ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6963/22
провадження № 1-кс/753/1219/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2022 р. слідчий суддя Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_1 , з секретарем судового засідання ОСОБА_2 , за участю: прокурора ОСОБА_3 , адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на повідомлення про підозру (в порядку п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України),-
установив:
Адвокат ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді зі скаргою в інтересах ОСОБА_7 на повідомлення про підозру, складене слідчим слідчого відділу Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, у кримінальному провадженні № 0001787 від 21.07.2021
В обґрунтування доводів та вимог скарги адвокат зазначає про відсутність у даному кримінальному провадженні обґрунтованої підозри та відсутність доказів на підтвердження причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому злочину. Спірні правовідносини у даному випадку виникли у сфері виконання умов кредитних договорів, що за своєю суттю виключає можливість безоплатного обернення чужого майна на свою користь. Матеріали кримінального провадження не містять будь-яких доказів на підтвердження факту обернення підозрюваним отриманих грошових коштів на свою користь/на користь інших осіб. Так, умовами кредитних договорів №12-070201 від 05.02.2007 від 05.02.2007 та № 12-130501 від 23.05.2013 передбачалося надання Банком - ПАТ «Український інноваційний банк» кредиту у безготівковій формі з його використанням Позичальником - ПрАТ «ПМКК» на поповнення оборотних коштів для здійснення господарської діяльності. При цьому, виконання зобов`язань Позичальника забезпечувалося не тільки заставою (автотранспорт, виробниче обладнання, майнові права на отримання коштів за окремими правочинами), а й іпотекою нерухомого майна та порукою інших суб`єктів господарювання. В цілому, вартість наявних забезпечень перевищувала суму отриманих кредитних коштів. Майновий стан Позичальника періодично (востаннє в листопаді 2015 року) перевірявся представниками Банку. Факти нецільового використання Позичальником отриманих кредитних коштів не мали місце, грошові кошти списувалися з рахунку виключно з відома та погодження Банку. Тобто, отримані грошові кошти ПрАТ «ПМКК» використано згідно обумовленої мети. Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи виключну правову проблему про обсяг прав та обов`язків ПАТ «Українська інноваційна компанія», як правонаступника банківської установи у кредитно-банківських, цивільних, депозитних та інших правовідносинах у постанові від 10.12.2019 по справі № 925/698/16 дійшла висновків про те, що банківське законодавство не передбачає правонаступництва в разі ліквідації банку, як за ініціативою Національного Банку України, так і за ініціативи його власників. З огляду на вищевикладене та зважаючи на те, що ПАТ «Український інноваційний банк» не було припинено чи змінено у встановленому законом порядку на ПАТ «УКРІНКОМ», ПАТ «Українська інноваційна компанія» не набуло прав банку. З огляду на вище викладене, ПАТ «Українська інноваційна компанія» кримінальним правопорушенням у даному конкретному випадку майнової шкоди не завдано, у зв`язку з чим, останнє не може бути потерпілим від кримінального правопорушення в розумінні приписів статті 55 КПК України. Крім цього, ОСОБА_10 з 08.08.2011 є учасником BALMERONIA ENTERPRISES LTD, яке в сувою чергу, з 31.12.2012 є одним з учасників TULLYCROSS HOLDINGS LTD, яке в свою чергу являється учасником ТОВ «МОЛОЧНА КОМПАНІЯ «ВОЛОШКОВЕ ПОЛЕ» - одного з акціонерів ПрАТ «ПМКК». У зв`язку з чим, викладені в підозрі фактичні обставини з приводу заволодіння генеральним директором ПрАТ «ПМКК» ОСОБА_7 у змові з бенефіціарним власником товариства ОСОБА_10 майном ПАТ «Українська інноваційна компанія» принаймні щодо кредитного договору №12-070201 від 05.02.2007 не відповідають дійсності. Водночас, ОСОБА_10 у кримінальному провадженні № 0001787 від 21.07.2021 будь-якого процесуального статусу не має. Також, адвокат посилається на те, що в період з 2007 по 2016 роки, крім ОСОБА_7 , на посаді генерального директора ПрАТ «ПМКК» перебували інші особи, які також підписували документи з питань виконання та зміни попередньо укладених кредитних договорів. До того ж окремі з документів підписувалися представниками за довіреністю. Водночас, заслуговує на увагу та обставина, що документи з питань виконання та зміни умов кредитних договорів нотаріально посвідчувалися і обсяг повноважень представників ПрАТ «ПМКК» при вчиненні відповідної нотаріальної дії перевірявся нотаріусом. Звернув увагу на те, що зміст повідомленої ОСОБА_7 підозри не містить будь-яких відомостей про місце вчинення злочину. Також посилався на те, що повідомлення ОСОБА_7 про підозру за ч. 5 ст. 191 КК України здійснено з порушенням визначеної кримінальним процесуальним законодавством процедури.

У судовому засіданні адвокати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 вимоги скарги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у скарзі.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив відмовити у задоволенні скарги.
Слідчий суддя, вислухавши доводи адвокатів, прокурора, проаналізувавши підозру, надані матеріали, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов наступних висновків.
Встановлено, що в провадженні Дарницького управління поліції ГУ НП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження № 0001787 від 21.07.2021 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. 13.01.2022 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а саме: заволодіння майном Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» (станом на сьогоднішній день - Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія») за попередньою змовою з бенефіціарним власником ПрАТ «Первомайський молочноконсервний завод» ОСОБА_10 , в особливо великому розмірі шляхом зловживання своїм службовим становищем.
Так, підозрою є обґрунтоване припущення слідчого та/або прокурора про вчинення особою кримінального правопорушення. Право підозрюваного знати у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, визначено пунктом 1 ч. 3 ст. 42 КПК України.
Повідомлення про підозру один з найважливіших етапів стадії досудового розслідування, що становить систему процесуальних дій та рішень слідчого або прокурора, спрямованих на формування законної і обґрунтованої підозри, за умови забезпечення особі, яка стала підозрюваним, можливості захищатись усіма дозволеними законом засобами і способами. Викладена у письмовому повідомлені підозра є підґрунтям для виникнення системи кримінально-процесуальних відносин та реалізації засади змагальності у кримінальному провадженні, і у такий спосіб з`являються можливості для підозрюваного впливати на наступне формулювання обвинувачення. Сформульована підозра встановлює межі, в рамках яких слідчий зможе найефективніше закінчити розслідування, а підозрюваний, його захисник та законний представник одержують можливість цілеспрямовано реалізувати функцію захисту. З моменту повідомлення особі про підозру слідчий, прокурор набувають щодо підозрюваного додаткових владних повноважень, а особа, яка отримала статус підозрюваного, набуває процесуальних прав та обов`язків, визначених ст. 42 КПК України.
Згідно пункту 3 ч. 1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст. 278 КПК України, у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Письмове повідомлення про підозру в порядку, передбаченому ст.ст. 276-278 КПК України, є початковим моментом притягнення особи до кримінальної відповідальності.
Згідно ч. 1 ст. 277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором. Зміст письмового повідомлення про підозру має відповідати вимогам, передбаченим ст. 277 КПК України, зокрема, має містити такі відомості: прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; зміст підозри; правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; права підозрюваного; підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.
Згідно ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складання слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень. Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Отже слідчий суддя, виходячи із загальних засад кримінального провадження, закріплених у ст. 7 КПК України, вважає, що предметом судового контролю слідчим суддею під час розгляду скарги на повідомлення про підозру є: обґрунтованість підозри, оскільки перевірка слідчим суддею саме обґрунтованості підозри є бар`єром для необґрунтованого кримінального переслідування і засобом належної реалізації загальних завдань кримінального провадження щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура; форма і зміст документу повідомлення про підозру, а також порядок повідомлення про підозру (наявність повноважень у особи, яка здійснила таке повідомлення, тощо).
Перевіряючи на предмет форми та змісту оскаржуваного документу повідомлення слідчого слідчого відділу Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_8 , погодженого прокурором Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 про підозру ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, у кримінальному провадженні № 0001787 від 21.07.2021, слідчий суддя вважає, що воно не в повній мірі відповідає вимогам ст. 277 КПК України.
Зокрема зміст повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 13.01.2022 не містить відомостей про місце вчинення кримінального правопорушення.
Що стосується перевірки обґрунтованості повідомлення про підозру ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, слідчий суддя звертає увагу на наступне.
Чинний КПК України оперує поняттям «обґрунтована підозра», однак не надає його визначення.
Визначення змісту поняття "підозра" обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч. 5 ст. 9 КПК України).
Так, згідно з практикою ЄСПЛ "підозра" є частиною більш широкого поняття "обвинувачення", яке відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України являє собою твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Кримінальний процесуальний кодекс України оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання) - стандарт "обґрунтованої підозри", переконання (доведення) "поза розумним сумнівом" та стандарти "достатніх підстав (доказів)" тощо.
Повідомлення про підозру, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України, передбачає дотримання стандарту "достатніх підстав (доказів)".
Тобто, під час розгляду скарг зазначеної категорії предметом перевірки слідчого судді є не лише питання дотримання процесуального порядку вручення повідомлення про підозру, а й питання дотримання стандарту "достатніх підстав (доказів)" для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, зважаючи при цьому на рівень обмеження прав, свобод та інтересів особи внаслідок повідомлення її про підозру та строк здійснення досудового розслідування.
Стандарт "достатніх підстав (доказів) для підозри" є нижчим ніж стандарт "обґрунтованої підозри". Для цілей повідомлення особі про підозру він передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням (демонструють причетність до його вчинення) і вони є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування для висунення обвинувачення або спростування такої підозри, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Стандарт "достатніх підстав (доказів)" не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для здійснення повідомлення про підозру.
Фактичною підставою для повідомлення про підозру є безсумнівна система належних до справи, допустимих, достовірних і достатніх доказів, які вказують на наявність складу злочину в діянні підозрюваної особи.
Для повідомлення особі про підозру, виходячи з принципу презумпції невинуватості, необхідна наявність такої системи доказів, яка виключала б будь-які сумніви щодо того, що: 1) кримінальне правопорушення справді відбулося; 2) кримінальне правопорушення вчинене підозрюваною особою; 3) діяння підозрюваної особи містить склад конкретного кримінального правопорушення; 4) відсутні обставини, які виключають її відповідальність.
У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.
Також, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справах «Мюррей проти Об`єднаного Королівства», «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства»).
Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.
Водночас, слідчий суддя дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, матеріали сторони обвинувачення, в тому числі, повідомлення про підозру, з урахуванням вищенаведеного, а також з урахуванням пояснень сторони захисту та обвинувачень під час розгляду скарги на повідомлення по суті, приходить до висновку, що за змістом письмового повідомлення про підозру ОСОБА_7 не вбачається наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, а наведені в повідомленні обставини не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються дослідженими матеріалами.
Зокрема, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 191 КК України, з суб`єктивної сторони характеризуються прямим умислом.
Натомість у тексті оскаржуваного повідомлення про підозру від 13.01.2022 щодо наявності умислу ОСОБА_7 на вчинення інкримінованого діяння існує виключно твердження сторони обвинувачення, що на початку 2007р. контролер та фактичний кінцевий бенефіціарний власник ПрАТ «Первомайський МКК» ОСОБА_10 , точний час та місце органом досудового розслідування не встановлено, розробив злочинний план по завоволодінню грошовими коштами ПАТ «Український інноваційний банк», шляхом укладення кредитних договорів, отримання кредитних коштів без мети повернення кредитних коштів, без надання достатнього майнового забезпечення, що позбавляло ПАТ Український інноваційний банк» в подальшому можливості задовольнити свої кредиторські вимоги за рахунок іпотечного/заставного майна. Для реалізації злочинного плану ОСОБА_10 вирішив використати на різних етапах підконтрольні їм підприємства, а саме: ПрАТ «Первомайський МКК» (); ПрАТ «Юрія» (); ТОВ «МК «Волошкове поле» (). ОСОБА_10 , розуміючи, що самостійно реалізувати свій злочинний умисел не зможе ; для його реалізації необхідна активна участь службових осіб та працівників підприємства ПрАТ «Первомайський МКК», за невстановлених слідством обставин безпосередньо та через підпорядкування залучив: ОСОБА_7 , який обіймав посаду Генерального директора ПрАТ «Первомайський МКК»; невстановлених досудовим розслідуванням осіб з числа посадових осіб ПрАТ «Український інноваційний банк», які погодили укладення кредитних договорів, додаткових угод до вказаних кредитних угод, договорів іпотеки, додаткових угод до вказаних договорів іпотеки, договорів застави, додаткових угод до вказаних договорів застави, ігноруючи невідповідність документів наданих ПрАТ «Первомайський МКК» внутрішнім актам ПрАТ «Український інноваційний банк» та недостатність наданого ПрАТ «Первомайський МКК» іпотечного/заставного майна, що в подальшому позбавить ПрАТ «Український інноваційний банк» можливості задовольнити в свої кредиторські вимоги за рахунок іпотечного/заставного майна.
Виконавши формальні вимоги внутрішніх актів ПАТ «Український інноваційний банк» для отримання кредитних коштів, 05.02.2007 ОСОБА_7 , як голова правління ПАТ «Первомайський молочноконсервний завод», діючи умисно, з корисливих спонукань з метою заволодіння грошовими коштами, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, в особливо великих розмірах, уклав з ПАТ «Український інноваційний банк» договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії, а саме кредитний договір № 12-070201 про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 05.02.2007 (далі - «Кредитний договір № 12-070201»).
В свою чергу, невстановлені досудовим розслідуванням особи з числа посадових осіб Банку в порушення вимог п.п. 4.2.7., 4.4.1., 4.4.2 Положення, без проведення перевірки -наданої оцінки майну, яке надавалось Банку в іпотеку/заставу та без проведення реальної перевірки стану вказаного майна та його наявності, погодили укладення іпотечних договорів та договорів застави.
Так, з метою формального виконання вимог внутрішніх актів Банку, між Товариством та Банком були укладені договори іпотеки та договори застави на забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 12-070201, зокрема іпотечний договір № 440 від 05.02.2007р. та іпотечний договір № 8275 від 27.08.2008р., договір застави № 442 від 05.02.2007р., договір застави № 3766 від 07.08.2007р., договір застави № 6895 від 04.07.2008р., договір застави № 5945 від 20.10.2009р., договір застави № 1870 від 19.04.2012р.
Крім того, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати злочинний умисел, усвідомлюючи неможливість надання ПАТ «Український інноваційний банк» реального та достатнього майнового забезпечення, вирішив надати ПАТ «Український інноваційний банк» в якості забезпечення виконання зобов`язань майно, яке вже було передано ПАТ «Український інноваційний банк» за Кредитним договором № 12-070201.
В свою чергу, невстановлені службові особи ПАТ «Український інноваційний банк», будучи обізнаними із злочинним планом ОСОБА_10 , не надавали зауважень щодо невідповідності внутрішнім актам Банку наданих ПрАТ «Первомайський МКК» документів для укладення кредитного договору, ненадання ПрАТ «Первомайський МКК» нового ліквідного майна в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, що безумовно позбавляло ПАТ «Український інноваційний банк» в подальшому можливості задовольнити свої кредиторські вимоги за рахунок іпотечного/заставного майна.
Так, 23.05.2013 ОСОБА_7 будучи Генеральним директором ПАТ «Первомайський МКК» та перебуваючи у змові з невстановленими досудовим розслідуванням посадовими особами ПАТ «Український інноваційний банк», уклав з ПАТ Український інноваційний банк» договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії, а саме кредитний договір № 12-130501 (далі - «Кредитний договір № 12-130501»).
В свою чергу, ОСОБА_7 усвідомлюючи неможливість надання Банку реального та достатнього забезпечення, вирішив надати Банку в якості забезпечення виконання зобов`язань майно, яке вже було передано Банку за Кредитним договором № В-070201, та на якому вже були наявні обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та в Державному реєстрі іпотек щодо нерухомого майна на підставі договорів іпотеки та застави укладених за Кредитним договором № 12-070201.
Так, з метою створення видимості законності господарських операцій, за сприяння невстановлених досудовим розслідуванням осіб з числа працівників Банку, 05.06.2013 між ОСОБА_7 , як Генеральним директором ПАТ «Первомайський молочноконсервний комбінат» та ПАТ «Український інноваційний банк» було укладеного Іпотечний договір № 2662, згідно якого ПАТ «Український інноваційний банк» було передано в іпотеку - іпотечне майно, яке вже було передано в якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 12-070201.
Так, у результаті укладення Кредитного договору № 12-130501 від 23.05.2013 року, забезпеченням виконанням зобов`язань за яким виступало майно, що вже було передано в іпотеку/заставу ПАТ «Український інноваційний банк» за Кредитним договором № 12-070201 від 05.02.2007, та якого не було достатньо для погашення вимог ПАТ «Український інноваційний банк», ОСОБА_10 та ОСОБА_7 отримали реальну можливість заволодіти грошовими коштами банківської установи у загальному розмірі 48 325 360,27 грн.
Відповідно до висновку експертів за результатами проведення комісійної судової економічної експертизи встановлено, що розмір заборгованості ПрАТ «Первомайський молочноконсервний комбінат» перед ПАТ «Українська інноваційна компанія» (правонаступник ПАТ «Український інноваційний банк»), який викладений у розрахунку суми заборгованості станом на 05.08.2021 за кредитним договором від 05.02.2007 № 12-070201 про відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії в розмірі 87369 510,51 грн., з урахуванням умов погоджених сторонами вказаних кредитних договорів, в межах наданих на дослідження документів підтверджується в сумі 36 097 995,94 грн. та розрахунково підтверджується в сумі 51 207 094,68 грн.
Розмір заборгованості ПАТ «Первомайський молочноконсервний комбінат» перед ПАТ «Українська інноваційна компанія» (правонаступник ПАТ «Український інноваційний банк»), який викладений у розрахунку суми заборгованості станом на 05.08.2021 за кредитним договором від 23.05.2013 № 12-130501 про відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії в розмірі 77 751 425,12 грн., з урахуванням умов погоджених сторонами вказаних кредитних договорів, в межах наданих на дослідження документів, підтверджується в сумі 32 357 466,10 грн. та розрахунково підтверджується в сумі 45 336 923,96 грн.
Завдання матеріальних збитків ПАТ «Українська інноваційна компанія» і правонаступник ПАТ «Український інноваційний банк») в результаті не повернення ПрАТ «Первомайський молочноконсервний комбінат» кредитних коштів за кредитним договором від 05.02.2007 № 12-070201 в розмірі 87 369 510, 51 грн. та за Кредитним договором від 23.05.2013 № 12-130501 з урахуванням умов погоджених сторонами вищевказаних договорів, в межах наданих на дослідження документів, підтверджується в сумі 68 455 462,04 грн. та розрахунково в сумі 96 544 018, 64 грн.
Так, в ході розслідування даного провадження серед іншого досліджуються обставини, за яких ОСОБА_7 , будучи Генеральним директором ПАТ Первомайський МКК», у період з 2007 по 2013 рр., заволодів майном Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» (станом на сьогоднішній день - Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія») за попередньою змовою з бенефіціарним власником ПрАТ «Первомайський молочноконсервний завод» ОСОБА_10 , в особливо великому розмірі шляхом зловживання своїм службовим становищем при укладенні та виконанні умов кредитних договорів від 05.02.2007 № 12-070201, від 23.05.2013 № 12-130501.
Згідно заперечень прокурора ОСОБА_3 на скаргу адвоката ОСОБА_5 підозра ОСОБА_7 фактично обґрунтовується: протоколом допиту представника потерпілого та висновком експерта за результатами проведення комісійної судової економічної експертизи.
Між тим, висновком експерта від 09.09.2021 № 26084/26085/21-72/27623-27626/21-72 за результатами проведення комісійної судової економічної експертизи лише встановлено розмір заборгованості ПрАТ «Первомайський молочноконсервний комбінат» перед ПАТ «Українська інноваційна компанія» (правонаступник ПАТ «Український інноваційний банк»), який викладений у розрахунку суми заборгованості станом на 05.08.2021 за кредитним договором від 05.02.2007 № 12-070201 про відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії в розмірі 87369 510,51 грн., з урахуванням умов погоджених сторонами вказаних кредитних договорів, в межах наданих на дослідження документів підтверджується в сумі 36 097 995,94 грн. та розрахунково підтверджується в сумі 51 207 094,68 грн.; розмір заборгованості ПАТ «Первомайський молочноконсервний комбінат» перед ПАТ «Українська інноваційна компанія» (правонаступник ПАТ «Український інноваційний банк»), який викладений у розрахунку суми заборгованості станом на 05.08.2021 за кредитним договором від 23.05.2013 № 12-130501 про відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії в розмірі 77 751 425,12 грн., з урахуванням умов погоджених сторонами вказаних кредитних договорів, в межах наданих на дослідження документів, підтверджується в сумі 32 357 466,10 грн. та розрахунково підтверджується в сумі 45 336 923,96 грн. та суму завданих матеріальних збитків ПАТ «Українська інноваційна компанія» і правонаступник ПАТ «Український інноваційний банк») в результаті не повернення ПрАТ Первомайський молочноконсервний комбінат» кредитних коштів за кредитним договором від 05.02.2007 № 12-070201 в розмірі 87 369 510, 51 грн. та за Кредитним договором від 23.05.2013 № 12-130501 з урахуванням умов погоджених сторонами вищевказаних договорів, в межах наданих на дослідження документів, яка підтверджується в сумі 68 455 462,04 грн. та розрахунково в сумі 96 544 018, 64 грн.
Слідчий суддя не надає оцінки доводам адвоката про необхідність оцінки усіх доказів з точки зору їх належності, допустимості і повноти, та відкидає як такі, що виходять за межі наданих слідчому судді повноважень.
Заперечення прокурора на скаргу, зважаючи на всі викладені у їх сукупності в оскаржуваному повідомленні слідчого ОСОБА_8 , на переконання слідчого судді ґрунтується на суб`єктивних припущеннях, оскільки не підкріплені конкретними доказами у даному кримінальному провадженні, на що вказує сам текст оскаржуваного повідомлення, що, у свою чергу, дозволяє слідчому судді зробити висновок про відсутність підстав вважати повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, викладене в оскаржуваному повідомленні про підозру, обґрунтованим.
Слідчий суддя бере до уваги висновки викладені в постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 13 серпня 2020 року в справі N 200/13490/15, де зазначається, що повідомлення про підозру - один з найважливіших етапів стадії досудового розслідування (постанова), що становить систему процесуальних дій та рішень слідчого або прокурора, спрямованих на формування законної і обґрунтованої підозри за умови забезпечення особі, яка стала підозрюваним, можливості захищатись усіма дозволеними законом засобами і способами.
Загальний порядок повідомлення про підозру передбачений главою 22 КПК України, яка має назву "Повідомлення про підозру" та складається з статей: "Випадки повідомлення про підозру" (стаття 276); "Зміст письмового повідомлення про підозру" (стаття 277); "Вручення письмового повідомлення про підозру" (стаття 278); "Зміна повідомлення про підозру" (стаття 279).
В постанові від 25.11.2020 в справі № 627/927/19 Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду вказав, що системне тлумачення процесуальних норм, передбачених статтями 3, 22, 36, 276-278 КПК України, дає підстави для висновку, що здійснення повідомлення про підозру врегульовано імперативними нормами, які вичерпно, точно і однозначно визначають як форму встановленої для цього правової процедури (порядку), так і її зміст.
Застосування належної правової процедури означає здійснення справедливого правосуддя згідно з визначеними загальними засадами кримінального провадження для досягнення мети і вирішення його завдань.
Оскільки повідомлення про підозру є визначальним для початку процедури зібрання доказів винуватості щодо конкретно визначеної підозрюваної особи, недійсність даної процесуальної дії має наслідком недопустимість таких доказів.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.12.2019 у справі №536/2475/14-к (провадження №13-34кс19) (далі Постанова ВПВС) вказує, що до повідомлення про підозру особі законодавець виокремлює такі термінопоняття: «складення», «вручення» та «здійснення».
За ч. 1 ст. 276 КПК повідомлення про підозру обов`язково «здійснюється» в порядку, передбаченому ст. 278 цього Кодексу.
У частині 1 статей 277 та 278 КПК вживаються терміни «складення» та «вручення» письмового повідомлення про підозру
Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК, підозрюваною є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 Кодексу: повідомлено про підозру; особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення; або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Таким чином КПК встановлює три випадки набуття особою статусу підозрюваного у кримінальному провадженні. При цьому підозрюваною особа стає лише у разі здійснення щодо неї усіх передбачених Кодексом процедур з дотриманням встановленого порядку їх вчинення, що обумовлено вимогами ч. 1 ст. 8 та ч. 1 ст. 9 КПК.
З комплексного аналізу приписів, які містяться у статтях 42 та 278 КПК України, випливає, що вручення повідомлення про підозру у спосіб, передбачений для вручення повідомлень, може застосовуватись виключно у випадку невстановлення місцезнаходження особи, тобто переховування її від слідчого, прокурора. Відповідно до ч. 1 ст. 281 Кодексу, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме, то слідчий, прокурор оголошує його в розшук. У статтях 42 та 281 КПК застосовуються однакові за змістом словосполучення щодо позначення невстановлення/невідоме «місцезнаходження особи». Отже, очевидно, повідомлення особі, місцезнаходження якої не встановлено, про підозру шляхом вручення повідомлення поштою можливе лише у випадку наявності підстав для розшуку такої особи. При цьому слід мати на увазі, що розшук особи, яка не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора, проте знаходиться в Україні у відомому стороні обвинувачення місці, неможливий. У даному випадку щодо особи мають застосовуватися заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді приводу.
Тому, у випадку коли місцезнаходження особи в Україні відомо стороні обвинувачення і немає підстав для оголошення останньої у розшук, повідомлення про її підозру не може вручатися у спосіб, передбачений для вручення повідомлень. Нез`явлення особи, що достеменно перебуває в Україні, за викликом слідчого для вручення повідомлення про підозру, навіть у випадку належного повідомлення про такий виклик, або відмова від отримання повідомлення про підозру особою чи уникнення від її вручення не може бути підставою для вручення підозри у спосіб, передбачений для вручення повідомлень, оскільки Кодекс не передбачає такої процедури у даних випадках.
Отже, повідомлення про підозру повинно бути вручено особисто або, у випадку неможливості такого вручення через невстановлення місцезнаходження особи, має бути вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений у ст. 135 КПК, для вручення повідомлень, виключно в день його складення. При цьому, відповідно до ст. 135 КПК, повідомлення про підозру вважається належно відправленим для вручення лише у випадку направлення оригіналу такого повідомлення поштою за місцем проживання особи. У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повідомлення про підозру для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи (ч. 2 ст. 135 КПК).
Таким чином, спрямування повідомлення про підозру на іншу адресу поштою або його спрямування електронною поштою чи факсимільним зв`язком, по телефону чи телеграмою не може вважатися належним врученням особі повідомлення про підозру. Відсутність підтвердження вручення повідомлення про підозру, спрямованого за місцем проживання, особам, виключний перелік яких вказаний у ч. 2 ст. 135 КПК, свідчить про невиконання кримінальних процесуальних приписів щодо належного вручення такого повідомлення особі, місцезнаходження якої не встановлено, і звісно також не може вважатися належним врученням повідомлення.
Аналогічна позиція щодо особистого вручення повідомлення про підозру особі випливає з правозастосовчої практики Європейського суду з прав людини. Зокрема цей Суд визначив «кримінальне обвинувачення» як «офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про те, що ця особа вчинила кримінальне діяння» (див. рішення у справі «Екле проти Німеччини» від 15.07.1982, параграф 73).
Якщо у день складення повідомлення про підозру не вручено належною процесуальною особою або належним чином не відправлене для вручення, відповідний слідчий, прокурор втрачає право на його вручення, а це повідомлення вже не може бути вручено особі.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження повістки про виклики ОСОБА_7 до слідчого на 10.01.2022,11.01.2022, 12.01.2022 для вручення підозри направлялися за адресою: АДРЕСА_1 , водночас слідчим не було перевірено місце проживання ОСОБА_7 .
Під час розгляду вказаного клопотання слідчим суддею було з`ясовано, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_7 є адреса: АДРЕСА_2 .
Крім того, вказані повістки про виклики ОСОБА_7 до слідчого на 10.01.2022,11.01.2022, 12.01.2022 для вручення підозри були направлені за допомогою додатку «WhatsАрр» на мобільний телефон ОСОБА_7 та його адвоката ОСОБА_4 06.01.2022.
В свою чергу, як вбачається із матеріалів клопотання, 11.01.2022 адвокат ОСОБА_4 повідомив прокурора ОСОБА_9 , що ОСОБА_7 наразі перебуває на стаціонарному лікуванні, та 12.01.2022 надіслав копію довідки від 11.01.2022, виданої ТОВ «Імпульс +» № 4.
Зі змісту вказаної довідки вбачається, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , знаходиться на стаціонарному лікуванні у медичному центрі ТОВ «Імпульс +» з 11.01.2022.
Не зважаючи на те, що станом на 12.01.2022 прокурору було достеменно відомо про місцезнаходження ОСОБА_7 , який перебував на стаціонарному лікуванні, 13.01.2022 прокурор ОСОБА_9 , в порушення ч. 1 ст. 268 КПК України, направляє письмове повідомлення про підозру за адресами: АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 та на ім`я КП «Комунсервіс» за адресою: Миколаївська обл., м. Первомайськ, вул. А.Антонюка, 42А., а не вручає його особисто ОСОБА_7 , як це врегульовано законом.
При цьому, ОСОБА_7 20.10.2016 був знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 та з 07.11.2016 зареєстрованим місцем його проживання є адреса: АДРЕСА_2 .
Стаття 13 Конвенції встановлює, що кожен, чиї права та свободи, визнані в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Таким чином, слідчим суддею, при дослідженні матеріалів кримінального провадження, встановлено, що стороною обвинувачення вжито формальні заходи щодо вручення повідомлення про підозру у спосіб передбачений КПК України, що не вважається достатнім для набуття статусу підозрюваного, оскільки органу досудового розслідування було відомо, що ОСОБА_7 знаходиться на стаціонарному лікуванні з 11.01.2022.
Таким чином, у ході розгляду скарги захисника слідчим суддею встановлено, що повідомлення про підозру ОСОБА_7 здійснено у порушення приписів ст.ст. 276, 277 КПК України.
За таких обставин ОСОБА_7 не набув статусу підозрюваного у зв`язку із порушенням порядку вручення підозри, передбаченої КПК України та відсутністю належних, достатніх та допустимих доказів на доведення протилежного.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для скасування повідомлення про підозру від 13.01.2022, складене слідчим слідчого відділу Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, у кримінальному провадженні № 0001787 від 21.07.2021.
За таких обставин, з урахуванням загальних засад кримінального провадження, таких як, верховенство права, диспозитивність, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, скарга адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на повідомлення про підозру (в порядку п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України), є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 7, 9, 22, 26, 278, 303, 309 КПК України, слідчий суддя
У Х В А Л И В:
Скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на повідомлення про підозру (в порядку п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України) задовольнити.
Скасувати повідомлення про підозру від 13.01.2022, складене слідчим слідчого відділу Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, у кримінальному провадженні № 0001787 від 21.07.2021.
Зобов`язати компетентну (уповноважену) посадову особу у кримінальному провадженні № 0001787 від 21.07.2021 вчинити дії щодо виключення з Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей у вказаному кримінальному провадженні про дату та час повідомлення про підозру ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 22.07.2022.

Слідчий суддя: