ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/3558/22 (1-кс/638/768/22) Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/818/611/22 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: арешт майна
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 жовтня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6
захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Валківського районного суду Харківської області апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 липня 2022 року, якою задоволено клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_9 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000949 від 28.06.2022 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 липня 2022 року задоволено клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_9 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000949 від 28.06.2022 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України.

Згідно оскаржуваної ухвали накладено арешт навиявлене та вилучене під час проведення слідчої дії, а саме огляду місця події 28.06.2022, за адресою: м. Харків, вул. Толбухіна, буд. 103, яке належить ОСОБА_8 - мобільний телефон марки «Meizu» ІМЕН: НОМЕР_1 , 2: НОМЕР_2 ; SIM -карта мобільного оператору «Vodafone» з написом « НОМЕР_3 » з мобільного телефону марки «Meizu»; зарядний пристрій до мобільного телефону «Meizu», мобільний телефон марки «IPhone» ІМЕН: НОМЕР_4 , ІМЕІ2: НОМЕР_5 , карта мобільного оператору «Vodafone» з написом « НОМЕР_6 » з мобільного телефону марки «IPhone», SIM-карта мобільного оператору «Vodafone» з написом « НОМЕР_7 » з мобільного телефону марки «IPhone».

На зазначену ухвалу слідчого судді захисник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження вказаної ухвали про наявність якої він дізнався лише 06.09.2022 під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження N00000949 від 28.06.2022 у слідчого, а також її скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вважає оскаржувану ухвалу такою, що постановлена із недотриманням норм кримінального процесуального закону України. Посилається на те, що підозрюваний не був належним чином повідомлений про місце та дату розгляду клопотання щодо накладення арешту на майно, а також, слідчим таке клопотання подано до суду з порушенням строку визначеного ч. 5 ст. 171 КПК України, а також накладення арешту на таке майно вважає незаконним.

До початку апеляційного розгляду прокурор надала заперечення на апеляційну скаргу, в якій зазначила про те, що ухвалу слідчого судді вважає законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Розгляд даної апеляційної скарги підсудний Харківському апеляційному суду, оскільки згідно розпорядження Голови Верховного Суду від 25 липня 2022 року № 42 з 8 серпня 2022 року відновлено територіальну підсудність судових справ Харківського апеляційного суду.
Власник майна ОСОБА_8 , відповідно до ч.1 ст. 135 КПК України, був належним чином повідомлений засобами телефонного зв`язку про дату та час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив.
Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності власника майна, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , який підтримав вимоги апеляційної скарги, а також прокурора, який заперечував щодо її задоволення, колегія суддів визнає поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, передбачений п.3 ч.2 ст. 395 КПК України, у зв`язку з чим, строк підлягає поновленню, а в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.
З матеріалів провадження вбачається, що в провадженні ХРУП №3 ГУНИ в Харківській області перебуває кримінальне провадження № 0000949 від 28.06.2022 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України.
Прокурор Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова з клопотанням про арешт майна, яке було виявлене та вилучене під час огляду місця події, проведеного 28.06.2022 за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: мобільний телефон марки «Meizu» ІМЕН: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 : SIM-карта «мобільного оператору «Vodafone» з написом « НОМЕР_3 » з мобільного телефону марки «Meizu»; зарядний пристрій до мобільного телефону марки «Meizu»; мобільний телефон марки «IPhone» ІМЕІ1: НОМЕР_4 , ІМЕІ2: НОМЕР_5 : SIM-карта мобільного оператору «Vodafone» з написом « НОМЕР_6 » з мобільного телефону марки «IPhone»; SIM-карта мобільного оператору «Vodafone» з написом « НОМЕР_7 » з мобільного телефону марки «IPhone»; папка з документами на 55 аркушів.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що 28.06.2022 до ХРУП №3 ГУНИ в Харківській області надійшла заява від ОСОБА_10 про те, що 31.05.2022 невстановлена особа шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами ОСОБА_11 у розмірі 7900 грн., чим завдала матеріальної шкоди останньому.

Вказав, що під час огляду місця події проведеному 28.06.2022 в приміщенні ХРУП №3 ГУНП в Харківській області, що розташоване за адресою: м. Харків, вул. Толбухіна буд. 103, було виявлено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який добровільно видав наступне майно: мобільний телефон марки «Meizu» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , SIM-карта мобільного оператору «Vodafone» з написом « НОМЕР_3 » з вказаного мобільного телефону та зарядний пристрій до нього; мобільний телефон марки «IPhone» ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ2: НОМЕР_5 , SIM-карта мобільного оператору «Vodafone» з написом « НОМЕР_6 » з вказаного мобільного телефону, SIM-карта мобільного оператору «Vodafone» з написом « НОМЕР_7 »; 1 папка з документами на 55 аркушів. Вказане майно перебуває у власності у гр. ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Прокурор зазначив, що вилучене під час огляду місця події майно, власником якого є ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має ознаки тимчасово вилученого майна, оскільки мобільний телефон марки «Meizu» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , SIM-карта мобільного оператору «Vodafone» з написом « НОМЕР_3 » з вказаного мобільного телефону та зарядний пристріій до нього; мобільний телефон марки «IPhone» ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 , SIM-карта мобільного оператору «Vodafone» з написом « НОМЕР_6 » з вказаного мобільного телефону, SIM-карта мобільного оператору «Vodafone» з написом « НОМЕР_7 » використані як знаряддя вчинення кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч 2 ст. 190 КК України. Крім того, при огляді місця події було встановлено, що вилучена папка з документами на 55 аркушів зберегла на собі сліди вчинення вчиненого злочину.

Прокурор зазначив, що враховуючи викладене, наслідки арешту майна, розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наявні підстави до арешту майна з метою запобігання можливості його пошкодження, знищення, перетворення, відчуження, а також з метою збереження речового доказу.
Постановляючи рішення, про задоволення клопотання прокурора, слідчий суддя суду першої інстанції таке рішення мотивував тим, що сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту цього майна, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України, а тому, дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню. Разом з тим, на думку слідчого судді, прокурором не доведено необхідність накладення арешту майна на папку з документами на 55 аркушах, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про те, що вказане майно, як доказ, зберегло на собі сліди або містять інші відомості щодо факту чи обставин кримінального провопорушення.
Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Жушман проти України» № 13223/05 від 28.05.2009 р. зазначається «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Згідно положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як зазначено в ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно вимог ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна в порядку п.1 ч.2 ст.170 КПК України, слідчий суддя повинен враховувати можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні.
Відомості клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого майнаознакам речових доказів, оскільки воно може містити на собі сліди скоєння злочину або інформацію щодо обставин вчинення злочину, яка має значення для цього кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування в тому числі для проведення експертних досліджень. Тому, не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки існує ризик того, що у разі не накладення арешту існує можливість відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, передати вказане майно іншим особам до закінчення досудового розслідування.

На переконання колегії суддів, вимоги клопотання, на цій стадії досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, що чітко узгоджується з нормами ст. 170 КПК України.

З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна в цьому кримінальному провадженні, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав щодо арешту майна, враховуючи можливість використання його як доказу у цьому кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Отже, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає лише, чи може майно бути предметом або доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, або воно набуте злочинним шляхом чи є доходом від вчиненого злочину та чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Майно, на яке спрямоване кримінальне правопорушення підлягає арешту незалежно від того, хто є його власником, де знаходиться і незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування запобіжного заходу, а саме: запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховування) на певне майно, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність правових підстав, для арешту мобільного телефону марки «Meizu» ІМЕН: НОМЕР_1 , 2: НОМЕР_2 ; SIM - карти мобільного оператору «Vodafone» з написом « НОМЕР_3 » з мобільного телефону марки «Meizu»; зарядного пристрою до мобільного телефону «Meizu», мобільного телефону марки «IPhone» ІМЕН: НОМЕР_4 , ІМЕІ2: НОМЕР_5 , карти мобільного оператору «Vodafone» з написом « НОМЕР_6 » з мобільного телефону марки «IPhone», SIM-карти мобільного оператору «Vodafone» з написом « НОМЕР_7 » з мобільного телефону марки «IPhone», не ґрунтуються на матеріалахсправи.

Зазначене майно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 98 КПК України, як майно, що було доказом вчинення кримінального правопорушення або зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Більш того, постановою слідчого від 28.06.2022 майно, а саме: мобільний телефон марки «Meizu» ІМЕН: НОМЕР_1 , 2: НОМЕР_2 ; SIM -карта мобільного оператору «Vodafone» з написом « НОМЕР_3 » з мобільного телефону марки «Meizu»; зарядний пристрій до мобільного телефону «Meizu», мобільний телефон марки «IPhone» ІМЕН: НОМЕР_4 , ІМЕІ2: НОМЕР_5 , карта мобільного оператору «Vodafone» з написом « НОМЕР_6 » з мобільного телефону марки «IPhone», SIM-карта мобільного оператору «Vodafone» з написом « НОМЕР_7 » з мобільного телефону марки «IPhone» - визнано речовим доказом по кримінальному провадженню № 0000949 від 28.06.2022 року (а.с. 8).
Крім того, відомості щодо кваліфікації злочину, які внесено до ЄРДР не є остаточними, оскільки пов`язані з попередньою кваліфікацією дій, які можуть в подальшому уточнюватись.

За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді першої інстанції щодо необхідності накладення арешту майно, який є на цьому етапі належним заходом забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його ефективності, як того вимагають норми ст. 2 КПК України.
Доводи апелянта про те, що клопотання прокурором було подано з порушенням строків, передбачених ч.5 ст. 172 КПК України, тобто після закінчення визначеного строку у 48 годин на подання клопотання слідчим, прокурором після вилучення майна, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Згідно з абз.2 ч.5ст.171 КПК України у разі тимчасового вилучення майна, під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст.235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
З матеріалів провадження вбачається, що 29.06.2022 слідчим за погодженням з прокурором до Дзержинського районного суду м. Харкова направлено клопотання про арешт вилучено під час проведеного 28.06.2022 огляду місця події майна ОСОБА_8 . Вказане клопотання до суду направлено поштою, шо підтверджується відповідною поштовою накладною від 29.06.2022. Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.06.2022 вказане клопотання про арешт майна повернуто прокурору для усунення недоліків та надано сімдесята дві години для усунення недоліків. Вказана ухвала та матеріали отримані прокурором 07.07.2022. Після усунення недоліків, вказаних слідчим суддею, у межах встановлених судом семидесяти двох годин, прокурором до Дзержинського районного суду м. Харкова 08.07.2022 поштою повторно направлено клопотання про арешт майна. Отже жодних порушень ч.5 ст.171КПК України колегією суддів не встановлено.
Крім того, посилання апелянта на те, що органом досудового розслідування подано клопотання з порушення ч.5 ст.171 КПК України, на думку колегії суддів, не може свідчити про необґрунтованість ухваленого рішення, оскільки такої підстави для відмови в арешті майна, як пропущення строку звернення з клопотанням КПК України не передбачено ні серед умов, які враховуються при вирішенні питання про арешт майна як речових доказів, ні серед підстав для відмови в задоволенні клопотання про арешт. Сам по собі факт порушення строку звернення до слідчого судді для вирішення питання про арешт не може бути підставою для відмови в арешті майна, яке відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні. Вказане обумовлюється тим, що порушення строку на звернення з клопотанням про арешт майна, яке має ознаки речового доказу, задля досягнення завдань кримінального провадження, не позбавляє таке майно доказової сили, а тому потребує забезпечення його збереження, зокрема, шляхом накладення арешту.
Решта доводів, на які посилається в апеляційній скарзі захисник підозрюваного також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки вони не спростовують правильність висновків зазначених в ній, а ґрунтуються лише на суб`єктивних оціночних судженнях, тобто без врахування об`єктивних відомостей.
Слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя суду першої інстанції, накладаючи арешт на вищевказане вилучене майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати необґрунтованими.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, ані власником, ані його представником не надано та колегією суддів не встановлено.
Крім цього, істотних порушень норм КПК України, що можуть стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено.
Колегія суддів бере до уваги, що обраний судом захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України.
Власнику майна належить роз`яснити, що у подальшому, за наявністю певних процесуальних підстав та фактичних обставин, що можуть бути встановлені під час досудового розслідування, власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому може бути повернуто, згідно положень ст. 174 КПК України.
За таких обставин, оскаржувана ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. ст. 98, 170, 171, 172, 376, 392, 395, 404, 405, 407 ч.3 п.1, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Поновити захиснику підозрюваного ОСОБА_8 адвокату ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 липня 2022 року.
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 липня 2022 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, але в частині поновлення строку на апеляційне оскарження може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді