Справа № 346/1093/21
Провадження № 1-кс/346/680/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2022 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

Слідчий суддя ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2
потерпілого ОСОБА_3
представника скаржника адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_4 як представника потерпілого ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області від 31.03.2021 року про закриття кримінального провадження № 0000158 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України,-
в с т а н о в и в:
14.10.2022 року ОСОБА_4 засобами поштового зв`язку надіслав до суду вказану скаргу, в якій зазначає, що 29.09.2022 року слідчим СВ Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 на письмове клопотання адвоката в інтересах ОСОБА_3 вручено копію постанови про закриття вищевказаного кримінального провадження від 31.03.2021 року.
Із вказаною постановою ОСОБА_4 категорично не погоджується, оскільки вважає, що остання суперечить матеріалам кримінального провадження та слідчим порушено вимоги ст. 110 КПК України. В матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про достовірний зміст обставин з посиланням на норми чинного законодавства, які є підставами для прийняття постанови, а також неналежно необгрунтовані мотиви прийняття постанови з посиланням на положення норм КПК України, Конституції України та інших норм матеріального права. Крім того, в матеріалах провадження наявні письмові докази - висновки експертиз, які підтверджують кримінальне правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 115 КК України. Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається посилання на цивільно-правові відносини без відповідних допитів всіх причетних осіб, які зазначені в письмовій заяві потерпілого, та слідчим зроблено передчасний висновок про закриття кримінального провадження. Вказує також, що під час досудового розслідування слідчим не виконано письмове клопотання адвоката від 05.03.2021 року, а прокурором клопотання від 11.03.2021 року. Також строк дії ухвали на проведення обшуку визначено до 05.04.2021 року, а кримінальне провадження закрито слідчим 31.03.2021 року, тобто до закінчення зазначеного судом терміну.
Слідчим після проведення обшуку, виявлення і вилучення транспортного засобу не встановлено завдані матеріальні збитки, спричинені останньому, та в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на вилучене під час обшуку та викрадене у ОСОБА_3 майно відмовлено.
Тому ОСОБА_4 просить поновити строк на оскарження вказаної постанови та скасувати зазначену постанову.
В судовому засіданні ОСОБА_3 та його адвокат ОСОБА_4 подану скаргу підтримали із зазначених підстав. ОСОБА_4 також зазначив, що в тексті скарги наявна технічна описка щодо посилання на ч. 1 ст.115 КК України. Він звертався до слідчого з клопотанням про призначення експертизи щодо наявності матеріальних збитків транспортному засобу, однак, усно.
Слідчий в судове засідання не з`явився, будучи належно повідомленим. Однак, його неявка відповідно до положень ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги. 21.10.2022 року слідчий ОСОБА_5 подав до суду письмову заяву, в якій вказує, що під час проведення досудового розслідування в даному кримінальному провадженні факт примушування до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань в діях ОСОБА_6 не знайшов свого підтвердження, оскільки не здобуто доказів, які б підтверджували примушування до виконання чи невиконання цивільно-правих зобов`язань, вчинених ОСОБА_6 , а тому відсутні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України. Посилання у скарзі на наявність письмових доказів висновків експерта, які підтверджують кримінальне правопорушення за ч. 1 ст.115 КК України не відповідає змісту кримінального правопорушення та його кваліфікації в даному провадженні. Під час проведення досудового розслідування клопотання адвоката від 05.03.2021 року розглянуто, а також виконано ухвалу Коломийського міськрайонного суду щодо проведення обшуку та відшукання майна, а саме автомобіля марки «Mersedes-Benz», 320 легковий седан, реєстраційний номер « НОМЕР_1 », сірого кольору, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 та ключів від автомобіля, які вилучено та повернуто ОСОБА_3 . Таким чином, не зрозуміло на що посилається адвокат та що має на увазі у своїй скарзі. Слідчий вважає, що дана скарга є безпідставною та необґрунтованою, а тому в її задоволенні просить відмовити.

Вислухавши вказаних учасників, дослідивши скаргу і додані до неї документи, приходжу до наступного висновку.
Згідно з п.3 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Відповідно до ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Оскаржувану постанову скаржник отримав лише 29.09.2022 року, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, скаргу надіслав до суду засобами поштового зв`язку 08.10.2022 року, про що свідчить відповідна відмітка на поштовому конверті, слідчий суддя дійшов висновку про поновлення строку звернення до слідчого судді із скаргою.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Згідно з п.2 ч.1 ст.284 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані закрити кримінальне провадження також у разі, коли встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Згідно з ч.4 ст.284 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий, дізнавач, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом. Слідчий, дізнавач приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9, 9-1 частини першої цієї статті, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.
Встановлено, що слідчим відділенням Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000158, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 23.02.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.355 КК України за заявою ОСОБА_3
31.03.2021 року слідчим слідчого відділення Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 винесено постанову про закриття вказаного кримінального провадження на підставі п.2 ч. 1 ст.284 КПК України, в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України.
Постанова мотивована тим, що в межах кримінального провадження факт примушування до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань в діях ОСОБА_6 не знайшов свого підтвердження, оскільки не здобуто під час досудового розслідування доказів, які б підтверджували примушування до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань, вчинених ОСОБА_6 . Тому в даному кримінальному провадженні відсутні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.355 КК України.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в діях ОСОБА_6 відсутній склад кримінального правопорушення, а тому воно підлягало закриттю, оскільки між ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 наявні цивільно-правові відносини, врегульовані нормами цивільного права, майнові та особисті немайнові відносини, учасники яких виступають юридично рівними носіями прав та обов`язків, адже між вказаними особами домовлені боргові зобов`язання, які в разі непорозумінь вирішуються в судовому порядку.
Згідно зі ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.
Об`єктом оскарження на підставі глави 26 КПК України можуть бути тільки рішення, дії, бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора при здійсненні своїх повноважень під час досудового розслідування.
Отже, законодавцем визначена наявність зв`язку між обов`язком слідчого, дізнавача чи прокурора вчинити визначені КПК України дії та строком, у межах якого зазначені особи зобов`язані їх вчинити.
Як зазначено в узагальненні ВССУ від 12.01.2017 року «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування», згідно з ч. 5 ст.40 КПК слідчий, здійснюючи свої повноваження, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку забороняється. Таким чином, при розгляді скарг на відмову в задоволенні клопотань про проведення слідчих (розшукових) дій слідчим суддям необхідно співвідносити вимоги ст.220 КПК з іншими процесуальними вимогами щодо здійснення досудового розслідування у кримінальному провадження, зокрема встановленими ст. 40 КПК. Саме тому необхідно брати до уваги те, що процесуальне законодавство не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування вчиняти всі дії, які ініціюються учасниками кримінального провадження, оскільки такі дії в певних випадках можуть бути недоцільними, а інколи - передчасними або взагалі перешкоджати досягненню завдань кримінального провадження.
Слідчим суддям необхідно враховувати, що якщо особа звернулась із клопотанням про проведення слідчої (розшукової) дії, однак воно залишилось без реагування або без належного реагування (наприклад, не було розглянуте або було розглянуте в частині) слідчого, то в такому випадку правомірним є оскарження такої бездіяльності відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК. Однак, якщо клопотання розглянуто, а в його задоволенні було відмовлено, то така відмова є предметом оскарження винятково відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України.
Водночас, слід зважати і на те, що бездіяльність стосовно відсутності належного реагування на відповідні клопотання про вчинення певних процесуальних, зокрема слідчих (розшукових) дій, може бути предметом оскарження лише тоді, коли скаржник попередньо ініціював вчинення таких дій, звертаючись з відповідним клопотанням до слідчого.
Згідно з ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Як встановлено в судовому засіданні, 05.03.2021 року (Вх. №1487 від 06.03.2021 року) та 11.03.2021 року ОСОБА_4 звернувся відповідно до слідчого вказаного відділу поліції та процесуального прокурора Коломийської місцевої прокуратури із клопотаннями в порядку ст. 220 КПК України про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, винесення відповідних процесуальних клопотань для отримання ухвали слідчого судді на підставі глави 21 КПК України, оскільки аналогічне клопотання, що подане слідчому 06.03.2021 року, не розглянуто в строк, визначений ст. 220 КПК України.
Постановами слідчого СВ Коломийського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області від 09.03.2021 року та 15.03.2021 року в задоволенні клопотань адвоката ОСОБА_4 (поданих 06.03.2021 року та 11.03.2021 року (до Коломийської місцевої прокуратури , яке 15.03.2021 року скеровано до СВ Коломийського РВП)) відмовлено, оскільки, виходячи з положень ст. 246 КПК України, негласні слідчі (розшукові) дії проводяться виключно у кримінальних провадженнях щодо тяжких або особливо тяжких злочинів; кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 355 КК України, не відноситься до категорії таких злочинів.
Як вбачається з оглянутих в судовому засіданні матеріалів кримінального провадження, зокрема, протоколу обшуку 11.03.2021 року на підставі ухвали слідчого судді від 05.03.2021 року проведено обшук за адресою проживання ОСОБА_6 , під час якого він добровільно видав автомобіль марки «Mersedes-Benz», 320 легковий седан, реєстраційний номер « НОМЕР_1 », сірого кольору, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 та ключі від автомобіля, які вилучено, та які згідно з даними розписки від 17.03.2021 року отримав на відповідальне зберігання ОСОБА_3 .

Кримінальна відповідальність за ч.2 ст.355 КК України настає за примушування до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань, вчинене повторно або за попередньою змовою групою осіб, або із погрозою вбивства чи заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, або поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя і здоров`я, або з пошкодженням чи знищенням майна.
Згідно зі ст. 355 КК України, основним безпосереднім об`єктом є суспільні відносини, що забезпечують авторитет органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднань громадян і безперешкодне здійснення службовими особами та іншими громадянами службових і громадських обов`язків. Обов`язковим додатковим безпосереднім об`єктом виступають відносини власності, а факультативним при обтяжуючих обставинах - можуть виступати життя і здоров`я людей, які постраждали в процесі знищення чи пошкодження майна, екологічна безпека, громадський порядок та громадська безпека.
Об`єктивна сторона злочину виражається у примушуванні до виконання або невиконання цивільно-правових зобов`язань (договір, правочин або інше цивільно-правове зобов`язання).
Примушування - це вимога, пов`язана із погрозою насильства щодо потерпілого або його близьких родичів або із погрозою пошкодження або знищення їх майна, за відсутності ознак вимагання.
Цивільно-правове зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 ЦК).
Підставами виникнення цивільно-правових зобов`язань є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.
Відповідальність за ст. 355 КК України може наставати лише тоді, коли особу примушують до виконання (невиконання) існуючого зобов`язання, що виникло на підставах, передбачених чинним законодавством (абз. 3 п. 15 ППВСУ «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 06.11.2009 р. № 10).
Під примушуванням до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань, передбаченим ч. 1 ст. 355 КК, слід розуміти дві взаємопов`язані дії: 1) вимогу виконати чи не виконати договір, угоду (правочин) чи інше цивільно-правове зобов`язання; 2) погрозу насильством над потерпілим чи його близькими родичами, пошкодженням чи знищенням їх майна.
Вимога виконати чи не виконати цивільно-правове зобов`язання - це викладена в рішучій (категоричній) формі пропозиція винного до потерпілого негайно або у визначений час виконати чи не виконати договір, угоду (правочин) чи інше цивільно-правове зобов`язання.
Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом і спеціальною метою - примусити іншу сторону виконати або не виконати цивільно-правове зобов`язання саме шляхом примушування.
Скаржником не доведено обставин або доказів, які б не були предметом дослідження під час досудового розслідування і спростовують або ставлять під сумнів мотиви, наведені в оскаржуваній постанові.
Відповідно до ч. 3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Аналогічні положення знайшли своє відображення в ст. 17 КПК України, якою також встановлено, що винуватість особи повинна бути доведена поза розумним сумнівом.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства» та ін.).
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою.
Відповідне тлумачення принципу поза розумним сумнівом наведене в постанові ККС Верховного Суду від 23.06.2020 року №159/3738/16.
Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.
Лише за таких умов можливе належне виконання завдань кримінального провадження.
Отже, висновок слідчого про закриття даного кримінального провадження підтверджується зібраними матеріалами, які не спростовуються обставинами, вказаними у скарзі.
Так, слідчим здобуто достатньо даних для висновку про те, що проведено всі можливі і необхідні слідчі дії.
Всебічність дослідження обставин кримінального провадження означає, по-перше, висунення і дослідження всіх можливих версій щодо характеру події, що має ознаки кримінального правопорушення та винуватості особи, а по-друге, однаково ретельне встановлення і перевірку як обставин, що викривають, так і тих, що виправдовують особу.
Повнота дослідження обставин кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні, використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.
Виходячи з обставин кримінального провадження під час досудового розслідування не встановлено складу кримінального правопорушення. Оскаржувана постанова слідчого є достатньо вмотивованою і містить спростування усіх суттєвих доводів заявника про наявність в діянні ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, а також обґрунтовані висновки про наявність достатніх підстав, які виключають можливість подальшого проведення досудового розслідування у даному провадженні і обумовлюють його закриття на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
На підставі викладеного відсутні підстави для скасування даної постанови про закриття кримінального провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Відповідно до ч.2 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.26, 303, 305 -307, 309 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В:
У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_4 як представника потерпілого ОСОБА_3 про скасування постанови про закриття кримінального провадження № 0000158 від 23.02.2021 року, що винесена 31.03.2021 року слідчим СВ Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області ОСОБА_5 , відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1