Справа № 459/3669/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/116/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Червоноград Львівської області, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою АДРЕСА_1 , на вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 09 грудня 2021 року у кримінальному провадженні про її обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

вищевказаним вироком ОСОБА_6 визнано винною у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 00 коп.

Цивільний позов задоволено та стягнуто зі ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Згідно з вироком, ОСОБА_6 приблизно о 20 год. 21 жовтня 2020 року біля будинку АДРЕСА_2 , з мотиву особистої неприязні, з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно нігтями обох своїх рук нанесла подряпини на обличчі ОСОБА_8 , що призвело до виникнення саден на його обличчі, крововиливів у правій виличній ділянці та ділянці губ зліва, які відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Не погоджуючись із зазначеним вироком, обвинувачена ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог обвинувачена покликається на те, що судом не було враховано, що ініціатором конфлікту був сам потерпілий, вона намагалася припинити конфлікт та повернутись додому, вона особисто жодних тілесних ушкоджень потерпілому не наносила, а навпаки закривала свою голову руками.

На її думку, кримінальне провадження відносно неї було відкрито формально, її обвинувачено за дії, яких вона не вчиняла, щоб навмисне принизити її честь та гідність, суд не врахував, що на даний час у Червоноградському міському суді Львівської області перебуває на розгляді кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України.

Окрім цього, як зазначає апелянт, суд не дав жодної оцінки висновку судово-медичної експертизи, за результатами якої виявлені у потерпілого тілесні ушкодження утворились від контакту з тупим предметом та висловитись категорично про час їхнього виникнення не видається можливим.

Прокурор ОСОБА_7 у судовому засіданні проти задоволення апеляційних вимог заперечив.

Обвинувачена ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилась, 27 травня 2022 року на адресу суду надійшла її заява про розгляд апеляційної скарги у її відсутності.

За таких обставин колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності учасників, що не з`явились.

Заслухавши доповідача, думку прокурора перевіривши матеріали провадження, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом першої інстанції під час розгляду даного кримінального провадження дотримано наведені вище вимоги кримінального процесуального закону, спрямовані на встановлення об`єктивної істини у справі, а його висновки про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за який її засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи та викладеними у вироку доказами, які судом всебічно і повно досліджені та правильно і об`єктивно оцінені в їх сукупності та взаємозв`язку.

Попри те, що обвинувачена ОСОБА_6 вини у вчиненому не визнала, під час допиту у суді першої інстанції вона зазначила, що у неї виник словесний конфлікт з потерпілим ОСОБА_8 , який наніс їй удар в лоб, після чого вона впала, а він продовжував наносити їй удари по голові; зазначила, що під час бійки, обороняючись, могла подряпати обличчя ОСОБА_8 .

Таким чином ОСОБА_6 фактично не оспорювала обставин, що викладені в обвинувальному акті щодо часу та місця події, що є предметом розгляду.

Водночас, твердження обвинуваченої про те, що вона намагалася припинити конфлікт, не наносила потерпілому жодних ударів, а кримінальне провадження щодо неї було відкрито формально, щоб принизити її честь та гідність, спростовуються наступними доказами: показаннями потерпілого ОСОБА_8 про те, що саме ОСОБА_6 почала кричати на нього, висловлюючись нецензурною лайкою та нанесла йому два удари в пах і подряпала обличчя; показаннями свідка ОСОБА_9 про те, що потерпілий просив обвинувачену дати ключ від підвалу, на що ОСОБА_6 кричала до нього, подряпала йому обличчя, двічі копнула його в пах; показаннями свідка ОСОБА_10 про те, що потерпілий просив ОСОБА_6 дати ключі, на що вона стала агресивно висловлюватись та вдарила ОСОБА_8 в пах; заявою ОСОБА_8 від 21 жовтня 2020 року, у якій останній просить притягнути до кримінальної відповідальності Сікорську Юлію, яка 21 жовтня 2020 року, близько 20:00 год., розцарапала йому обличчя, спричинивши тілесні ушкодження; висновком експерта №133/2020 від 9 грудня 2020 року, згідно з яким у ОСОБА_8 на час проведення судово-медичної експертизи 24 листопада 2020 року будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено. При звертанні у приймальне відділення КП «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради» у нього відмічено наявність саден на обличчі та крововиливів у правій виличній ділянці та в ділянці губ зліва. Вказані тілесні ушкодження утворились від контакту з тупими предметами та відносяться до легкого тілесного ушкодження. У зв`язку з відсутністю об`єктивних судово-медичних даних (морфологічного опису саден - наявність кірки, її характер, забарвлення крововиливів), висловитись категорично про час їхнього виникнення не видається можливим; повідомленням КП «Центральна міська лікарня Червоноградської міської ради» від 7 грудня 2020 року №7441 про те, що ОСОБА_8 21 жовтня 2020 року, близько 21:15 год., звертався у приймальне відділення з діагнозом: множинні садна, гематоми обличчя, скерований на амбулаторний прийом в поліклініку. А також запис лікаря приймального відділення.

Досліджені судом докази, на думку колегії суддів, є належними та допустимими, логічними та послідовними, будь-яких процесуальних порушень при їх збиранні, дослідженні та оцінці, які б ставили під сумнів правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 саме у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, колегія суддів не вбачає.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів кримінального провадження, вину обвинуваченої ОСОБА_6 доведено і правильно кваліфіковано судом за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

На думку колегії суддів, місцевий суд дійшов правильного висновку стосовно того, що відкинув показання обвинуваченої в частині можливого спричинення нею подряпин обличчя потерпілому лише у цілях самооборони (необхідної оборони) у відповідь на те, що потерпілий вдарив її по голові, та взяв до уваги показання потерпілого, свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , згідно з якими можливому нанесенню потерпілим тілесних ушкоджень обвинуваченій передувало нанесення останньою подряпин на обличчя потерпілого, що, з урахуванням висновку експерта № 133/2020 від 9 грудня 2020 року, й спричинило йому легкі тілесні ушкодження. З таким висновком погоджується і апеляційний суд, вважаючи при цьому показання обвинуваченої такими, що спрямовані на уникнення кримінальної відповідальності за вчинене.

Щодо твердження апелянта про те, що виявлені у потерпілого тілесні ушкодження спричинені тупим предметом, то колегія суддів зазначає, що до тупих предметів відносять такі предмети, які здатні заподіяти ушкодження тільки своєю поверхнею. Тупу травму можуть заподіяти і так звані засоби природнього захисту і нападу - неозброєні руки, ноги, зуби людини або тварини. Таким чином наведене, а також показання потерпілого та свідків про те, що ОСОБА_6 подряпала обличчя ОСОБА_8 , підтверджує той факт, що для нанесення тілесних ушкоджень потерпілому обвинувачена використовувала неозброєні руки.

Що стосується, як це зазначено у висновку, неможливості категорично висловитись про час виникнення в ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, через що підставність покликання на такий у вироку суду оскаржується обвинуваченою, то висновок експерта №133/200 був наданий на підставі медичної документації КП «Центральної міської лікарні Червоноградської міської ради» 9 грудня 2020 року, водночас, сама подія мала місце 21 жовтня 2020 року. Однак ОСОБА_8 , звернувся до лікаря 21 жовтня 2020 року, тобто у день виниклого конфлікту, та у записі лікаря приймального відділення №3833 із КП «ЦМЛ ЧМР» зазначено, що в останнього при огляді обличчя справа і зліва наявні множинні садна з нечіткими контурами, дещо кровоточиві. Також при огляді в ділянці виличної кістки справа та в ділянці губ зліва наявні дрібні підшкірні гематоми.

Зазначений висновок, а також датована 21 жовтня 2020 року заява ОСОБА_8 у поліцію, підтверджує факт заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень саме 21 жовтня 2020 року, відтак у суду відсутні підстави не брати такий висновок до уваги.

Аргументи апелянта про те, що ініціатором конфлікту був потерпілий, щодо якого у Червоноградському міському судів Львівської області перебуває кримінальне провадження про його обвинувачення за ч. 1 ст. 125 КК України, не спростовують вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Діям ОСОБА_8 , зокрема і щодо спричинення ОСОБА_6 струсу головного мозку та інших ушкоджень, оцінка буде надана у межах кримінальної справи №459/3370/20, розгляд якої ще не завершений.

Покликання обвинуваченої на те, що суд допустив вибіркову оцінку доказів, оскільки не взяв до уваги показання її сестри ОСОБА_11 , є безпідставними, оскільки, як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_11 не була очевидцем конфлікту, її ж показання щодо відсутності на обличчі ОСОБА_8 тілесних ушкоджень спростовуються іншими доказами у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КПК України свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань.

З огляду на те, що згідно зі ст. 94 усі докази, в тому числі і показання свідків, оцінюються судом з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення; жоден доказ не має наперед встановленої сили, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що показання свідка ОСОБА_11 не можуть братися до уваги як такі, що спростовуються показаннями потерпілого, свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , а також висновком експерта № 133/2020 від 9 грудня 2020 року у сукупності, з чим погоджується і колегія суддів.

Стосовно рішення суду в частині стягнення з обвинуваченої моральної шкоди на користь потерпілого у розмірі 2000 гривень, то таке, на переконання колегії суддів, ґрунтується на вимогах закону.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Стаття 16 ЦК України закріплює, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів кожної особи є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, окрім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

При цьому колегія суддів бере до уваги, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі та гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним.

Таким чином рівень моральних страждань визначається не тільки видом правопорушення та його складністю, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди.

Зі змісту цивільного позову, підтриманого потерпілим у судовому засіданні, встановлено, що ОСОБА_8 , моральну шкоду, завдану злочином, оцінено у 2000 гривень та обґрунтовано тим, що у момент нападу ОСОБА_6 він пережив нервовий стрес, у присутності сусідів обвинувачена безпідставно обізвала його нецензурними словами та почала його бити, наносячи удари ногами по ногах та руками по обличчю, чим заподіяла фізичний біль та тілесні ушкодження у вигляді саден та синців на обличчі, з якими йому тривалий час довелося бувати серед знайомих та друзів, які розпитували, що сталося. Наведене негативно впливало на настрій потерпілого.

Всупереч доводам апеляційної скарги, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував, зокрема, що діями обвинуваченої потерпілому завдані тілесні ушкодження, внаслідок яких він потребував лікування, що призвело до негативних змін у його житті,

За таких обставин, враховуючи зазначений у вироку розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з обвинуваченої ОСОБА_6 у розмірі 2000 гривень на користь потерпілого, на думку апеляційного суду, узгоджується з принципом розумності, виваженості та справедливості, відповідає характеру й обсягу понесених потерпілим ОСОБА_8 моральних страждань. Підстав для зменшення цього розміру немає.

Переконливих доводів, які би спростовували висновки суду першої інстанції в частині винуватості ОСОБА_6 та в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, обвинуваченою в її апеляційній скарзі не наведено.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, не встановлено.

За таких обставин, апеляційна скарга обвинуваченої до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:
вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 09 грудня 2021 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін, її апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена у касаційному поряду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4