Справа № 455/1212/21
Провадження № 1-кп/455/81/2022
ВИРОК
Іменем України

06 квітня 2022 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000030 від 13.03.2021 про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Добромиль Старосамбірського району Львівської області, жителя та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, з професійно-технічною освітою, військовозобов`язаного, непрацюючого, раніше судимого:

- 22.09.2009 Старосамбірським районним судом Львівської області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст.75,104 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки, постановою Старосамбірського районного суду Львівської області від 25.06.2011 скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено для відбуття призначеного покарання вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 22.09.2009року;

- 28.11.2011 Старосамбірським районним судом Львівської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ст.70,71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, звільненого 25.12.2015 з Дрогобицької виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області №40 по закінченню терміну відбування покарання;

- 24.05.2017 Старосамбірським районним судом львівської області за ст.395 КК України до покарання у виді арешту на строк 1 місяць, звільненого 01.09.2017 з Львівської ВК 48 по відбутті покарання;

- 28.12.2018 Самбірським міськрайонним судом Львівської області за ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 31.08.2021 звільненого від призначеного йому покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку;

- 21.10.2021 Старосамбірським районним судом Львівської області за ч.3 ст.185, ст.395, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 24.02.2021, приблизно о 23.00 год., повторно, з корисливих мотивів, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, зайшов на обгороджене подвір`я житлового будинку, який належить ОСОБА_6 , що в АДРЕСА_2 та через вхідні двері, які були зачинені на замок, шляхом злому, проник в приміщення літньої кухні, звідки таємно викрав водяний насос (гідрофор) синьо-зеленого кольору торговельної марки «Pedrollo», котрий належить ОСОБА_6 , вартість якого становить 5130 гривень, чим заподіяв останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Такими своїми діями ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням в житло.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті. Зазначив, що розуміє і не оспорює формулювання та характер пред`явленого йому обвинувачення, правову кваліфікацію його дій за ч.3 ст.185 КК України, всі докази, зібрані на досудовому слідстві, вважає достовірними і дослідження їх в судовому засіданні недоцільним.

Під час допиту в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 показав, що 24.02.2021 о 23.00 год він вийшов з будинку у м.Добромиль, щоб купити алкогольні напої. Дорогою, по вул.Чехова, він побачив будинок, у якому було вимкнуто світло. Тоді, він зайшов на подвір`я даного будинку, підійшов до літньої кухні, яка знаходилась біля будинку, та із застосуванням сили, шляхом злому, відчинив вхідні двері та зайшов у дане приміщення. У приміщенні було темно, тому він посвітив собі телефоном і побачив гідронасос, який і викрав. На наступний день продав викрадений насос за 800 гривень та за виручені кошти купив для себе продукти харчування. У вчиненому щиро розкаюється, шкодує про вчинене ним, розуміє неправомірність свого вчинку, усвідомлює наслідки своїх дій, просив пробачення у потерпілого та просить суд суворо його не карати та не призначати йому до реального відбування покарання у виді позбавлення волі.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначила, що ОСОБА_3 щиро кається у вчиненому, позитивно характеризується за місцем проживання, будучи неповнолітнім став напівсиротою та залишився без піклування батьків, на даний час готовий у складі ЗСУ захищати Україну під час воєнного стану, а тому просить не призначати йому реального відбуття покарання.

Потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні 30.03.2022 зазначив, що не має до обвинуваченого жодних претензій матеріального чи морального характеру, обвинуваченому пробачив та просить суд останнього суворо не карати. В судове засідання 06.04.2022 потерпілий не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій просить суд справу розглянути у його відсутності.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненому злочині визнав повністю, він та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини, викладені в обвинувальному акті, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин в апеляційному порядку, суд за згодою учасників судового розгляду обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого, та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, та визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі відносно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду щодо правильності розуміння ним змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції.

Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого злочину у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялося.

Таким чином, суд знаходить винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні вищевказаного злочину доведеною поза розумним сумнівом та вважає, що його дії вірно кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням в житло.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.66 КК України судом визнається щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася (див. п. 3 ПП ВСУ від 23.12.2005 N 12 "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності").

Обвинувачений ОСОБА_3 висловив щирий жаль з приводу учинених ним дій та осуд своєї поведінки, потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначив про відсутність претензій майнового чи морального характеру, тобто щире каяття має місце.

Активне сприяння у встановленні обставин, регламентованих ст. 91 КПК України, яке виразилось у тому, що обвинувачений повно та всебічно розповів про обставини, які мали місце у той час, про подальшу долю викраденого майна, та тим самим активно та відкрито сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст.67 КК України судом визнається рецидив злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд керується загальними засадами, які визначені у ст.65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому, суд також виходить із положень ст.50 КК України відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами , покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Так, обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 судом враховується, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до класифікації кримінальних правопорушень, наведеної у ст.12 КК України, є тяжким злочином.

Також судом враховуються дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , зокрема те, що він раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, судимий за умисні тяжкі корисливі злочини, відбував покарання в місцях позбавлення волі, також враховується його сімейний та матеріальний стан, зокрема, те, що він має постійне місце проживання, де зареєстрований та проживає один, за місцем проживання характеризується позитивно, неповнолітніх дітей чи інших осіб на утриманні немає, офіційно не працевлаштований, також враховується його стан здоров`я, зокрема те, що обвинувачений є працездатним (інвалідності не встановлено), під динамічним спостереженням у лікаря-психіатра та лікаря нарколога не перебуває, перебуває на військовому обліку.

Що стосується питання осудності обвинуваченого ОСОБА_3 , то суд враховує те, що поведінка обвинуваченого в судовому засіданні була адекватною, свої показання він надавав послідовно та змістовно, а тому на стійке переконання суду обвинувачений є осудною особою.

Суд також приймає до відома досудову доповідь складену Самбірським районним сектором №1 філії державної установи «Центр пробації» у Львівській області з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно якої існує високий ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та дуже високий ризик небезпеки для суспільства у тому числі окремих осіб та орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення чи обмеження волі на певний строк може становити дуже високу ( висока) небезпеку для суспільства.

Крім того, суд враховує обставини, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та обставину, яка обтяжує покарання, відповідно до ст.67 КК України, - рецидив злочинів.

Також, при призначені покарання суд враховує думку потерпілого ОСОБА_6 , який в судовому засіданні зазначив, що примирився з обвинуваченим, не має до обвинуваченого жодних претензій та просить суд останнього суворо не карати.

Беручи до уваги наведені обставини в сукупності, керуючись принципом законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання у виді позбавлення волі на строк, наближений до мінімального, в межах санкції ч.3 ст.185 КК України, а саме: 3 (три) роки 6 ( шість) місяців, яке на думку суду у конкретному випадку не є надмірним за видом та розміром, є виваженим і достатнім, відповідає принципам призначення покарання, й відповідає меті покарання.

Підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання із застосуванням ст.69 КК України суд не вбачає.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 21.10.2021року ОСОБА_3 засуджено за ч.3 ст.185, ст.395 КК України, до 4 (чотирьох) років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 3 (три) роки з покладенням обов`язків передбачених п.1,2 ст.1 ст. 76 КК України.

При цьому суд зазначає, що ОСОБА_3 скоїв даний злочин 24.02.2021, тобто до ухвалення вироку Старосамбірського районного суду Львівської області від 21.10.2021року.

Відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснення, що містяться у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК України принципів необхідно застосувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів, слід враховувати, крім даних про особу й обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності.

Відтак, враховуючи ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, та їх кількість, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за умисні корисливі злочини проти власності, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, обставини, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та обставину, яка обтяжує покарання, відповідно до ст.67 КК України, - рецидив злочинів, суд вважає, що у даному випадку при визначенні ОСОБА_3 остаточного покарання за сукупністю злочинів доцільно застосувати принцип часткового складання призначених покарань.

Таким чином, остаточне покарання обвинуваченому необхідно призначити відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 21.10.2021року, у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи, навпаки, незастосування ст. 75 КК, згідно якої якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Системне тлумачення цієї правової норми дозволяє дійти висновку, що питання призначення покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети кримінального покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Умови, підстави та порядок звільнення особи від покарання та його відбування визначені розділом ХІІ Загальної частини КК України. Одним із таких випадків є звільнення від відбування покарання з випробуванням, передбачене ст. 75 КК України.

Згідно ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З огляду на положення ст.75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, хоча при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини провадження.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Частиною 6 статті 368 КПК України встановлено, що обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 23.09.2019 по справі № 199/1496/17 кримінально-правові норми, передбачені статтями 70, 75 КК України не передбачають окремого порядку призначення покарання за сукупністю злочинів в тих випадках, коли особа, відносно якої було застосоване звільнення від покарання з іспитовим строком, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого вона також звільняється з іспитовим строком. Оскільки самостійне виконання таких вироків не засноване на вимогах закону про кримінальну відповідальність, призначаючи остаточне покарання згідно із вимогами частини 4 статті 70 КК, суд має право вмотивовано вирішити питання про звільнення особи від відбування остаточного покарання з випробуванням, та визначити іспитовий строк в порядку та в межах, передбачених статтею 75 КК.

Так, при вирішенні питання про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування остаточно призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, суд виходить з тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, конкретних обставин справи, зокрема, об`єкт кримінально караного посягання, відсутність претензій з боку потерпілої сторони та відсутність тяжких наслідків.

Також суд враховує особу винного ОСОБА_3 , який є особою молодого віку, хоча раніше судимий, проте має постійне місце проживання, де зареєстрований та проживає один, за місцем проживання характеризується позитивно, зокрема, згідно наданої характеристики обвинувачений за період проживання громадського порядку не порушував, скарг на нього не надходило, також те, що обвинувачений є працездатним, має професійно-технічну освіту, під динамічним спостереженням у лікаря-психіатра та лікаря нарколога не перебуває, перебуває на військовому обліку.

Також враховується те, що в суді обвинувачений повністю визнав свою вину, критично оцінював свою протиправну поведінку, засуджував свої дії, вибачився перед потерпілим, що у сукупності з іншими обставинами справи (відсутність тяжких наслідків) та разом з двома обставинами, які пом`якшують покарання (щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину), свідчить про намагання останнього стати на шлях виправлення.

При цьому, суд також враховує позицію прокурора, який в судовому засіданні просив звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком та думку потерпілого ОСОБА_6 , який в судовому засіданні зазначив, що не має до обвинуваченого жодних претензій та просить суд не призначати обвинуваченому реального відбуття покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи всі зазначені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку про можливість виправлення і перевиховання ОСОБА_3 без його ізоляції від суспільства, звільнивши його від відбуття покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на максимальний строк, достатній для того, щоб він довів своє виправлення, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

На думку суду, застосування в даному випадку до обвинуваченого ст.75, 76 КК України в умовах належного контролю за його поведінкою та виконанням покладених обов`язків, під загрозою реального відбування призначеного покарання у випадку порушення умов випробування, буде мати на обвинуваченого більший виховний вплив, ніж реальне відбування покарання, та буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні

Питання про долю речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Термін дії запобіжного заходу, обраного відносно ОСОБА_3 у вигляді домашнього арешту ухвалою слідчого судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 26.07.2021 припинив свою дію 23.09.2021. Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.100, 349, 368-371, 373-376, 532 КПК України суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 ( шість) місяців.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 21.10.2021року, визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом встановленого іспитового строку тривалістю 3 (три) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази: один водяний насос (гідрофор), синьо-зеленого кольору, торговельної марки «Pedrollo», який знаходиться на зберіганні у камері зберігання речових доказів ВП №1 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області згідно квитанції №1139 повернути власнику ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Старосамбірський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. При цьому, вирок відповідно до ч.2 ст.394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1