Категорія:ч.1 ст.125 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника - ОСОБА_8 ,
потерпілого - ОСОБА_9 ,
представника потерпілого - ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 березня 2022 року,
В С Т А Н О В И В
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в м.Нововолинськ Волинської області, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , освіта середня, працює слюсарем в СП ТОВ «Модерн-Експо», пенсіонер, одружений, в силу ст.89 КК України судимості не має визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Вироком вирішено долю речових доказів та судових витрат.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що він 06.10.2021 близько 14.00 год., в дворі будинку АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом та з метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, усвідомлюючи значення та суспільну небезпеку своїх дій, під час конфлікту, що виник на ґрунті тривалих особистих неприязних відносин із потерпілим, умисно наніс не менше двох ударів невстановленим органом досудового розслідування предметом, ззовні схожим на металевий прут, у ділянку лівої гомілки ОСОБА_9 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді синця з садном та синця в ділянці лівої гомілки, які згідно з висновком експерта №759 від 08.10.2021 за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням захисник обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій вважає його незаконним, необґрунтованим, невмотивованим, оскільки суд не провів всебічне, повне та неупереджене дослідження всіх обставин кримінального провадження, також була допущена неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Зазначає, що вирок ґрунтується на поясненнях наданих потерпілим ОСОБА_9 та свідком ОСОБА_11 , які містять суперечності та є неправдивими.

Між обвинуваченим та потерпілим існують неприязні стосунки внаслідок існування між останніми конфлікту щодо огородження території загального користування, а тому, на думку захисту, події 06.10.2021 є провокацією зі сторони сусідів ОСОБА_12 .

Покази надані в місцевому суді потерпілим щодо кількості нанесених ОСОБА_7 ударів, передумов та обставин їх нанесення є такими, що не відповідають дійсності й не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Окрім цього, місцевим судом невірно оцінено інші докази наявні в матеріалах справи, зокрема, відеозапис з камери спостереження, на якому чітко видно, що обвинувачений не замахувався й не погрожував потерпілому металевим прутом. Також поза увагою суду залишилось, що на відео з мобільного телефону ОСОБА_9 відсутній фрагмент зйомки, який би вказував об`єктивно на нанесення ОСОБА_7 удару ОСОБА_13 .

На переконання сторони захисту покази потерпілого і свідка спростовуються відео з камери спостереження, а тому судом неправомірно взяті до уваги їхні пояснення. Натомість покази обвинуваченого є послідовними та узгоджуються з іншими доказами наявними в матеріалах справи.

У зв`язку з вказаним просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та захисника, які подану апеляційну скаргу підтримали, просили задовольнити, прокурора, потерпілого та його представника, які відносно її задоволення заперечили, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить такого висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно з ст. 94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
На думку суду апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення, місцевий суд у вироку проаналізував та надав належну юридичну оцінку усім зібраним доказам для вирішення питань, зазначених у ст. 368 КПК України.
В поданій апеляції захисник підтримує позицію обвинуваченого, що тілесні ушкодження потерпілий міг отримати самостійно, під час шарпанини. Також категорично заперечив про нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 обвинуваченим ОСОБА_7 . Інші доводи апеляційної скарги зводяться до недопустимості як доказу пояснень наданих потерпілим ОСОБА_9 та свідком ОСОБА_11 , на переконання апелянта, показання останніх є не що іншим як наклепом на ОСОБА_7 через неприязні відносини.
Проте, судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 в умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 . Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.

Зокрема, показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 , який хоча винуватість у вчиненому в суді першої інстанції і не визнав, проте не заперечував виниклого конфлікту із потерпілим ОСОБА_9 , а також свого перебування у часі та місці події, зазначених у обвинувальному акті. Та вказав, що перед конфліктом потерпілий на свій мобільний телефон робив відеозйомку його гаража. Він, тримаючи в руках металевий прут, підійшов до потерпілого та виштовхнув з рук мобільний телефон, через що останній на нього накинувся, схопив прут та намагався його вирвати. При цьому вказав, що потерпілий міг сам собі спричинити тілесні ушкодження.
Безпосередньо в судовому засіданні місцевого суду потерпілий ОСОБА_13 підтвердив факт нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_7 за вказаних обставин місця та часу, окрім того, показав, що з обвинуваченим мали місце конфлікти і раніше. Того дня він почув шум електроінструменту з гаража обвинуваченого, через що він взяв мобільний телефон і хотів все зафіксувати на відео, при цьому, коли записував відео, до нього підійшов обвинувачений з металевим прутом та наніс удари в руку та ноги, ударів було не менше трьох, чотирьох.
Свідок ОСОБА_11 надала аналогічні покази щодо обставин нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілому.
Наявність у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень підтверджується висновком експерта №759 від 08.10.2021, відповідно до якого у потерпілого виявлено тілесні ушкодження: синець з садном та синець в ділянці лівої гомілки.

Відповідно до проведених слідчих експериментів від 01.11.2021 як потерпілий ОСОБА_13 так і свідок ОСОБА_11 ствердили, що потерпілий ОСОБА_13 на мобільний телефон дійсно фіксував гараж обвинуваченого, який тим часом був біля в?їздних воріт. ОСОБА_7 , побачивши потерпілого, почав рухатися в його напрямку з металевим прутом у правій руці. В подальшому обвинувачений вибив телефон з руки ОСОБА_13 та намагався його вдарити вказаним металевим прутом, однак потерпілий ухилився. ОСОБА_13 схопив ОСОБА_7 за комір піджака та потягнув, внаслідок чого останній нагнувся, і в цьому положенні наніс декілька ударів потерпілому.

Будь-яких суперечностей між поясненнями наданими потерпілим та свідком безпосередньо в суді першої інстанції та в ході проведення слідчих експериментів місцевим судом не встановлено. З цим погоджується і судова колегія.
Апеляційний суд не вбачає обґрунтованих підстав вважати, що вказані потерпілий та свідок оговорюють обвинуваченого, оскільки не було встановлено таких об`єктивних причин як в суді першої інстанції, так і під час розгляду апеляційної скарги, хоча ні обвинувачений, ні потерпілий зі свідком не заперечували щодо наявності між ними неприязних відносин.

Так, суд першої інстанції підставно взяв до уваги показання потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_11 , які є послідовними, підтверджені іншими доказами у справі, зокрема і висновком судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень, який є науково-обгрунтованим та піддавати його сумніву в суду підстав немає. Показання потерпілого, разом з показаннями свідка ОСОБА_11 в суді першої інстанції дають змогу відтворити всі обставини злочину, які були до та на момент вчинення злочинів, а тому обґрунтовано в сукупності з іншими доказами покладені в основу вироку.

Хоча свідок ОСОБА_11 і є дружиною потерпілого, проте була безпосереднім очевидцем даних подій, і надані нею показання в суді цілком узгоджуються із показаннями ОСОБА_13 так і самого обвинуваченого ОСОБА_7 , а також здобутими в ході досудового розслідування доказами, а тому обґрунтовано взяті до уваги судом.

Певні неточності в показаннях потерпілого ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_11 щодо місця нанесення ударів, про які вказує апелянт не можуть свідчити про їх неправдивість.

Окрім пояснень вказаних осіб винна обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується і дослідженим судом першої інстанції відеозаписом, який міститься на CD-диску (а. к.п. 68). З відеозапису встановлено, що потерпілий дійсно здійснював відеозапис приміщення гаража, після цього, як можна зрозуміти, обвинувачений вибив телефон з руки потерпілого.
Вищевказаний момент чітко зафіксований на іншому відеозаписі, який міститься на CD-диску (з камери спостереження обвинуваченого). Даним записом підтверджуються як покази ОСОБА_13 , так і ОСОБА_7 щодо розвитку подій до того як обвинувачений вибив телефон з руки потерпілого.
Як вірно встановлено місцевим судом, після того як обвинувачений вибив телефон з руки потерпілого, орієнтовно 12 секунд події відбуваються за межами огляду відеокамери, після чого зафіксовано штовханину, про яку вказує у своїх поясненнях як ОСОБА_13 так і ОСОБА_7 .
З пояснень потерпілого, обвинуваченого та свідка ОСОБА_11 , наданих останніми на слідчих експериментах вбачається, що основний конфлікт стався безпосередньо біля дверей гаража ОСОБА_7 , а тому його і не зафіксовано на камеру спостереження.
Слід зауважити, що пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , наданими на слідчому експерименті і в судовому засіданні містять розбіжності, зокрема, останній на слідчому експерименті вказав, що телефон з руки потерпілого не вибивав, потерпілий одразу схопився за металевий штир та почав його викручувати з рук обвинуваченого. Проте як і в місцевому суді, так і в апеляційній скарзі не заперечував того, що все ж таки вибив мобільний телефон з руки ОСОБА_13 .
Висновком експерта №759 від 08.10.2021 стверджується, що тілесні ушкодження в потерпілого виникли в результаті травмуючої дії тупого предмету/предметів/, цілком можливо в час вказаним підекспертним та в постанові. За ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Окрім того, висновком експерта №812 від 26.10.2021 встановлено, що виключається можливість їх виникнення під час падіння з висоти власного зросту (як з прискоренням, так і без).

Відтак, встановлений експертом факт нанесення потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень твердим предметом об`єктивно вказує на неправдивість показань обвинуваченого ОСОБА_7 про не нанесення будь-яких тілесних ушкоджень першому, який отримав їх, за їхньою версією подій, сам, намагаючись вирвати металевий прут. Обвинувачений та потерпілий зі свідком ОСОБА_11 демонстрували на слідчому експерименті, що штовханина і викручування(виривання) металевого штиря відбувалося на рівні грудей ОСОБА_7 і ОСОБА_13 , що, у свою чергу, також спростовує версію захисту про самостійне нанесення ОСОБА_9 собі тілесних ушкоджень.
Водночас, апеляційний суд критично відноситься до показань сторони захисту в тій частині, що обвинувачений не мав умислу на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , а лише оборонявся від протиправних посягань на його здоров`я, оскільки, вони суперечать дослідженим доказам у кримінальному провадженні, не відповідають обставинам, встановленим під час судового провадження, а тому відповідно розцінюються як намагання уникнути або ж пом`якшити відповідальності за вчинене.
Враховуючи вищевказане, апеляційний суд приходить до висновку, що дослідженні місцевим судом докази у своїй сукупності та взаємозв`язку доводять нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_13 за обставин місця та часу вказаних саме потерпілим та свідком ОСОБА_11 .
Посилання сторони захисту на нанесення тілесних ушкоджень саме потерпілим ОСОБА_13 обвинуваченому ОСОБА_7 , подання останнім заяви про вчинення потерпілим щодо нього кримінального правопорушення, та відкриття кримінального провадження за даним фактом не є предметом розгляду в даному кримінальному провадженні та фактично не впливають на суть інкримінованого ОСОБА_7 правопорушення.

Стратегія захисту, яка висунена зі сторони обвинуваченого, спростована судом першої інстанції та, на думку апеляційного суду, є нічим іншим, як способом уникнення кримінальної відповідальності.
Таким чином, невідповідностей висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, чи істотних порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію дій або перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно оцінив за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, які переконливо свідчать про те, що ОСОБА_7 умисно наніс ОСОБА_9 легке тілесне ушкодження, у зв`язку з чим, його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Таким чином, доводи обвинуваченого, які наведені в апеляційній скарзі, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку та призначенні покарання, а тому апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 березня 2022 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий

Судді