Справа № 761/6871/22
Провадження № 1-кп/761/2321/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000155 від 15.07.2021, відносно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, із вищою освітою, одруженог о, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України,

за участю:

секретаря ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ :

Судом проводиться судовий розгляд у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_2 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України.

Ухвалою від 23 червня 2022 року відносно обвинуваченого ОСОБА_2 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 21 серпня 2022 року включно.

В судовому засіданні, захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_5 було оголошено клопотання про зміну запобіжного заходу стосовно ОСОБА_2 на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав захисника. Пояснив, що в СІЗО йому не можуть надати належну медичну допомогу.

Прокурор у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання захисника. Вказувала, що адвокатом Головіною не наведено нових обставин, в той час як востаннє питання про доцільність збереження запобіжного заходу стосовно ОСОБА_2 вирішувалось менш ніж 30 днів тому. Крім того зазначала, що надані захисником документи не є підставами для зміни запобіжного заходу, водночас вказані обставини є підставами для подальшого медичного обстеження. Також прокурор просила врахувати, що у наданих медичних документах не міститься висновок про неможливість перебування ОСОБА_2 під вартою за станом здоров`я.

Вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження, суд керуючись принципом правової визначеності, відповідно до положень ст.ст. 183, 331 КПК України, приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Так, відповідно до ст.201 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятої статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Так, 23 червня 2022 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_2 , до 21 серпня 2022 року включно.

Так, виходячи зі змісту ст.201 КПК України, підставою для зміни запобіжного заходу за клопотанням обвинуваченого чи захисника є, у тому числі, наявність нових обставин, які не були предметом судового розгляду.

У силу ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний, крім передбачених ст.177 КПК України ризиків, оцінити у сукупності інші обставини, у тому числі вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у інкримінованому правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків та низку інших факторів, які мають суттєве значення для застосування певного запобіжного заходу.

Врахування зазначеного, а також тлумачення норм ст.ст. 177, 194 КПК у їх системному зв`язку з положеннями Глави 4 КПК приводить суд до висновку, що під час вирішення питання щодо зміни запобіжного заходу оцінка зібраних доказів має спрямовуватися не на досягнення твердого переконання у винуватості особи у вчиненні інкримінованого правопорушення, а має на меті встановити, чи є підозра або обвинувачення обґрунтованими.

При цьому, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

На даний час ОСОБА_2 , набув статусу обвинуваченого та за результатами судового розгляду суд здійснюватиме оцінку доказів, що будуть надані сторонами кримінального провадження.

При цьому, зважаючи на перелік доказів, який наведений у реєстрі матеріалів досудового розслідування, який долучений до обвинувального акта, суд вважає, що відсутні підстави вважати, що доводи прокурора про наявність у нього достатніх доказів для доведення висунутого обвинувачення є очевидно необґрунтованими та довільними.

При цьому суд нагадує, що обставини здійснення обвинуваченим конкретних дій та доведеність його вини, правильність кримінально-правової кваліфікації діяння потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого судового розгляду, що не виключає можливості застосування до обвинуваченого запобіжного заходу.

В якості підстави для зміни запобіжного заходу захисник ОСОБА_5 вказує на те, що відсутні ризики неправомірної поведінки обвинуваченого та існує низка підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі його міцні соціальні зв`язки, стан здоров`я, репутація.

Однак, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а також обґрунтовано прокурором в судовому засіданні під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою, наявні ризики того, що ОСОБА_2 , перебуваючи на волі зможе переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжити кримінальне правопорушення в якому він обвинувачується.

Наявність зазначених ризиків була врахована судом в ухвалі від 23 червня 2022 року при продовженні ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, судом звертається увага на те, що більшість доводів викладених адвокатом ОСОБА_5 у своєму клопотанні про зміну запобіжного заходу по суті є формою виявлення незгоди захисника з процесуальним рішенням суду про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою її підзахисному ОСОБА_2 .

З цього приводу суд наголошує, що відповідно до ст.26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Суд вважає необхідним роз`яснити, що оцінка та перевірка законності процесуальних судових рішень у кримінальному провадженні не входить до обсягу питань, які вирішуються під час розгляду клопотань поданих в порядку ст. 201 КПК України, більш того така оцінка не входить до повноважень Шевченківського районного суду м. Києва, яким здійснюється розгляд даного кримінального провадження, а може бути здійснена виключно Київським апеляційним судом при розгляді апеляційної скарги на такі рішення у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком не допускається, що підтверджується правовою позицією Конституційного Суду України, викладеної у Рішенні у справі №2-рп/2011 від 11 березня 2011 року, у відповідності до якої оцінка процесуальним діям судді може даватись тільки судами апеляційної чи касаційної інстанцій.

Водночас, суд, оцінюючи всі доводи захисника, не залишає поза увагою і твердження захисника, про те, що суд, на її думку, протиправно застосував висновки викладені у рішеннях ЄСПЛ проти обвинуваченого, вирішуючи питання про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З цього приводу суд вважає за необхідне першочергово наголосити на тому, що суд приймаюче процесуальне рішення за жодних умов не використовує положення чинного законодавства, правові висновки Верховного Суду або Європейського суду з прав людини «проти» або «на користь» будь-якої сторони кримінального провадження, або конкретного учасника кримінального провадження. При цьому твердження захисника про протилежне суд вважає необґрунтованими та неприпустимими.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. При цьому суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, лише створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Окремо суд звертає увагу, що посилання адвоката ОСОБА_5 на рішення Верховного Суду від 07.08.2019 в розрізі того, що «практику ЄСПЛ не можна застосовувати проти обвинуваченого» судом сприймаються критично, з огляду не те, що як вже зазначалось раніше суд, здійснюючи свої повноваження об`єктивно і неупереджено, не може використовувати будь-які джерела права «проти» або «на користь» будь-якої сторони кримінального провадження, водночас, суд звертає увагу учасників кримінального провадження на неприпустимість застосування учасниками будь-яких джерел права шляхом викривлення їх змісту, або підміни викладених у них понять. Так, абз. 55 рішення Верховного Суду в повному обсязі містить не загальну позицію, що «практику ЄСПЛ не можна застосовувати проти обвинуваченого», а індивідуальний підхід з урахуванням особливостей конкретного провадження: «Доводи прокурора в касаційній скарзі про необхідність застосування практики Європейського Суду з прав людини є важливим аспектом захисту прав людини, але в даному кримінальному провадженні зазначена в касаційній скарзі практика Європейського Суду з прав людини буде використовуватися не на користь засудженого, що може становити ризики для справедливості кримінального провадження в частині дотримання закону при отриманні доказів».

Як наголосила ВП ВС, правові висновки суду, у тому числі касаційної інстанції, формулюються виходячи з конкретних обставин справи. Тобто, на відміну від повноважень законодавчої гілки влади, до повноважень суду не належить формулювання абстрактних правил поведінки для всіх життєвих ситуацій, які підпадають під дію певних норм права (постанова ВП ВС від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20), п. 68).

В той же час, положення ч. 5 ст. 9 КПК України прямо передбачають, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи як наявність формальних вимог до суду про обов`язковість врахування практики ЄСПП, які виникають внаслідок прямих імперативних вказівок на це у положеннях чинного законодавства, так і загальну логіку судочинства, зокрема судочинства у кримінальному провадженні, суд вважає, що вирішуючи будь-які питання, що виникають під час розгляду кримінального провадження, а надто такі особливо важливі питання як для конкретної особи, так і для суспільства в цілому як питання щодо доцільності застосування, або продовження застосування запобіжного заходу щодо особи у вигляді тримання під вартою, суд зобов`язаний забезпечити високі стандарти дотримання прав людини, що досягається зокрема і врахуванням під час ухвалення відповідних рішень як самої Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так і практики Європейського суду з прав людини.

Оцінюючи надані захисником документи на підтвердження доводів про стан здоров`я обвинуваченого, суд зазначає, що вказані обставини були ретельно дослідженні під час вирішення питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_2 .

Так, в ухвалі суду від 23.06.2022 року, якою було продовжено запобіжний захід ОСОБА_2 суд прямо зазначав, що право обвинуваченого ОСОБА_2 на належну медичну допомогу в жодному разі не ставиться під сумнів судом і так само не може ставитись під сумнів іншими учасниками кримінального провадження, крім того в світлі наведених стороною захисту доводів суд наголошує, що готовий сприяти усіма можливими способами забезпеченню обвинуваченому ОСОБА_2 повної, своєчасної та необхідної медичної допомоги в межах своїх повноважень, визначених чинним КПК України.

При цьому, погоджуючись з доводами захисника про необхідність забезпечення надання ОСОБА_2 спеціалізованої та висококваліфікованої медичної допомоги та додаткового медичного обстеження поза межами медичної частини Київського СІЗО, суд зазначає, що така обставина не унеможливлює утримання останнього під вартою, натомість зобов`язує адміністрацію Державної установи «Київській слідчий ізолятор» забезпечити ув?язненому ОСОБА_2 належне медичне обслуговування та надання медичної допомоги у обсязі, необхідному для дотримання прав останнього, гарантованих статтею 49 Конституції України та статтею 3 Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Разом з тим суд роз`яснює, що не заперечує щодо доставки ОСОБА_2 до відповідного медичного закладу для надання медичної допомоги, зокрема і проведення МРТ ОМТ з контрастом, мультифокальної біопсії простати та інших рекомендованих медичних обстежень, яких потребує, або може потребувати обвинувачений ОСОБА_2 . Водночас така доставка за відповідним зверненням особи, яка тримається під вартою, передбачена порядком взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту затвердженим наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10.02.2012 № 239/5/104.

Наведені обставини у сукупності дають підстави вважати, що станом на день розгляду даного клопотання захисника про зміну запобіжного заходу ОСОБА_2 обставини, які враховувались судом при застосуванні найсуворішого запобіжного заходу до обвинуваченого та продовження строку його дії, не змінились та ризики не зменшились.

При застосуванні запобіжного заходу судом було враховано також вік обвинуваченого, його стан здоров`я, місце проживання та інші обставини, що характеризують особу обвинуваченого, дані про соціальні зв`язки та спосіб життя.

При цьому, суд вважає обґрунтованою і доведеною ту обставину, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою не забезпечить попередження вищезазначених ризиків.

При цьому з клопотання захисника не вбачаються такі суттєві обставини, що виникли після прийняття попереднього рішення про продовження застосування запобіжного заходу, про які стороні захисту не було відомо, що дають підстави вважати, що відпали ризики, які слугували для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З урахуванням наведеного, суд приходить до обґрунтованого висновку, що захисником ОСОБА_5 не наведено виключних та переконливих обставин, які б свідчили про наявність підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, як і не наведено нових обставин, які б слугували підставою для зміни запобіжного заходу ОСОБА_2 , а відтак суд не знаходить підстав для задоволення клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_2 з тримання під вартою на домашній арешт.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 201, 331, 350, 372 КПК України, суд,

Керуючись ч.2 ст.376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з тримання під вартою на домашній арешт залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголосити 25 липня 2022 року о 13 год. 50 хв.

Суддя ОСОБА_1