У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 жовтня 2022 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Ужгород обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000290 відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.06.2022 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с.Сухий Ужгородського (Великоберезнянського) району, з вищою освітою, який має на утриманні, неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.04.2021 за ч.1 ст. 190 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.2 ст.190 КК України

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_5

встановив:

В провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000290 відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.06.2022 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.2 ст.190 КК України.
В підготовчому судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання обґрунтовано тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_3 засуджений згідно вироку Ужгородського міськрайонного суду від 23.04.2021 у справі № 308/4791/21 за ч. 1 ст. 190 КК України до 200 годин громадських робіт. Вирок набрав законної сили. 12.05.2020 до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000946 від 18.03.2020 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.187 КК України.

Проте, останній на шлях виправлення та перевиховання не став і знову вчинив нові умисні злочин проти власності за наступних обставин.

Так, 29.05.2022 близько 01 год. 00 хв., ОСОБА_3 , діючи в умовах воєнного стану, на підставі Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, з прямим умислом усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу, таємно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок викраденого майна, маючи на меті задовольнити особисті потреби за рахунок незаконного вилучення майна, тобто діючи з корисливим мотивом та метою, спрямований на крадіжку, вважаючи, що робить це непомітно для власника та інших осіб, тобто діючи таємно, повторно, в умовах воєнного стану, перебуваючи у орендованому приміщенні кімнати АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, де незаконно, безоплатно та поза волею власника, викрав належний потерпілій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 телевізор марки «Liberton» D-LED 3203 DBT2 чорного кольору, після чого покинув місце вчинення злочину, маючи у такий спосіб реальну можливість розпорядитися викраденим майном.

Враховуючи викладене, своїми умисними діями ОСОБА_3 заподіяв матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_6 на суму 5067 (п`ять тисяч шістдесят сім) грн.

Окрім цього, 18.07.2022 близько 02 год. 26 хв. ОСОБА_3 , діючи повторно, в умовах воєнного стану з прямим умислом усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, таємно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок викраденого майна, перебуваючи на першому поверсі в приміщенні будинку адресою: АДРЕСА_3 , викрав велосипед марки «Azimut» Gemini, сума якого відповідно до висновку експерта становить 6178 (шість тисяч сто сімдесят вісім) грн., після чого з місця вчинення злочину зник та розпорядився викраденими грошима на власний розсуд.

Таким чином, умисними діями ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_7 завдано матеріальну шкоду на загальну суму 6178 (шість тисяч сто сімдесят вісім) грн.

Окрім цього, 30.08.2022 у невстановлений досудовим розслідуванням час доби, ОСОБА_3 , діючи повторно, в умовах воєнного стану, з прямим умислом - усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, таємно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок викраденого майна, перебуваючи біля будинку за адресою: АДРЕСА_4 , шляхом пошкодження велосипедного замку викрав велосипед марки «Formula» F1, сума якого відповідно до висновку експерта становить 10263 (десять тисяч сто двісті шістдесят три) грн., після чого з місця вчинення злочину зник, та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Указаним умисними діями ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_8 завдано матеріальну шкоду на загальну суму 10263 (десять тисяч сто двісті шістдесят три) грн.

Окрім цього, 10.09.2022 близько 16 год. 00 хв. ОСОБА_3 , діючи з прямим умислом, спрямованим заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок майна яким він незаконно заволодів, шляхом зловживання довірою в неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 перебуваючи в АДРЕСА_5 шахрайським шляхом, тобто, під приводом зателефонувати своїй знайомій особі, яка мала перерахувати грошові кошти на банківську картку виманив у ОСОБА_9 належний йому мобільний телефон марки «Nokia» білого кольору та банківську картку, яка відкрита в AT КБ «Приват банк» № НОМЕР_1 , і після чого зник з вищевказаним мобільним телефоном та банківською карткою у невідомому напрямку, чим спричинив неповнолітньому потерпілому матеріальної шкоди на суму яка встановлюється.

Прокурор зазначив, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_3 злочину повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме протоколами прийняття заяви про кримінальне правопорушення від представника потерпілого, протоколами огляду місця події, протоколом допиту представників потерпілих, протоколом допиту свідків, повідомленням про зміну раніше повідомленої підозри від 19.10.2022 року.

Сторона обвинувачення, враховуючи, що ОСОБА_3 вчинив тяжкий злочин, засуджений згідно вироку Ужгородського міськрайонного суду від 23.04.2021 у справі № 308/4791/21 за ч.1 ст.190 КК України до 200 годин громадських робіт, та що 12.05.2020 до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000946 від 18.03.2020 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, вважає, що обрати відносно останнього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання не надається можливим.

Прокурор зазначає, що майновий стан обвинуваченого ОСОБА_3 , так як він ніде не працює, залишається незадовільним, а тому відносно нього не можливо обрати запобіжний захід у вигляді застави. Обрати ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту також не можливо, оскільки, розуміючи невідворотність призначення йому покарання терміном від 5 до 8 років позбавлення волі за вчинений ним тяжкий злочин, останній може зникнути від слідства і суду та уникнути покарання.

У клопотанні зазначено, що судом вже неодноразово надавалась оцінка ризикам на досудовому розслідуванні, в останнє ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 22.09.2022, а саме з урахуванням положень ст. 177 КПК України, ОСОБА_3 може:

- переховуватися від органу досудового слідства, зокрема це підтверджується тим, що він, будучи засудженим згідно вироку Ужгородського міськрайонного суду від 23.04.2021 у справі №308/4791/21 за ч.1 ст.190 КК України до 200 годин громадських робіт у період червня-жовтня 2022 року вчинив інші 4 умисні майнові злочини, а тому з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від органів досудового розслідування та суду;

- незаконно впливати на свідків, потерпілих у цьому кримінальному провадженні з метою зміни їх показань на свою користь;

- може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто продовжить умисно вчиняти злочини проти власності, існує ризик його протиправної поведінки.

Приймаючи до уваги, що скоєні ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, передбачені ч.4 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, з корисливих мотивів відноситься до категорії тяжких злочинів, покарання за яке передбачає позбавлення волі строком від 5 до 8 років, з метою забезпечення виконання покладених на нього обов`язків, а також з метою запобігання вчинення ним нових правопорушень, та враховуючи те, що підстав для ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу у слідства не має, а менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаних ризиків, прокурор просив обрати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_5 було подано клопотання про зміну запобіжного заходу.

Клопотання обґрунтовано тим, що ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 13.09.22 року задоволено клопотання старшого слідчого слідчого відділення Ужгородського РУП ГУНП У в Закарпатській області лейтенанта ОСОБА_10 та обрано ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник просить змінити обвинуваченому запобіжний захід на не пов`язаний з триманням під вартою, вважає що запобігти ризикам, зазначеним у ст.177 КПК України можливо, застосувавши більш м`які запобіжні заходи, зокрема, домашній арешт.

Вказав, що обвинувачений веде спокійний спосіб життя, має постійне місце проживання, впливати на свідків наміру немає, так як вину визнає, перешкоджати кримінальному провадженню в інший спосіб не буде, має на утриманні малолітню дитину, має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_6 .

У зв`язку із наведеним захисник просив у задоволенні клопотання відмовити, обрати стосовно обвинуваченого більш м`який запобіжний захід домашній арешт.

Прокурор ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримав із підстав, зазначених у ньому та просив задовольнити. Послався на існування зазначених у клопотанні ризиків та вказав, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам. Вказав, що оцінка ризикам надавалась слідчим суддею 20.09.2022 року при розгляді клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу. Просив врахувати, що ОСОБА_3 засуджений у 2021 році вироком Ужгородського міськрайонного суду та відносно нього обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000946 від 18.03.2020 року скеровано до суду. Проти задоволення клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу заперечив, вказав, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні більше шести кримінальний правопорушень та перебував у розшуку.

Обвинувачений ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні щодо задоволення клопотання прокурора заперечив, вказав, що буде з`являтися на виклики, не буде впливати на свідків.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні щодо задоволення клопотання сторони обвинувачення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечив. Клопотання про зміну запобіжного заходу підтримав, із підстав, зазначених у ньому. Вважає, що домашній арешт забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Просив врахувати, що в обвинуваченого на утриманні перебуває малолітня дитина.
Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд приходить до наступного висновку.

Вимогами ч. 3 ст. 315 КПК України визначено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому Главою 18 КПК України.

Так, згідно ч.3 ст. 315 КПК України, з урахуванням Рішення Конституційного Суду № 1-р/2017 від 23 листопада 2017 року, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Згідно змісту ст.ст.131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно положень ст.178 КК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Відповідно до ч.1. ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
У відповідності до п.4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років
Згідно правової позиції викладеній у рішенні Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року по справі «Харченко проти України» (п. 80), при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Виходити з поняття «обґрунтована підозра», наведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».
Як вбачається з обвинувального акту та доданого до нього реєстру матеріалів досудового розслідування, ОСОБА_3 на підставі зібраних доказів обґрунтовано обвинувачується органом досудового розслідування у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаній і проникненням у житло, вчинена в умовах воєнного стану та ч.2 ст.190 КК України, тобто заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, вчиненому повторно.
Крім цього, обґрунтованість підозри ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення, підтверджується тим, що прокурором зібрано докази, на його думку, достатні для того щоб звернутись з до суду обвинувальним актом.

Обґрунтованість підозри також перевіряв слідчий суддя при застосуванні та продовженні вказаного запобіжного заходу.

Так, з автоматизованої системи документообігу суду вбачається, що під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 вересня 2022 року у справі №308/7144/22 (провадження 1-кс/308/3803/22) було продовжено ОСОБА_3 строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування до 26 жовтня 2022 року та визначено розмір застави, достатньої для забезпечення виконання ОСОБА_3 покладених на нього обов`язків, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 49 620, 00 гривень.

Одне із кримінальних правопорушень у вчиненні якого обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_3 передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, та у відповідності до положень ст. 12 КК України є тяжким злочином.
Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Під час перевірки наявності ризиків, передбачених ч. 1 статті 177 КПК, у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_3 суд дійшов до наступних висновків.
Ризик переховування від органу досудового розслідування/суду обумовлюється серед іншого можливістю притягнення особи до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання Так, один із злочинів у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 передбачає виключно покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування особи від суду.

Суд враховує тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, що хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, в сукупності із іншими обставинами суттєво збільшує ризик втечі, а тому враховується при оцінюванні ризиків. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
У рішенні Європейського суду «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р. зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.
При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду отримуються усно шляхом допиту особи в судовому засіданні. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК). Вплив на свідків може бути здійснений шляхом застосування певного психологічного тиску і спонукання осіб до надання неправдивих показань, введення в оману суду та замовчування відомостей, які мають значення для даного кримінального провадження.
Ризик незаконного впливу на свідків, підтверджується тим, що судом ще не визначено обсяг доказів та порядок їх дослідження, тобто на даний час суд ще не перейшов до стадії дослідження доказів, та, зокрема не було допитано свідків, відтак, на переконання суду, існує об`єктивна реальність ризику можливого тиску обвинуваченого на осіб, які судом ще не допитані.

Аналогічним чином обвинувачений може впливати на потерпілих, при цьому, суд бере до уваги, що із потерпілих є неповнолітнім.
Також суд вважає доведеним ризик того, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення. Так останній раніше судимий за вчинення корисливого злочину, офіційно ніде не працює, не має постійного джерела доходу та засобів до існування. Крім цього, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні декількох корисливих злочинів.

Разом з тим, прокурором не було доведено наявність ризику того, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вказаний ризик суд вважає необґрунтованим.
Таким чином прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п.1, п.3 та п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду ; незаконно впливати на свідків, потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу суд враховує, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні нетяжкого та тяжких злочинів, за один із яких законом передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі, злочини вчинено умисно, з корисливих мотивів, а також бере до уваги дані про особу обвинуваченого, а саме, що останній раніше судимий, має на утриманні неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи сукупність наведених обставин, особу обвинуваченого, та те, що прокурором доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Наявність на утриманні у підозрюваного дитини не дають підстав для обрання іншого, більш м`якого запобіжного заходу, так як вказані обставини існували на момент вчинення інкримінованого йому злочину, та жодним чином не виступили стримуючим фактором в його поведінці.
Суд, розглядаючи можливість обрання альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, та запобігти наведеним вище ризикам.

Застосовуючи вказаний запобіжний захід, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п.35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та процесуальної поведінки обвинуваченого.

Будь-яких обставин, котрі б свідчили про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в закладі тимчасового обмеження волі під час розгляду клопотання суду надано не було.

У зв`язку із наведеним суд приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Суд відмовляє у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, оскільки підстави для зміни запобіжного заходу відсутні, та в силу змагальності сторін кримінального провадження захистом не спростовано тверджень прокурора, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти існуючим в провадженні ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Так, стороною захисту не надано переконливих доказів, про особу обвинуваченого, які би давали обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_3 не ухилятиметься від суду, не впливатиме на учасників кримінального провадження, не вчинятиме інші кримінальні правопорушення, і що до нього може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.
Згідно ч.3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.
У відповідності з ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину, визначається в межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні. Розмір застави повинен визначатися виходячи з особи обвинуваченого, його майнового стану і його відносин з особами, які надають забезпечення, іншими словами, враховувати той факт, чи буде втрата забезпечення чи дії проти поручителів у випадку неявки обвинуваченого в суд достатнім стримуючим фактором для обвинуваченого, щоб не здійснити втечу.
Разом з цим, при визначенні розміру застави слід не допускати встановлення такого її розміру, що є завідомо непомірним для особи та призводить до неможливості виконання застави. З одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.
Виходячи з вимог ст.ст. 178, 182 КПК України, тяжкості кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , з урахуванням положення Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» щодо розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який станом на 01.01.2022 року складає 2 481 гривень, та з урахуванням даних щодо майнового стану обвинуваченого, суд приходить до висновку, що для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, є необхідним визначити заставу у розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 49 620 (сорок дев`ять тисяч шістсот двадцять) грн. 00 коп.. Такий розмір застави, на переконання суду, буде відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, зможе запобігти ризикам, передбаченими ст. 177 КПК України.
Підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для обвинуваченого, суд не вбачає.
У випадку внесення застави суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, та зобов`язати: прибувати до прокурора та суду за першою вимогою; не відлучатися за межі населеного пункту, в якому він проживає (Закарпатська область), без дозволу прокурора або суду; утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у даному кримінальному проваджені; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Згідно ст. 197 КПК України, строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.176-178,183, 315, 331, 372, 395, КПК України, суд,-

постановив:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу, - відмовити.

Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , - задовольнити.

Обрати відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів, а саме до 23 грудня 2022 року (включно).
Визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_3 обов`язків передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України - в розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 49 620 (сорок дев`ять тисяч шістсот двадцять) грн. 00 коп.

У разі внесення застави у вказаному розмірі покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 , наступні обов`язки:

- прибувати до прокурора та суду за першою вимогою;

- не відлучатися за межі населеного пункту, в якому він проживає (Закарпатська область), без дозволу прокурора або суду;

- утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у даному кримінальному проваджені;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що у разі невиконання вищевказаних обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення.

Строк дії покладених на обвинуваченого обов`язків визначити до 23 грудня 2022 року (включно).
Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області ОСОБА_1