Справа №345/3402/21
Провадження № 1-кп/345/79/2022
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.03.2022 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано Франківської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю прокурора - ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000131 про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, жителя та зареєстрованого АДРЕСА_1 , освіта середня, не одруженого, не працюючого, особу з інвалідністю 2-ї групи, ІПН НОМЕР_1 , раніше судимого, востаннє 18.08.2020 Калуським міськрайонним судом за ч.2 ст.185 КК України до покарання у вигляді 5 місяців арешту та обвинувальний акт щодо якого 26.05.2021 скеровано на розгляд Калуського міськрайонного суду за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.185 КК України, громадянина України, за ч. 2 ст.185 КК України,-

в с т а н о в и в:
що ОСОБА_6 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно.

Кримінальне правопорушення вчинено при наступних обставинах:

Так, 31.05.2021 близько 14.35 годин ОСОБА_6 , проходячи по АДРЕСА_2 , вирішив зайти в приміщення ветеринарної аптеки «Ветсвіт», яка знаходиться в будинку АДРЕСА_3 , власником якої являється фізична особа підприємець ОСОБА_7 .

Знаходячись у приміщенні ветеринарної аптеки ОСОБА_6 побачив виставлений на прилавку для продажу ручний кошик-переноску для тварин марки «TRIXIE моделі «Сарri 3» сіро-голубого кольору , який вирішив викрасти.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переконавшись у тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, таємно, повторно, викрав ручний кошик-переноску для тварин марки «TRIXIE моделі «Сарri 3» сіро-голубого кольору, після чого покинув приміщення магазину та з викраденим з місця події скрився, довівши свій злочинний умисел до кінця.

Своїми злочинними діями ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 432,49 грн..

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та вказав, що вчинив кримінальне правопорушення при обставинах, які наведені в обвинувальному акті та що дійсно 31.05.2021 близько 14.35 годин він вчинив крадіжку ручного кошика-переноски для тварин з приміщення ветеринарної аптеки «Ветсвіт». У вчиненому розкаявся. Просив суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій вказує, що претензій морального чи матеріального характеру до обвинуваченого не має, щодо міри покладається на розсуд суду, просить розгляд справи проводити у його відсутності (а.с.19).

Суд, визнавши у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежився допитом обвинуваченого ОСОБА_6 , який повністю визнав свою вину у вчиненому і не бажає досліджувати у судовому засіданні докази, які були зібрані в процесі досудового слідства і прокурор та захисник не заперечують проти цього. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони у такому разі будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненому ним кримінальному правопорушенні у судовому засіданні доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного і обставини справи.

До обставин, які пом`якшують покарання, суд відносить повне визнання вини обвинуваченим, щире каяття у вчиненому.

Обставиною, що обтяжує покарання, є рецидив злочинів.

Щодо особи обвинуваченого, то суд враховує вік обвинуваченого, його стан здоров`я та те, що ОСОБА_6 на ОСОБА_8 обліку у нарколога не перебуває (а.с.53), знаходиться на «Д» обліку у психіатра, є особою з інвалідністю 2-ї групи (а.с.52), позитивно характеризується за місцем проживання (а.с.49), не працює, утриманців не має, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини, однак належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знову вчинив зазначений злочин.

Також суд враховує, що збитки, завдані кримінальним правопорушенням, відшкодовані, шляхом повернення викраденого майна.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 169/2021, підекспертний ОСОБА_6 хронічними психічними захворюваннями, тимчасовим розладом психічної діяльності, недоумством не страждає та не страждав на період, що інкримінованих йому протиправних дій, виявляє ознаки органічного розладу особистості та поведінки внаслідок епілепсії, згідно МКХ-10 F 07.03. На період часу, що відноситься до інкримінованого йому злочину, під експертний ОСОБА_6 перебував в стані і перебуває на даний час, при якому не здатний в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними. Підекспертний ОСОБА_6 потребує застосування примусових заходів медичного характеру в амбулаторних умовах (а.с.60-71).

Отже, на підставі даного висновку експерта, суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 на час вчинення злочину перебував у стані обмеженої осудності і відповідальність за скоєне повинна наставати на загальних підставах, з урахуванням положень ч. 2 ст. 20 КК України.

Відповідно до вимогст. 20 КК України, підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення злочину, через наявний у неї психічний розлад не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дій та керувати ними. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили злочини у стані обмеженої осудності.

Приписами ч.2 ст.504 КПК України встановлено, що суд ухвалюючи вирок, може врахувати стан обмеженої осудності як підставу для застосування примусових заходів медичного характеру.

Враховуючи вище викладене, суд звертає увагу на те, що нормами КПК не передбачена обов`язковість застосування судом примусових заходів медичного характеру до осіб, які вчинили злочини у стані обмеженої осудності, одночасно із призначенням покарання, та приходить до висновку, що ОСОБА_6 слід призначити покарання без застосування примусового заходу медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги за місцем відбування покарання.

Зважаючи на положення статті 50 КК України якою встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами», на положення статті 65 КК України, якою встановлено, що « особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень», враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, розмір завданих збитків, особу обвинуваченого ОСОБА_6 , всі пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставин, позицію прокурора щодо міри покарання, який просив призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі, думку захисника й самого обвинуваченого, які просили суворо не карати, думку потерпілого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у вигляді арешту в межах санкції ч.2 ст.185 КК України, з врахуванням обставин і наслідків злочину, оскільки його перевиховання не можливе без ізоляції від суспільства.

На переконання суду, призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_6 відповідатиме також принципу співмірності конкретного злочинного діяння, вчиненого ним, з покаранням призначеним останньому.

При вищенаведених обставинах суд не вбачає можливості застосування відносно обвинуваченого ст. 69 чи ст. 75 КК України.

Вироком Калуського міськрайонного суду від 22.12.2021 ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання - 1 (один) рік позбавлення волі. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду від 28.03.2022, вирок Калуського міськрайонного суду від 22.12.2021 щодо ОСОБА_6 в частині покарання змінено та призначеного йому за ч.2 ст.185 КК України покарання 6 (шість) місяців арешту.

ОСОБА_6 вчинив зазначений злочин до постановлення вироку суду від 22.12.2021, який змінено в частині призначення покарання ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 28.03.2022.

Відповідно до ст. 70 КК України, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Згідно ст. 70 ч. 4 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Таким чином, відповідно до ст. 70 ч. 4 КК України, ОСОБА_6 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за даним вироком суду та вироком Калуського міськрайонного суду від 22.12.2021, який змінено в частині призначення покарання ОСОБА_6 ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 28.03.2022, слід остаточно призначити покарання у вигляді арешту.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Арешт, накладений на майно ухвалою Калуського міськрайонного суду від 02.06.2021, слід скасувати після набрання вироком законної сили.

Судові витрати по справі відсутні. Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 100, 174, 373, 374, 376 КПК України, ст. ст. 20, 50, 65,70,72 КК України, суд,

у х в а л и в :
ОСОБА_6 визнати винуватим за ч.2 ст.185 КК України та призначити покарання 5 (п`ять) місяців арешту.

Згідно ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за даним вироком суду та вироком Калуського міськрайонного суду від 22.12.2021, який змінено ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 28.03.2022 в частині призначення покарання ОСОБА_6 , остаточно призначити покарання ОСОБА_6 - 6 (місяців) арешту.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з 15.30 годин 22.12.2021.

Речові докази:

-ДВД-диск із відеофайлом, який знаходиться при матеріалах кримінального провадження, залишити при матеріалах кримінального провадження;

-куртку червоного кольору марки «Tuxer», головний убір типу «кепка» коричневого кольору, які знаходяться на зберіганні в камері зберігання речових доказів Калуського РВП ГУНП, повернути ОСОБА_6 ;

-транспортний бокс для домашніх тварин марки «TRIXIE моделі «Сарri 3» сіро-голубого кольору, який знаходиться на зберіганні в камері зберігання речових доказів Калуського РВП ГУНП, повернути ФОП ОСОБА_7 .

Арешт, накладений на майно ухвалою Калуського міськрайонного суду від 02.06.2021, скасувати після набрання вироком законної сили (а.с.74).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області шляхом подання апеляції протягом 30 діб з часу проголошення.

Головуючий: