Справа № 309/302/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09.02.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді кримінальне провадження 11кп/4806/533/20 за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 29.11.2019.
Цим вироком
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, одружений, що має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, з середньою освітою, непрацюючий (сезонний працівник), не судимий, засуджений:
- ч.1 ст. 296 КК України до покарання у виді арешту на строк 03 (три) місяці.
Строк відбування покарання ухвалено обчислювати з дня затримання ОСОБА_7 .
Речовий доказ - диск із відеозаписом вчинення хуліганських дій залишено при матеріалах провадження.
Згідно вироку ОСОБА_7 визнаним винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
16.01.2018 о 23 год. ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, зайшов на подвір`я домогосподарства АДРЕСА_2 , де безпричинно, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, почав голосно кричати, виражатися нецензурними словами та бити кулаками у вхідні двері будинку, вимагаючи при цьому ОСОБА_8 , яка в той час знаходилася за кордоном. Після чого, продовжуючи свої протиправні дії, вийшов на вулицю і продовжував бити кулаками та ногами по залізному паркану даного дворогосподарства і таким чином пошкодив його. При цьому, на зауваження ОСОБА_9 припинити свої хуліганські дії ОСОБА_7 не реагував, а навпаки наніс останньому удар кулаком правої руки в голову від якого ОСОБА_9 впав на землю, після чого ОСОБА_7 наніс останньому ще декілька ударів ногами в область грудей, таким чином спричинивши потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді синців в ділянці проекції 3,4 ребер зліва по середньоаксілярній лінії, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою та крововиливу обох плечей, грудної клітки зліва та нижньої кінцівки зліва, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити вирок і пом`якшити йому покарання до штрафу. Стверджує, що вчинене ним не має великої суспільної небезпечності, він частково визнав свою провину в хуліганстві, не судимий, позитивно характеризується, має на утриманні дружину, трьох дітей, у тому числі
малолітню дитину, є єдиним годувальником сім`ї, на життя якої заробляє роботою за межами України. Суд, на його думку, не врахував належним чином даних про його особу, висновку органу пробації, згідно якого його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства та не вмотивував рішення про призначення йому більш суворого виду покарання з передбачених частиною першою статті 296 КК України і того, чому його слід ізолювати від суспільства.
Прокурор Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , на апеляційну скаргу подала заперечення. Вважає, що суд врахував ступінь суспільної небезпечності кримінального правопорушення, відомості про особу винного, міркування органу з питань пробації. Звертає увагу на те, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення за обтяжуючих вину обставин у стані алкогольного сп`яніння і щодо особи похилого віку, у судовому засіданні вину визнав тільки частково, заперечив побиття потерпілого, не вибачився, зламаного паркану не полагодив, наполягав на своєму виправданні. Зауважує, що санкція ч.1 ст. 296 КК України передбачає і більш суворий вид покарання обмеження волі, проте суд, врахувавши обставини, наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого, призначив ОСОБА_7 менш суворий його вид, а не максимальний з передбачених санкцією даної статті.
Судове провадження розглядається за відсутності, обвинуваченого, захисника, потерпілого, неявка яких з урахуванням положень ч.4 ст.405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на вирок суду, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки.
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, доводи апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_5 , яка просила апеляційну скаргу обвинуваченого задовольнити частково, звільнити обвинуваченого від призначеного покарання на підставі ч.5 ст.74 КК України, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Відповідно до ст.404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Згідно ст.370 КПК України судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією України принципу верховенства права. Тому суду слід неухильно додержуватись вимог про законність, обгрунтованість та вмотивованість вироку і ухвали в кримінальному провадженні.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як встановлено матеріалами кримінального провадження, досудове розслідування й судовий розгляд по ньому проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України. Викладені у вироку висновки про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України при обставинах, викладених у вироку суду, ґрунтуються на зібраних доказах, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо надмірної суворості вироку суду першої інстанції та наявності підстав для пом`якшення призначеного йому покарання, колегія суддів вважає, що такі до задоволення не підлягають з таких підстав.
Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
При цьому, відповідно до ч.ч.2,3 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно з положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо. Ці вимоги закону судом першої інстанції належним чином дотримані.
Що стосується виду та розміру покарання за кримінальне правопорушення, винним у якому визнаний ОСОБА_7 , то при вирішенні даного питання і про це прямо вказано у вироку, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, належно врахував відомості про особу обвинуваченого, зокрема те, що останній до кримінальної відповідальності не притягався, на обліку у психіатра, нарколога не перебуває, офіційно не працевлаштований. Поряд з тим, судом враховано відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставини, що обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.
Однак обставин, які б суттєво знижували ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 умисного кримінального правопорушення проти громадського порядку та являлись передумовою для застосування щодо нього більш м`якого покарання, судом першої інстанції встановлено не було. Не встановила їх і колегія суддів апеляційного суду при перегляді вироку суду.
Зважаючи на положення статті 50 КК України якою встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.1 ст.296 КК України у виді арешту на строк три місяці.
Відповідно до положень ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Колегія суддів вважає, що вид та розмір призначеного ОСОБА_7 покарання відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, тому числі вимогам ст.65 КК України та його меті.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про надмірну суворість призначеного йому покарання, на думку колегії суддів, є безпідставними. Згідно матеріалів кримінального провадження та поданої апеляційної скарги обвинуваченого, об`єктивно відсутні інші обставини, ніж ті, що встановлені судом першої інстанції, які пом`якшують покарання, а твердження обвинуваченого ОСОБА_7 , щодо неналежного їх врахування спростовуються висновком суду, зазначеним у оскаржуваному вироку, яким належним чином обґрунтовано вид та міра покарання.
Інші доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути враховані при призначенні ОСОБА_7 покарання.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , викладені в апеляційній скарзі про неврахування при призначенні йому покарання, наявність у нього роботи за межами України, апеляційний суд враховує, проте визнає їх недостатніми підставами для будь-якого пом`якшення призначеного покарання. Доводи апеляційної скарги про наявність у обвинуваченого утриманців, в тому числі малолітнього віку, на думку апеляційного суду, також не можуть бути передумовою для зміни вироку з призначенням більш м`якого покарання і такі обставини фактично враховані судом при призначенні обвинуваченому наближеного до мінімального виду покарання, з передбачених санкцією ч.1 ст.296 КК України.
Отже, доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для зміни постановленого щодо ОСОБА_7 вироку в частині призначеного покарання, з урахуванням наведених ним доводів, є безпідставними.
Колегія суддів вважає, що призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст.55,65,66 КК України, призначивши покарання в межах санкції статі, за якою його засуджено, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання.
Разом з тим, відповідно до п.п.1,8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», звільнення особи від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування відносно особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України. Особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового кримінального правопорушення.
Згідно ч.2 ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.296 КК України, відноситься до категорії кримінальних проступків, за який передбачено покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Згідно п.2 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення
кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Відповідно до ч.2, 3 ст.49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину. При цьому строки давності обчислюються окремо за кожний злочин.
Матеріалами кримінального провадження підтверджено, що ОСОБА_7 кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.296 КК України (хуліганство), вчинив 16.01.2018, тобто строк давності закінчився 16.01.2021.
В матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про те, що ОСОБА_7 вчинив інше кримінальне правопорушення, не надані такі данні й суду апеляційної інстанції, а тому перебіг строків давності не переривався. Також, відсутні будь-які відомості про зупинення досудового чи судового провадження у зв`язку із ухиленням ОСОБА_7 від досудового розслідування або суду. Тому підстав вважати, що строки давності були зупинені, а отже вони на даний час не закінчилися, немає.
За таких обставин, станом на день постановлення апеляційним судом рішення трирічний строк притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.296 КК України закінчився, а тому на підставі ч.5 ст.74 КК України, з урахуванням п.2 ч.1 ст.49 КК України колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання за ч.1 ст.296 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, на підставі чого, вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 29.11.201919 підлягає зміні, а апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 до часткового задоволенню.
Керуючись ст.ст.404,405,407,408, 419 КПК України, апеляційний суд
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 29.11.2019 щодо ОСОБА_11 ,- змінити.
На підставі ч.5 ст.74 КК України, з урахуванням п.2 ч.1 ст.49 цього Кодексу звільнити ОСОБА_11 від призначеного покарання вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 29.11.2019 за ч.1 ст.296 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
На ухвалу Закарпатського апеляційного суду безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді