Справа № 175/1660/21
Провадження № 1-кп/175/89/21
Вирок

Іменем України

13 жовтня 2022 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретареві ОСОБА_2 ,

за участю сторін: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

а також потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське кримінальне провадження № 0000007 відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого стропальником в АТ «Юнікон», зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого у тому ж населеному пункті по АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

встановив:

23 лютого 2021 року приблизно о 08.30 годині водій ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем «Москвич-2140» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 , рухався в с. Партизанське Дніпровського району Дніпропетровської області з боку автодороги Н-31 по вул. Заводській у напрямку Балівського елеватору.

Під час руху ОСОБА_8 , маючи змогу постійно контролювати рух і безпечно керувати автомобілем, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, грубо порушуючи Правила безпеки дорожнього руху, не обрав в установлених межах безпечної швидкості руху і не врахував дорожню обстановку - ожеледицю, внаслідок чого на заокругленні проїзної частини втратив контроль над керуванням транспортним засобом і в стані бокового заносу виїхав на смугу зустрічного руху, по якій у зустрічному напрямку рухався автобус «АТАМАН» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_10 , та в районі будинку № 25-в скоїв з ним зіткнення.

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля «Москвич-2140» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 спричинені тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани на слизовій оболонці нижньої губи праворуч, садна в лобній області праворуч волосистої частини голови, відкритого уламкового перелому правої плечової кістки у середній третині зі зміщенням уламків, рани по зовнішній поверхні правого плеча у середній третині, посттравматичної нейропатії променевого нерву праворуч, закритого перелому верхньої та нижньої гілок лобкової кістки праворуч і ліворуч із задовільним стоянням уламків, численних синців у кількості не менше 17 по задній поверхні лівого передпліччя у нижній третині з переходом на проекцію лівого променево-п`ясного суглоба та на тильну поверхню лівої кисті на проекцію 1-5 п`ясних кісток, по внутрішній поверхні лівого стегна у нижній третині, по внутрішній поверхні лівої гомілки у верхній третині, по задньо-внутрішній поверхні лівої гомілки у верхній третині, по задньо-зовнішній поверхні лівого стегна у верхній, середній та нижній третинах, по зовнішній поверхні лівої гомілки у верхній третині, по задньо-внутрішній поверхні правої гомілки в нижній третині, по внутрішній поверхні правого колінного суглоба, по задній та внутрішній поверхням правої гомілки у верхній третині, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя в момент заподіяння.

Причиною скоєння дорожньо-транспортної пригоди послужили дії водія ОСОБА_11 , який грубо порушив вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху України, який встановлює: «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

Невиконання обвинуваченим ОСОБА_12 вимог цього пункту Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди і заподіянням тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_6 .

Під час судового провадження ОСОБА_8 свою провину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за обставин, викладених у зміненому 29.09.2022 року обвинувальному акті, визнав у повному обсязі та пояснив, що 23.02.2021 року близько 08.30 години на автомобілі «Москвич-2140» реєстраційний номер НОМЕР_1 їхав на роботу по вул. Заводській у напрямку Балівського елеватору. Цією дорогою він їздив постійно. Разом з ним в автомобілі на передньому пасажирському сидінні перебувала потерпіла, а на задньому ОСОБА_13 . У вказаний час на дорозі була ожеледиця, а тому при об`їзді вибоїни на закругленні дороги його автомобіль занесло на зустрічну смугу, де й відбулося зіткнення з автобусом. Під час заносу він намагався стабілізувати рух автомобіля, однак йому це не вдалося. Унаслідок ДТП потерпіла отримала тілесні ушкодження. Вважає, що ОСОБА_14 не бачила момент зіткнення, оскільки увесь час розмовляла по телефону. Її цивільний позов не визнає з підстав, викладених у відзиві на позов. Також зазначив, що добровільно відшкодував 12000 грн. потерпілій, з якою у лікарні перебувала його дружина. Просить суворо не карати та призначити покарання з випробуванням.

Провина обвинуваченого у вчиненні вказаного судом діяння підтверджується наступними доказами.

Показаннями потерпілої ОСОБА_6 , яка у суді повідомила, що 23.02.2021 року приблизно о 08.30 годині вона на передньому пасажирському сидінні в якості пасажира рухалася на автомобілі «Москвич-2140» під керуванням водія ОСОБА_15 . Під час руху їх автомобіль занесло на зустрічну смугу, де відбулося зіткнення правою стороною автомобіля з автобусом. Унаслідок ДТП вона втратила свідомість і з отриманими тілесними ушкодженнями була госпіталізована в Шосту міську лікарню. За час лікування родичами ОСОБА_11 їй відшкодовано лише 12500 грн., а тому просить стягнути з обвинуваченого на її користь не відшкодовану матеріальну шкоду в розмірі 33028,40 грн. і 400000 грн. моральної шкоди. Вважає, що ОСОБА_8 заслуговує на суворе покарання, оскільки через його дії вона близько 45 діб перебувала у лежачому стані та стала інвалідом.

Показаннями свідка ОСОБА_16 , який у суді пояснив, що о 08.30 години 23.02.2021 року він у якості пасажира на задньому сидінні разом із ОСОБА_17 , яка сиділа на передньому сидінні, та ОСОБА_12 , який був за кермом автомобіля «Москвич-2140» реєстраційний номер НОМЕР_1 , їхали на роботу зі швидкістю 40-45 км/год. Під час руху по вул. Заводській у с. Партизанське на спусті з віадуку, де була підмерзла калюжа, автомобіль почало нести боком, унаслідок чого відбулося зіткнення з автобусам «АТАМАН», який рухався назустріч. ОСОБА_8 намагався гальмувати та вирівнювати автомобіль, однак йому це не вдалося, відбулося зіткнення правої частини автомобіля з передньою частиною автобуса. ОСОБА_14 отримала тілесні ушкодження та з їх допомогою була пересаджена до швидкої медичної допомоги.

Показаннями свідка ОСОБА_10 , який у судовому засіданні пояснив, що 23.02.2021 року після 08.00 години, більш точного часу не пам`ятає, він, керуючи автобусам «АТАМАН» реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався у с. Партизанське зі сторони Балівського елеватора у напрямку Полтавського шосе. В цей час йому назустріч із-за повороту виїхав автомобіль «Москвич-2140», який перебував у стані не керованого руху, і допустив зіткнення на смузі його руху своїм правим боком із передньою частиною автобуса. Якихось заходів для уникнення зіткнення він здійснити не встиг, оскільки все відбулося дуже швидко. Дорожнє покриття на той час було у дуже поганому стані, мало ями та ожеледицю.

Показаннями свідка ОСОБА_18 , який у суді пояснив, що о 08.55 години 23.02.2021 року йому зателефонували та повідомили, що його працівники потрапили в дорожньо-транспортну пригоду, а тому він поїхав на місце ДТП, де бачив ожеледицю та сліди від заносу автомобіля «Москвич-2140», який зіткнувся з автобусом на смузі руху останнього. Водії ОСОБА_8 і пасажир ОСОБА_19 на обличчі мали порізи від скла, а потерпіла ОСОБА_14 знаходилася у автомобілі на передньому пасажирському сидінні та час від часу втрачала свідомість. Обставини та причину ДТП через ожеледицю на дорожньому покритті йому пояснювали водій автобуса і ОСОБА_20 .

Показаннями свідка ОСОБА_21 , який у судовому засіданні пояснив, що 23.02.2021 року у якості слідчого він виїздив на місце дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася по вул. Заводській у с. Партизанське Дніпровського району, де зіткнулися автомобіль «Москвич-2140» реєстраційний номер НОМЕР_1 з автобусом «АТАМАН» реєстраційний номер НОМЕР_2 . У зв`язку зі сплином значного часу усіх обставин не пам`ятає, однак впевнений, що на момент проведення огляду місця ДТП дорожнє покриття було вологим, без ознак ожеледиці. Відео, яке було надано із камери спостереження прохідної, було знято на значній відстані від місця ДТП і мало дуже низьку якість, а тому не було долучено у якості доказу до матеріалів справи.

Матеріалами кримінального провадження № 0000007, а саме:

- рапортом старшого слідчого відділення СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_21 від 23.02.2021 року, зареєстрованим 24.02.2021 року під № 57115 в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журнал єдиного обліку), з якого убачається, що 23.02.2021 року близько 08.30 години в с. Партизанське за участю водіїв ОСОБА_11 і ОСОБА_22 сталася ДТП, унаслідок якої пасажиру ОСОБА_23 спричинені тілесні ушкодження (а.к.п.2);

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 23.02.2021 року, схемою та фото-таблицею до нього, з яких убачається, що ДТП відбулася за участю водія автомобіля «Москвич-2140» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_11 і водія автобуса «АТАМАН» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_22 на смузі зустрічного руху, по якій рухався автобус. Зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.к.п.9-22);
- довідкою КНП «Міська клінічна лікарня № 6» Дніпровської міської ради, з якої слідує, що 23.02.2021 року госпіталізовано до першого травматологічного відділення ОСОБА_6 з тілесними ушкодженнями (а.к.п.24);
- висновком № 801 від 01.03.2021 року, згідно якого у день ДТП водій ОСОБА_8 перебував у тверезому стані (а.к.п.28);

- висновком експерта № 660е від 03-23 березня 2021 року, з якого убачається, що у потерпілої ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани на слизовій оболонці нижньої губи праворуч, садна в лобній області праворуч волосистої частини голови, відкритого уламкового перелому правої плечової кістки у середній третині зі зміщенням уламків, рани по зовнішній поверхні правого плеча у середній третині, посттравматичної нейропатії променевого нерву праворуч, закритого перелому верхньої та нижньої гілок лобкової кістки праворуч і ліворуч із задовільним стоянням уламків, численних синців у кількості не менше 17 по задній поверхні лівого передпліччя у нижній третині з переходом на проекцію лівого променево-п`ясного суглоба та на тильну поверхню лівої кисті на проекцію 1-5 п`ясних кісток, по внутрішній поверхні лівого стегна у нижній третині, по внутрішній поверхні лівої гомілки у верхній третині, по задньо-внутрішній поверхні лівої гомілки у верхній третині, по задньо-зовнішній поверхні лівого стегна у верхній, середній та нижній третинах, по зовнішній поверхні лівої гомілки у верхній третині, по задньо-внутрішній поверхні правої гомілки в нижній третині, по внутрішній поверхні правого колінного суглоба, по задній та внутрішній поверхням правої гомілки у верхній третині, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя. Зазначені ушкодження могли утворитися від дії тупого твердого предмету (предметів) або при ударі об такий (такі), якими могли бути і виступаючі частини салону автомобіля, за умов дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи характер і локалізацію виявлених ушкоджень, ступень ознак їх загоєння та дані медичної документації можливо вказати, що вони отримані незадовго до первинного надання медичної допомоги в КНП МКЛ № 6» ДМР», тобто можливо і в термін, на який вказує потерпіла та слідчий у клопотанні (а.к.п.41-44);

- копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , з якого убачається, що автобус «АТАМАН А-09206» реєстраційний номер НОМЕР_2 належить на праві власності ТОВ «Імперія Грандіс» (а.к.п.56-57);

- протоколами проведення слідчих експериментів від 03.03.2021 року з план-схемами та фото-таблицями до них, із яких убачається, що обвинувачений ОСОБА_8 і свідок ОСОБА_24 у присутності понятих на місці події детально розповіли та показали про обставини дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася 23.02.2021 року за їх участю (а.к.п.83-88,89-94);

- копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , з якого убачається, що автомобіль «Москвич-2140» реєстраційний номер НОМЕР_1 належить на праві власності ОСОБА_9 (а.к.п.117);

- речовими доказами вказаними транспортними засобами, на які накладено арешт за ухвалами слідчого судді (а.к.п.30,31,37,38).

Матеріалами судового провадження № 1-кп/175/89/21, а саме висновком експерта № СЕ-19/104-22/23269-ІТ від 06.09.2022 року, з якого убачається, що в даній дорожній обстановці водій ОСОБА_8 повинен був діяти відповідно до вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України. При заданому механізмі події його дії, за наявності ожеледиці на дорожньому покритті, не відповідали вимогам вказаного пункту, що з технічної токи зору знаходиться у причинному зв`язку з настанням даної ДТП. Технічна можливість уникнути зіткнення з автобусом «АТАМАН» для водія ОСОБА_11 визначалася виконанням вимог п.12.1 ПДР України і у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру, які б не дозволили йому виконати їх (а.с.п.134-138).

Оцінивши зазначені докази, суд приходить до висновку про їх належність, допустимість і достовірність. Наведені докази повністю узгоджуються між собою і у своїй сукупності є достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого. Порушень вимог закону щодо відкриття доказів стороні захисту, суд не вбачає.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у п.65 рішення по справі «Коробов проти України» зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Розглянувши повно і всебічно кримінальне провадження, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, перевіривши та оцінивши усі доводи учасників судового провадження, суд дійшов висновку, що за обставин, викладених у обвинувальному акті в редакції від 29.00.2022 року, було вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_8 , і його необережні дії, що виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжкі тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_23 , кваліфікує за ч.2 ст.286 КК України.

При визначенні виду і міри покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ч.5 ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, обставини справи та особу ОСОБА_11 , - раніше не судимий і не притягався до кримінальної відповідальності, має сім`ю та на утриманні неповнолітнього сина, задовільно характеризується за місцем проживання та позитивно за місцем роботи, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують його покарання, суд визнає щиросердне каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та часткове добровільне відшкодування шкоди потерпілій.

Верховний Суд у своїй постанові від 22.03.2018 року по справі № 759/7784/15-к (провадження № 51-2607 км 18) роз`яснив, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки… Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

На переконання суду, щиросердне каяття обвинуваченого та його активне сприяння у розкритті злочину, були обґрунтовано встановлені під час досудового розслідування, знайшли своє відображення у матеріалах кримінального провадження та підтвердилися у ході судового провадження.

Обставин, що обтяжують покарання, суд не вбачає.

Згідно з ч.1 і ч.2 ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

За приписом ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2004 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (в редакції Постанови Верховного

Суду № 8 від 12.06.2009 року), при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винуватим у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Конституційний Суд України у рішенні від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 вказав, що окремим виявом справедливості є відповідність покарання вчиненому злочину, адже покарання за злочин повинно бути домірним злочину.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», передбачено, що при розгляді справ рішення ЄСПЛ застосовуються як джерело права.

Так, у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) ЄСПЛ зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним».

Виходячи з наведеного, обставин справи і даних про особу ОСОБА_11 , який вперше притягається до кримінальної відповідальності, вчинив з необережності тяжкий злочин, що призвів до спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілій, при наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та при відсутності обтяжуючих обставин, суд погоджується з позицією прокурора щодо виду і міри покарання та вважає необхідним призначити основне покарання з випробуванням, вважаючи, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

З огляду на викладене, підстав для призначення більш суворого покарання, на чому наполягала потерпіла, суд не вбачає та вважає, що саме таке покарання, про яке зазначено вище, буде справедливим і відповідати вимогам індивідуалізації та пропорційності.

Обговорюючи питання щодо застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, виходячи із тяжких наслідків і обставин дорожньо-транспортної пригоди, суд вважає необхідним призначити таке додаткове покарання у межах строку, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України.

Під час досудового розслідування та судового провадження ОСОБА_25 запобіжний захід не обирався.

У підготовчому судовому засіданні 27.09.2021 року судом прийнято цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 від 13.08.2021 року про стягнення на її користь з обвинуваченого ОСОБА_11 33028,40 грн. матеріальної шкоди та 400000 грн. (а.с.п.39-54).

03.11.2021 року від адвоката ОСОБА_26 , як представника відповідача ОСОБА_11 , подано відзив на позов, в якому висловлено прохання про відмову в задоволенні позову в повному обсязі (а.с.п.61-66).

Дослідивши надані докази на обґрунтування позову, суд приходить до наступного.

За приписом ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок…, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

У відповідності до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 6 постанови від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
З копії полісу № АО/2937051 убачається, що 08.03.2020 року ОСОБА_8 уклав з АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» (далі Страхова компанія) поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Цей поліс діяв на момент вчинення ДТП і згідно з його умовами при настанні страхового випадку Страхова компанія зобов`язується здійснити виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю третіх осіб у розмірі 260000 грн., майну 130000 грн. на одного потерпілого (а.с.п.67).

Однак, потерпілій як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Вона вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 року по справі № 754/1114/15-ц.

Враховуючи викладене, посилання представника цивільного відповідача ОСОБА_26 про те, що у даному кримінальному провадженні у якості відповідача має бути залучена Страхова компанія, до якої потерпіла не заявляла позовних вимог, суд вважає необґрунтованими, оскільки остання вільно, на власний розсуд обрала спосіб здійснення свого права.
23.02.2021 року ОСОБА_8 керував транспортним засобом на правомірній підставі, оскільки мав свідоцтво про його реєстрацію та посвідчення водія відповідної категорії, й своїми одноособовими діями скоїв ДТП, а отже є особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тобто є належним відповідачем.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В обґрунтування позову ОСОБА_14 зазначає, що на придбання ліків нею було витрачено власних коштів на загальну суму 45528,40 грн., з якої обвинуваченим було добровільно відшкодовано 12500 грн. На підтвердження невідшкодованої матеріальної шкоди в розмірі 33028,40 грн. ОСОБА_14 долучила до позову копії чеків і квитанцій (а.с.п.46-54).
Аналізуючи встановлені обставини, суд дійшов до висновку, що належних і допустимих доказів, у розумінні ст.ст.77, 78 ЦПК України, про те, що ОСОБА_14 понесла витрати на лікування в розмірі 33028,40 грн. унаслідок неправомірних дій ОСОБА_11 , суду не надано з огляду на наступне.
Так, із висновку експерта № 660е від 23.03.2021 року убачається, що в період 23.02.2021 року по 23.03.2021 року ОСОБА_14 знаходилася на стаціонарному лікуванні з діагнозом політравма… та їй було надано необхідну медичну допомогу (а.к.п.41-44).
Разом із цим, потерпілою не надано суду належних і достатніх доказів причино-наслідкового зв`язку між подією, яка сталась 23.02.2021 року і ліками, які вона купувала у період з 23.02.2021 року по 16.07.2021 року, що ставить під обґрунтований сумнів її лікування саме від тілесних ушкоджень, спричинених внаслідок ДТП обвинуваченим ОСОБА_12 , а не після будь-якої іншої події чи хвороби, яка могла статись з ОСОБА_17 вже після 23.02.2021 року.
Із роз`яснень, наданих у п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами та доповненнями) убачаться, що при вирішенні вимог про відшкодування витрат на лікування, посилене харчування та сторонній догляд судам належить виходити з того, що розмір витрат на ліки, лікування, предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.
Згідно Наказу «Про затвердження Правил виписування рецептів і вимог-замовлень на лікарські засоби та вироби медичного призначення, Порядку відпуску лікарських засобів і виробів медичного призначення з аптек та їх структурних підрозділів, Інструкції про порядок зберігання, обліку та знищення рецептурних бланків та вимог-замовлень» № 360 від 19.07.2005 року, лікарі та уповноважені медичні працівники за наявності відповідних показань у хворого, у зв`язку і випадках, передбачених чинним законодавством, зобов`язані видавати хворим рецепти на придбання медикаментів і ліків, завірені своїм підписом і особистою печаткою.
Належних і допустимих доказів того, що отримані потерпілою тілесні ушкодження потягли за собою необхідність придбання лікарських препаратів, зазначених у копіях чеків і квитанцій (а.с.п.46-54), суду не надано, а тому підстави для віднесення відповідних витрат до майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, відсутні.

Враховуючи вищевикладене та інформацію, що міститься в копіях касових чеків і квитанцій, суд вважає, що цивільний позов ОСОБА_6 щодо відшкодування матеріальної шкоди не підлягає задоволенню.

Долучені в суді 26.09.2022 року копії виписки № 3451 від 15.07.2022 року і копії висновку рентген-дослідження від 21.06.2022 року № 36064ЕЕД 4 МЗВ (а.с.п.141-142) не підтверджують витрати потерпілої, які вона понесла задовго до стаціонарного лікування за період з 30 червня по 15 липня 2022 року.

Вимоги потерпілої про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Так, згідно з ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав.
Як роз`яснив Верховний Суд у своїй постанові від 20.02.2018 року по справі № 303/4076/15-к, згідно з чинним законодавством моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, у порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Окрім того, Верховний Суд у своїй постанові від 25.08.2020 року по справі № 372/3192/18 підкреслив, що сталою судовою практикою визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно ч.4 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Виходячи із зазначених положень закону та обставин справи, характеру, глибини та тривалості фізичних, емоційних і моральних страждань ОСОБА_6 , перенесених нею у результаті отриманих тілесних ушкоджень, беручи до уваги, що внаслідок події ДТП вона пережила сильний стрес і під час лікування була змушена терпіти фізичний біль, а також стала інвалідом 3 групи, враховуючи принципи розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що сума у розмірі 100000 грн., є співрозмірною та компенсує завдану моральну шкоду.

Відповідно до ст.ст.122, 124 КПК України з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів для проведення експертиз № СЕ-19/104-21/8524-ІТ від 31.03.2021 року і № СЕ-19/104-22/23269-ІТ від 06.09.2022 року, які складають 1307,60 грн. і 1510,24 грн., що підтверджується довідками експертної установи (а.к.п.110,а.с.п.133).
Долю речових доказів суд вирішує у відповідності зі ст.100 КПК України.

Відповідно до ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Керуючись ст.ст.369, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та піддати кримінальному покаранню у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки 6 (шість) місяців з позбавленням права керування транспортними засобами строком 2 (два) роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання за умови, що протягом одного року шести місяців іспитового строку він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_5 ) на користь потерпілої ОСОБА_6 (ІПН НОМЕР_6 ) 100000 (сто тисяч) гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

У задоволенні позову ОСОБА_6 в іншій частині відмовити.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_5 ) на користь держави витрати на залучення експертів у розмірі 2817 (дві тисячі вісімсот сімнадцять) гривень 84 копійки (Р/р - UА0004457, ОКПО казначейства 37988155, ГУК у Дніпропетровській обл./ОТГ Слобожанське/24060300, Казначейство України (ЕАП), Код платежу - 24060300, призначення платежу - за експертизи № СЕ-19/104-21/8524-ІТ від 31.03.2021 року і № СЕ-19/104-22/23269-ІТ від 06.09.2022 року, проведені Дніпропетровським НДЕКЦ МВС України).
Автомобіль «Москвич-2140» реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 є ОСОБА_9 , та автобус «АТАМАН» реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 є ТОВ «Імперія Грандіс», які відповідно до постанов старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері транспорту СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_21 від 24.02.2021 року знаходяться на зберіганні на спеціальному майданчику ГУНП в Дніпропетровській області для тимчасового тримання транспортних засобів по вул. Передовій, 427 у м. Дніпрі, - після набрання вироком законної сили повернути у розпорядження власників (законних володільців).

Арешт на вказані транспорті засоби, накладений за ухвалами слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.02.2021 року, - скасувати після набрання вироком законної сили.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.

На вирок сторонами може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Дніпропетровський районний суд протягом 30 діб з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1