципу змагальності в кримінальному процесі.

Саме у зв`язку із цим пункт 3 частини 1 статті 276 КПК закріплює обов`язок, а не право здійснити повідомлення про підозру. Адже неповідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення при наявності достатніх доказів для цього тягне порушення таких загальних засад кримінального провадження як забезпечення права на захист та змагальність сторін.

Аналізуючи вищенаведені норми за змістом, оцінивши вагомість доводів апелянта стосовно кваліфікації інкримінованих кримінальних правопорушень та відсутності доказів на підтвердження обставин пред`явленої підозри, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як правильно вказав в ухвалі слідчий суддя, з чим погоджується і колегія суддів, перевірка з точки зору обґрунтованості підозри, з врахуванням положень ст. 17 КПК України, не входить до предмету судового розгляду, який здійснюється слідчим суддею відповідно до положень ч. 1 ст. 303 КПК України на стадії досудового розслідування, а може бути лише предметом безпосереднього судового розгляду кримінального провадження судом, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вдаватись до оцінки отриманих слідством доказів та порядку їх отримання, давати оцінку зібраним доказам з точки зору їх допустимості, а без такої оцінки висновок щодо обґрунтованості повідомленої підозри неможливий.

Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах "Ilgar Mammadov v. Azerbaijan п. 88", "Erdagoz v. Turkey п. 51", "Cebotari v. Moldova п. 48" "обґрунтована підозра передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд з прав людини у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема у рішенні "Murray v. the United Kingdom".

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в повідомленні про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_7 від 12.11.2021 року за ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України, вказано зміст підозри та правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється останній із зазначенням статей закону України про кримінальну відповідальність.

Разом з цим у скарзі на повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та в апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції захисник серед інших наводить доводи, що обставини, зазначені у повідомленні про зміну раніше повідомленої підозри, не підтверджуються наявними у справі доказами. Однак, в силу положень ст. 303 КПК України, колегія суддів визнає такі доводи передчасними, які не є предметом розгляду даної апеляційної скарги на цьому етапі провадження, оскільки вони стосуються доведеності вини особи та мають оцінюватися під час розгляду кримінального провадження по суті в суді першої інстанції, в сукупності з іншими доказами щодо їх законності, належності та допустимості.

Здійснюючи судовий контроль під час оскарження повідомлення про підозру, колегія суддів не наділена повноваженням здійснювати перевірку обґрунтованості підозри і встановлювати в діях підозрюваного склад того чи іншого злочину.

Положення ч. 3 ст. 17, ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 94, п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України дають підстави для висновку, що при оскарженні повідомлення про підозру слідчий суддя уповноважений перевіряти достатність доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Таку перевірку слідчий суддя здійснює виключно з метою судового контролю за дотриманням саме прав, свобод та інтересів особи у кримінальному провадженні.

Встановлення двомісячного строку, після якого дозволяється оскаржити повідомлення про підозру у вчиненні злочину, має на меті надати період, за збігом якого слідчий суддя зможе встановити чи укріпилася така підозра, чи стала спростованою. Саме тому лише після спливу цього строку є доцільним та можливим здійснити судовий контроль за наявністю достатніх доказів для підозри.

Із урахуванням цього стандарт достатніх підстав (доказів) для мети повідомлення особі про підозру є нижчим ніж стандарт обґрунтованої підозри, адже останній згідно пункту 1 частини 3 статті 132 КПК використовується для обґрунтування необхідності значно серйознішого обмеження прав, свобод і законних інтересів людини через, зокрема, застосування заходів забезпечення кримінального провадження та не зумовлює наділення підозрюваного додатковими правами.

Поняття обґрунтована підозра не визначене в національному законодавстві. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК). Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom від 30.08.1990 року (заяви № 12244/86, 12245/86, 12383/86) термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 року у справі Нечипорук і Йонкало проти України (заява № 42310/04).

Враховуючи, що стандарт достатніх підстав (доказів) є нижчим ніж стандарт обґрунтованої підозри, для цілей повідомлення особі про підозру він передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням (демонструють причетність до його вчинення) і вони є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування до висунення обвинувачення або спростування такої підозри.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, доказів, які пов`язують підозрюваного з кримінальним правопорушенням, достатньо аби виправдати подальше розслідування до висунення обвинувачення або спростування такої підозри.

При цьому на даному етапі провадження колегія суддів не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, наявність чи відсутність в діях підозрюваного складу того чи іншого кримінального правопорушення, адже такі висновки опосередковано пов`язані з питанням винуватості особи у вчиненні злочину. Крім того, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, їх кваліфікація та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час досудового розслідування. Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі Murray v. the United Kingdom № 14310/88 від 23.10.1994 року суд зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Стосовно доводів захисника про надання матеріалів кримінального провадження для ознайомлення слідчому судді, то колегія суддів зазначає наступне.

Під час розгляду скарги як сторона захисту, так і сторона обвинувачення користуються рівними правами, останні можуть подавати слідчому судді докази на обґрунтування своїх пояснень. Тобто, діє принцип змагальності сторін та свобода в поданні суду своїх доказів і у доведенні їх переконливості.

Кримінально-процесуальне законодавство України не забороняє прокурору надавати слідчому судді для ознайомлення матеріали кримінального провадження, відтак доводи захисника в цій частині підлягають відхиленню.

Інші доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведеного, не є підставою для скасування оскаржуваної судової ухвали.

За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст. 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог КПК України при постановленні ухвали слідчим суддею, не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 02 лютого 2022 року, якою відмовлено у задоволенні скарги захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 на повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 12.11.2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002376 від 08.12.2020 року, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч.5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3