Справа № 309/1222/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.05.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді матеріали судового провадження 11-сс/4806/152/22 за апеляційною скаргою представників власника тимчасово вилученого майна ОСОБА_6 адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Хустського районного суду Закарпатської області від 24.03.2022.

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Хустського РУП ГУ НП в Закарпатській області про арешт майна у кримінальному провадженні №0000272 від 23.03.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.296, ч.2 ст.342 КК України та накладено арешт на вилучене 23.03.2022 майно під час затримання ОСОБА_6 , в порядку ст.208 КПК України, а саме: мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 9» синього кольору з сім-карткою з номером у вигляді НОМЕР_1 , (пароль 6542), який вилучено до прозорого поліетиленового пакету та опечатано биркою з роз`яснювальним записом.

З клопотання вбачається, що 23.03.2022 під час забезпечення охорони публічного порядку чергової сесії Мукачівської міської ради за адресою вул.Духновича,2 в м.Мукачево, групою невідомих осіб чинився активний опір працівникам Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області.

Відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.342 КК України, відповідно до вимог ч.ч.1,4 ст.214 КПК України начальником СВ Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області внесені 23.03.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000272.

Крім того, 23.03.2022 під час забезпечення охорони публічного порядку чергової сесії Мукачівської міської ради за адресою вул.Духновича,2 в м.Мукачево, групою невідомих осіб здійснено хуліганські дії, тобто грубе порушення громадського порядку, що виразилися у перешкоджанні нормальній роботі Мукачівської міської ради, намаганням зірвати сесію міської ради, перешкоджанням діяльності інших депутатів та демонстрації зневаги до прийнятих норм моральності.

Відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.296 КК України, відповідно до вимог ч.ч.1,4 ст.214 КПК України начальником СВ Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області внесені 23.03.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000273.

-2-

23.03.2022 прокурором Мукачівської окружної прокуратури матеріали досудових розслідувань були об`єднані в одне кримінальне провадження та присвоєно єдиний номер №0000272.

23.03.2022 слідчим СВ Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області в порядку ст.208 КПК України було складено протокол затримання особи ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , в ході якого було вилучено особистий мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 9» синього кольору з сім-карткою з номером у вигляді НОМЕР_1 , (пароль 6542), який поміщено до прозорого поліетиленового пакету та опечатано биркою з роз`яснювальним записом.

23.03.2022 постановою слідчого СВ Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Необхідність накладення арешту на вилучене майно, слідчий обгрунтував тим, що вказаний телефон має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, і може бути використаний як речовий доказ, з яким в подальшому можуть бути проведенні перевірки та відповідні експертизи.

Ухвала про задоволення клопотання слідчого про арешт майна мотивована тим, що вилучене 23.03.2022 під час затримання ОСОБА_6 в порядку ст.208 КПК України, майно, має значення речових доказів у кримінальному проваджені №0000272 від 23.03.2022 та відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, а тому з метою використання майна як доказу у даному кримінальному провадженні, оскільки за його допомогою може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчинених кримінальних правопорушень, слідчий суддя прийшов до висновку про наявність достатніх підстав накладення арешту на майно.

В апеляційній скарзі, представники власника тимчасово вилученого майна ОСОБА_6 адвокати ОСОБА_8 та ОСОБА_7 просять скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно. Вважають, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя не з`ясував всіх обставин, не дослідив належним чином у відповідності до вимог ст.173 КПК України надані матеріали, у зв`язку з чим прийшов до помилкових висновків про наявність підстав для накладення арешту, чим допустив істотні порушення кримінального процесуального закону. На думку представників, стороною обвинувачення не вказано, не встановлено та не доведено, що на вилученому мобільному телефоні містяться відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Вважають, що слідчим не було доведено, що вилучений мобільний телефон відповідає ознакам, передбаченим ст.98 КПК України, а слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі не зазначено, яким саме критеріям, наведеним у даній статті, відповідає вилучене майно, та не обґрунтовано зв`язок між змістом інформації, збереженої на телефоні, та предметом досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні. Вказують на те, що у день події 23.03.2022 у приміщенні Мукачівської міської ради, ОСОБА_6 був затриманий під час виконання ним своїх посадових обов`язків за договором щодо охорони об`єкту та забезпечення пропускного режиму до приміщення ради. Той факт, що ОСОБА_6 спільно з іншими співробітниками охоронної фірми обмежив входження до приміщення міськради депутатів фракції «Політична партія «Опозиційна платформа за життя» свідчить про виконання ними імперативних норм рішення РНБО та Указу Президента України, яким обмежена будь-яка діяльність цієї політичної партії. Зазначають, що за встановленими слідством обставинами, мобільний телефон вилучений у ОСОБА_6 не використовувався ним для вчинення злочину,

-3-

єдиною підставою для його вилучення було те, що під час затримання ОСОБА_6 телефон перебував при ньому. Звертають увагу на те, що у матеріалах провадженні немає ухвали слідчого судді, якою б працівникам поліції було надано дозвіл вилучати мобільний телефон у ОСОБА_6 . До того ж, слідчі не позбавлені можливості отримати необхідну інформацію, яка ймовірно міститься на мобільному телефоні, шляхом отримання її з телекомунікаційних мереж. Також, ОСОБА_6 не заперечуватиме щодо проведення огляду належаного йому мобільного телефону для забезпечення завдань кримінального провадження. Представники переконанні, що потреби досудового розслідування не виправдовують таке надмірне втручання у права та інтереси ОСОБА_6 , який є власником вилученого мобільного телефону.

Одночасно в апеляційній скарзі порушено питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді від 24.03.2022, оскільки такий пропущений з поважних причин. Обґрунтовують тим, що ухвалу про арешт майна постановлено слідчим суддею без виклику та повідомлення власника майна, а її копію отримано лише 07.04.2022.

Судове провадження розглядається за відсутності власника майна та його представників адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , неявка яких з урахуванням положень ч.4 ст.405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст.395 КПК України, строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, адвокатами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не пропущено.

У відповідності до вимог ст.ст.370,372 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Цим вимогам закону ухвала слідчого судді від 24.03.2022 відповідає у повній мірі.

Як вбачається з клопотання, в провадженні СВ Хустського РУП ГУ НП в Закарпатській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені 23.03.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000272, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.296, ч.2 ст.342 КК України.

23.03.2022 слідчим СВ Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області в порядку ст.208 КПК України було складено протокол затримання особи ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , в ході якого було вилучено особистий мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 9» синього кольору з сім-карткою з номером у вигляді НОМЕР_1 , (пароль 6542), який поміщено до прозорого поліетиленового пакету та опечатано биркою з роз`яснювальним записом.

23.03.2022 постановою слідчого СВ Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області, вилучені речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000272 від 23.03.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.296, ч.2 ст.342 КК України.

24.03.2022 слідчий СВ Хустського РУП ГУ НП в Закарпатській області звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на вилучене 23.03.2022 під час затримання ОСОБА_6 в порядку ст.208 КПК України, майно, а саме: мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 9» синього кольору з сім-карткою з номером у вигляді

НОМЕР_2 , (пароль 6542), який поміщено до прозорого поліетиленового пакету та опечатано биркою з роз`яснювальним записом.

Відповідно, до ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п.7 ч.2 ст.131 КПК України, який застосовується на підставі ухвали слідчого судді, постановленої згідно з вимогами ст.ст.170 173 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

За змістом ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, саме до компетенції органу досудового розслідування належить встановлення чи є вказане майно знаряддям чи предметом злочину, для чого, з метою його збереження, запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втраті, знищення, використання, пересування, передачі, відчуження, слідчим суддею правомірно накладене на нього арешт як на речовий доказ.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

-5-

З матеріалів судового провадження вбачається, що слідчий суддя у відповідності до вимог ст.ст.170-173 КПК України, з`ясував всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, в тому числі належно перевірив наведені в клопотанні слідчого доводи про наявність підстав для накладення арешту на майно.

З матеріалів клопотання вбачається, що постановою від 23.03.2022 слідчого СВ Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області вилучений у ОСОБА_6 мобільний телефон визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000272 від 23.03.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.296, ч.2 ст.342 КК України.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали провадження містять достатньо даних вважати, що вказане у клопотанні майно має доказове значення щодо встановлення обставин кримінального провадження і обґрунтовано залучено до матеріалів кримінального провадження як речовий доказ, що свідчить про наявність обґрунтованих підстав для слідчого звертатись з клопотанням про арешт майна, та обґрунтованих підстав для слідчого судді накласти арешт на таке майно, з огляду на те, що таке майно підпадає під критерії, визначені положеннями ст.98 КПК України, тому доводи представників з приводу безпідставності накладення арешту на це майно є необґрунтованими, позаяк відповідність арештованого майна критеріям, визначеним ст.98 КПК України підтверджується постановою про визнання речовим доказом.

Таким чином, як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст.131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст.98 цього Кодексу.

Крім того, ст.100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст.170-174 КПК України, та згідно ч.ч.2,3 ст.170 цього Кодексу, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч.1 ст.98 КПК України.

Колегія суддів вважає, що на даному етапі досудового розслідування, є всі підстави вважати, що вказане майно відповідає критеріям визначеним у ст.98 КК України та при цьому враховує правову кваліфікацію та обставини кримінального провадження.

За таких обставин, є достатні підстави вважати, що арештоване майно є доказом у кримінальному провадженні №0000272, тому колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді щодо необхідності на час звернення слідчого з відповідним клопотанням в прийнятті рішення про накладення арешту на майно, оскільки лише такий захід забезпечення кримінального провадження може забезпечити належне збереження майна, яке є речовим доказом.

З урахуванням наведеного слідчий суддя, всупереч тверджень представників власника майна, встановив належні правові підстави, передбачені ст.170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно.

Всупереч доводів апеляційної скарги, матеріали судового провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна для виконання завдань арешту майна, якими є запобігання можливості розпорядження вищевказаним майном, в тому числі і його відчуження.

Колегія суддів зазначає, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та

-6-

допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

Слідчий суддя визначає лише, чи може майно бути предметом, доказом кримінального правопорушення, засобом чи знаряддям його вчинення, або воно набуте злочинним шляхом чи є доходом від вчиненого злочину або за рахунок доходів від вчиненого злочину та чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що слідчий довів існування достатніх підстав вважати, що вилучений мобільний телефон, що належать ОСОБА_6 , може містити інформацію, яка має значення для кримінального провадження, а відтак задля запобігання ризику знищення речового доказу, який необхідний для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, обґрунтовано наклав арешт на дане майно, забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

У свою чергу, в кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, дослідив усі матеріали, що мають значення для вирішення питання про накладення арешту, врахував правову підставу для накладення арешту, достатність доказів, що вказують на скоєння кримінальних правопорушень, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, тому необхідність накладення арешту на вказане майно, як захід забезпечення кримінального провадження, обґрунтована та доцільна.

Крім того, власник арештованого майна не позбавлений права звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в порядку, передбаченому абз.2 ч.1 ст.174 КПК України, в якому визначено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доводи апеляційної скарги про те, що в клопотанні не зазначено правових підстав щодо обґрунтування накладення арешту на вказане майно не можуть вважатись обґрунтованими, з огляду на наявні дані в матеріалах клопотання.

При прийняття рішення, колегія суддів враховує і те, що арешт майна з підстав передбачених ч.ч.2,3 ст.170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна. Тому, посилання в апеляційній скарзі

-7-

на порушення слідчим суддею вимог ст.170 КПК України, не можуть прийматися до уваги, оскільки арешт на вказане майно накладено з метою збереження речових доказів, і не суперечить вимогам ч.3 ст.170 КПК України.

Апеляційний суд не вбачає підстав сумніватися в розумності та співрозмірності такого обмеження права власності на майно ОСОБА_6 , завданням кримінального провадження. Можливість настання надмірно тяжких наслідків арешту майна для ОСОБА_6 , апеляційним судом також не встановлено.

Колегія суддів визнає необґрунтованими доводи представників власника майна в частині досягнення мети арешту мобільного телефону із сім-картою шляхом його огляду, оскільки огляд слідчим речового доказу не виключає необхідність проведення його експертного дослідження, про потребу у проведенні якої вказано у клопотанні.

Доводи апеляційної скарги про те, що вилучений мобільний телефон не мають відношення до обставин кримінального провадження колегія суддів оцінює критично, оскільки дані обставини можуть бути підтверджені лише шляхом проведення перевірки під час досудового розслідування для спростування або підтвердження даних доводів.

Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, слідчий суддя, вирішуючи питання про арешт майна, діяв у відповідності до вимог чинного законодавства з урахуванням обставин визначених у ст.ст.170-173 КПК України та положень, закріплених у ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», з наведенням мотивів прийняття зазначеного рішення.

Порушень норм кримінального процесуального закону, невідповідності висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає, а тому доводи представників про незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими та безпідставними.

Згідно з положеннями п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів, враховуючи положення кримінального процесуального закону, не перешкоджала учасникам судового розгляду в наданні ними доказів, можливостях доведення переконливості висунутих ними аргументів.

При прийнятті рішення колегія суддів враховує вимоги ст.26 КПК України, зокрема те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом, ст.404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги, положення ст.ст.220,317 цього Кодексу про те, що саме за клопотанням учасників процесу сторони обвинувачення чи захисту апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів для з`ясування фактичних обставин справи, і те, що представники ОСОБА_6 адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не довели обґрунтованість доводів апеляційної скарги про незаконність ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно.

-8-

Керуючись ст.ст.404,405,407,422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представників власника тимчасово вилученого майна ОСОБА_6 адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Хустського районного суду Закарпатської області від 24.03.2022, якою накладено арешт на майно у кримінальному провадженні №0000272 від 23.03.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.296, ч.2 ст.342 КК України,- без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: