Гребінківський районний суд Полтавської області
__________________________________________________________________________________
Справа №: 528/920/22
В И Р О К
Іменем України

01 листопада 2022 року м. Гребінка

Гребінківський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
за участю учасників кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду з повною технічною фіксацією обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000285, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 10.09.2021 відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тимки, Оржицького району, Полтавської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, не одруженого, на утриманні осіб не маючого, пенсіонера, не є депутатом, військовозобов`язаного, не є особою з інвалідністю, участі в АТО та ООС не брав, раніше судимого: 16.05.2019 Гребінківським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробувальним терміном 1 рік. 15.01.2020 випробувальний термін скасовано та направлено до місць позбавлення волі строком на 1 рік. 16.09.2020 звільнений по відбуттю строку покарання; 30.03.2021 Гребінківським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 місяців арешту, 13.08.2021 звільнений по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України,-

в с т а н о в и в:
10 вересня 2022 року, близько о 12:00 год. ОСОБА_5 , перебуваючи на перехресті вулиць Матросова та Полтавської в м. Гребінка Лубенського району, Полтавської області, поблизу магазину «АБЦ», на узбіччі дороги знайшов платіжну банківську картку банку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , що є офіційним документом, власником якої є ОСОБА_6 , яку остання втратила напередодні з власної необережності. Після чого, у ОСОБА_5 виник умисел на привласнення вищевказаної банківської картки з метою подальшого заволодіння грошовими коштами, які знаходилися на ній. Перебуваючи на вказаному місці, близько 12:00 год., реалізуючи свій протиправний умисел, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, ОСОБА_5 здійснив привласнення вказаної банківської картки та помістив собі до кишені верхнього одягу.
Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, а саме у привласненні офіційного документу.
Після цього, ОСОБА_5 , реалізуючи злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, умисно та протиправно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, який відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введений на території України, який неодноразово продовжувався, останній раз Указом Президента України №573/2022 від 12.08.2022 на 90 діб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, 10.09.2022 в період часу з 13:00 год. по 13:40 год. здійснив крадіжку грошових коштів належних потерпілій ОСОБА_6 з її вищевказаної банківської картки, шляхом оплати товарів двома платежами в магазині «Маркетопт», що знаходиться за адресою м. Гребінка, вул. Героїв України, 10Б, на загальну суму 412,91 грн., чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 майнової шкоди на вказану суму, а оплаченими товарами розпорядився на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в період воєнного стану.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, відповідно до ч.6 ст.22 КПК України, створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Так, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.1 ст.357 та ч.4 ст. 185 КК України і викладених в обвинувальному акті від 29.09.2022 року, не заперечував щодо обставин їх вчинення, а саме місця, дати, часу та способу, щиро розкаявся, просив суворо не карати.
Крім того в судовому засіданні ОСОБА_5 надав наступні покази: в вересні 2022 року, точно ї дати він не пам`ятає, в обідній час доби, він проходячи по вул. Матросова на перехресті з вул. Полтавська в м.Гребінка, побачив на узбіччі банківську карточку. В цей момент, в нього виник умисел нею заволодіти, щоб дізнатись чи є там грошові кошти. Поклавши картку до кишені, він пішов в магазин «Маркетопт», взявши продуктів харчування та пляшку горілку, він прийшов на касу, де розрахувався вказаною карткою через банківський термінал, шляхом прикладання картки до терміналу, без пін-коду. Всього продуктів він придбав на загальну суму близько 400,00 грн. Забравши вказані продукти, він направився до свого знайомого. Через деякий час приїхали працівники поліції, які показали йому запис з відеокамер, де він був зображений, він не заперечував даного факту. Розуміє, що банківська кратка та гроші якій на ні були, йому не належали, розуміє, що вчинив протизаконні дії.
Прокурор Пирятинського відділу Лубенської окружної прокуратури ОСОБА_4 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.
Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. В матеріалах справи міститься її заява, в якій остання просила розгляд даного кримінального провадження проводити без її участі в зв`язку з сімейними обставинами. Цивільний позов в справі не заявлений. Її неявка не перешкоджає розгляду по суті.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 не заперечував щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, які передбачені ч.1 ст.357 та ч.4. ст.185 КК України і обставини якого викладені в обвинувальному акті від 29.09.2022 року, та беручи до уваги думки: прокурора, обвинуваченого, за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.
Суд також роз`яснив учасникам розгляду даного кримінального провадження, що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.
Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.
Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати.
При судовому розгляді кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, вирішуються судом.
При встановлених обставинах, оцінюючи досліджені докази, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень у судовому засіданні доведена повністю і досліджених доказів достатньо для визнання його винним, зважаючи на повне визнання ним вини під час судового розгляду.
Так, дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 1 ст. 357 КК України, як дії, які виразилися у привласненні офіційного документу.
Таку кваліфікацію дій обвинуваченого, суд вважає правильною. Вказана карта, яку незаконно привласнив ОСОБА_5 згідно положень ст. 1 Закону України «Про інформацію», ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», п. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» є офіційним документом.
Суд дійшов до переконання, що обвинувачений повинен бути засуджений за ч. 1 ст. 357 КК України.
Крім того, дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як дії, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненого в період воєнного стану.
Так, майно, яким заволодів обвинувачений, було для нього чужим, адже не перебувало в його власності чи законному володінні. ОСОБА_5 не мав на нього жодного права, цим майном він заволодів у спосіб, який заборонений законом. Це означає, що заволодіння майном відбулось протиправно. Викрадення майна здійснювалось обвинуваченим таємно із кваліфікуючою ознакою, в період воєнного стану.
ОСОБА_5 досяг віку, з якого наступає кримінальна відповідальність за викрадення чужого майна. Його дії характеризуються умислом та корисливою метою. В результаті них він одержав фактичну можливість володіти, користуватись та розпоряджатись викраденим майном. Таким чином, вчинений обвинуваченим злочин є закінченим.
При цьому, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України, відповідно до п.20 ч. 1 ст.106 Конституції України, ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, із 05:30 год 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який діяв і на момент вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення.
З цього приводу у суду відсутні сумніви щодо притягнення останнього до кримінальної відповідальності за санкцією указаного кримінального закону.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд керується загальними засадами, які визначені у ст.65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
При цьому, суд також виходить із положень ст.50 КК України відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Так, відповідно до ст.12 КК України вчинене ОСОБА_5 кримінальне правопорушення, за ч.1 ст.357 КК України віднесено до кримінальних проступків, а кримінальне правопорушення за ч.4 ст.185 КК України віднесено до тяжких злочинів.
За час судового розгляду справи в суді, ОСОБА_5 вів себе позитивно, дотримувався встановленого в суді порядку, зауважень головуючого не отримував.
Щодо обставин, що обтяжують та пом`якшують відповідальність обвинуваченого. З цього приводу суд враховує, що у відповідності до ст. 67 КК України, обставин, що обтяжують відповідальність обвинуваченого органом досудового розслідування та судом не встановлено. Щодо наявності пом`якшуючих його відповідальність обставин, судом, у відповідності до ст. 66 КК України визнано щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Згідно вимог ч.1 ст.19 КК України ОСОБА_5 є осудним, оскільки осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.
Судом в повному об`ємі вивчена особа обвинуваченого ОСОБА_5 , який має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . За місцем якого, відсутня негативна характеристика, заяви і скарг на його поведінку не надходило.
Згідно довідки КНП «Гребінківська міська лікарня» ОСОБА_5 на обліку у лікарів психіатра, нарколога та фтізіатра не перебуває.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів. Неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, відбував покарання в місцях позбавлення волі, що підтверджується даними відповідної вимоги.
За інформацією довідки виданої Лубенським районним сектором №1 філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області, ОСОБА_5 на обліку не перебуває.
Також враховано відсутність сім`ї та утриманців. Крім того, обвинувачений не є депутатом, не працює, пенсіонер, перебуває на військовому обліку.
Згідно досудової доповіді, складеної фахівцем Лубенського районного сектору №1 філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області ОСОБА_7 від 26.10.2022, вбачається що з врахуванням інформації, що характеризує особистість обвинуваченого ОСОБА_5 , його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень
Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останнього до скоєного ним.
Також суд враховує, що хоча обвинувачений ОСОБА_5 і вчинив злочин під час дії режиму воєнного стану, але злочин був вчинений на території Гребінківської МТГ Полтавської області поза межами районів вогневого ураження, тимчасової окупації або проходу військ та без будь-якого використання умов воєнного стану, потерпілий не являється особою, яка постраждала від військової агресії з боку російської федерації, в тому числі особою, яка переміщується у більш безпечні регіони України, злочин не вчинений щодо її майна, або щодо майна особи, яка тимчасово залишила житло, майно без контролю для укриття в безпечному місці, отже обвинувачений, вчиняючи кримінальне правопорушення, прагнучи досягти злочинної мети, не мав наміру скористатися умовами воєнного стану.
Отже, враховуючи характер і ступінь суспільної небезпечності вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, обставин їх вчинення, розмір завданої злочином шкоди, що становить всього 412,91 грн., відомостей, що характеризують його особу, тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, позицію державного обвинувача, обвинуваченого, який просив суворо його не карати та не позбавляти волі, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також враховуючи, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, та з огляду на всі обставини в цілому, суд приходить до висновку про те, що обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити покарання за:
- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік;
- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
В той же час, загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі "Довженко проти України"), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.
З цього приводу, суд враховує, що вищенаведені обставини знижують фактичну ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і ступінь небезпечності винної особи для суспільства, що у своїй сукупності утворює підставу для висновку суду, що перевиховання та виправлення ОСОБА_5 залишається можливим без ізоляції від суспільства, та вважає за доцільне застосувати до нього положення ст. 75 та ст. 76 КК України, призначивши покарання з іспитовим строком терміном на 1 рік 6 місяців з визначенням відповідних обов`язків судом.
Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).
На переконання суду, саме таке покарання є необхідним, достатнім, справедливим для виправлення обвинуваченого, запобігання вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики.
Підстав для застосування до обвинуваченого більш тяжкого покарання чи менш тяжкого, з врахуванням тяжкості скоєного, його особи та відсутності обтяжуючих обставин, суд не знаходить.
Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати відсутні.
Цивільний позов не заявлявся.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не обирався, підстав для його обрання судом також не встановлено.
Керуючись: ст. 22, ст. 100, ст. 122, 124, ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, ст.ст.50,56, 65-67,70,75,76, ч. 1 ст. 357, ч.4 ст.185 КК України, суд,-

у х в а л и в :
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:
- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік;
- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном у 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
Покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Іспитовий строк ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту проголошення вироку, а саме з 01.11.2022 року.
Речові докази, а саме:
- банківська картка «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , яку передано на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_6 залишити в останньої.
- оптичний диск «Arita 8x DVD-R» з відеозаписами камер відеоспостереження магазину «Маркетопт» від 10.09.2022 залишити при матеріалах кримінального провадження.
Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Гребінківський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинувачуваному та прокурору.

Суддя М. Вітківський