Дата документу 24.05.2022
Справа № 334/2091/20
Провадження № 1-кп/334/221/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 травня 2022 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя кримінальне провадження №0001248 від 07 квітня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Запоріжжя, маючого повну вищу освіту, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, офіційно працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Постановою Верховної Ради України від 17.06.1992 № 2471-XII «Про право власності на окремі види майна» визначено, що зброя, боєприпаси, вибухові речовини й засоби вибуху не можуть перебувати у власності громадян.

Пунктами 1-4, 9 Положення про дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №576, та Інструкцією «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21.08.1998 №622 визначено, що придбання, зберігання та використання вогнепальної зброї, припасів до зброї та вибухових матеріалів здійснюється лише на підставі спеціальних дозволів.

У невстановлений в ході досудового розслідування час, ОСОБА_4 , в невстановленому в ході досудового слідства місці, діючи умисно, без передбаченого законом дозволу, придбав, шляхом привласнення знайденого, ніж, який у подальшому почав незаконно носити при собі без передбаченого законом дозволу.
Далі, 07 квітня 2020 року, ОСОБА_4 , зберігаючи при собі раніше придбаний ніж, знаходився в приймальному відділенні «Міської лікарні № 9» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Щаслива, буд.1, де був зупинений працівниками поліції, які цього ж дня о 03 годині 30 хвилин, під час проведення огляду виявили та вилучили у нього вищевказаний ніж, що являється контактною клинковою холодною зброєю колюче-ріжучої дії, який ОСОБА_4 , діючи умисно, незаконно носив при собі без передбаченого законом дозволу.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою вину в скоєному кримінальному правопорушенні, яке йому інкримінують, визнав у повному обсязі та підтвердив, обставини, викладені в обвинувальному акті, в скоєному ОСОБА_4 щиро розкаявся.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оцінивши докази по справі у сукупності при встановлених обставинах, суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.2 ст.263 КК України, як носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, відношення самого обвинуваченого до вчиненого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України, скоєний ОСОБА_4 , злочин за ч.2 ст.263 КК України відносяться до нетяжкого злочину.
ОСОБА_4 , раніше не судимий, має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні малолітню дитину, офіційно працевлаштований, на диспансерному обліку в психіатричному та наркологічному диспансерах не перебуває, свою вину в вчиненні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, в скоєному щиросердно розкаявся.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд відносить щире каяття.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.263 КК України, обвинувачений ОСОБА_4 скоїв 07.04.2020 року.

01 липня 2020 року набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», де в частину другу статті 263 КК України внесені зміни «в абзаці другому частини другої статті 263 слова «до п`ятдесяти» замінено словами «від однієї тисячі до чотирьох тисяч», та викладено в наступній редакції: «караються штрафом від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян».
Згідно ч.2 ст. 5 КК України - закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
На підставі вищевикладеного, з урахуванням вчиненого та відомостей про особу ОСОБА_4 , йоговідношення до скоєного, визнання вини та щире каяття, також враховуючи позицію прокурора, яка просила суд призначити покарання у вигляді штрафу, суд приходить до висновку, що до обвинуваченого можливо застосувати покарання у вигляді штрафу, у розмірі який діяв на час скоєння злочину, а саме 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає суму 680 грн. На думку суду саме таке призначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Процесуальні витрати на залучення експертів для проведення судової експертизи №2-222 від 08.04.2020 року в розмірі 653,80 грн., на підставі ч.2 ст.124 КПК України, підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь держави.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст..368-371, 373-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень.

Стягнути зі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів для проведення судової експертизи №2-222 від 08.04.2020 року в розмірі 653,80 грн. (шістсот п`ятдесят три гривні 80 коп.)

Речові докази: ніж, який передано на відповідальне зберігання до камери схову Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, порядковий номер квитанції №38 - знищити;

СD диск із відеозаписом за адресою АДРЕСА_3 за участю ОСОБА_4 залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти діб з дня його проголошення через Ленінський районний суд м. Запоріжжя.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1