КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 ,
представника цивільного відповідача
адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, шляхом проведення відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом, Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області і робочим місцем представника потерпілого - адвоката ОСОБА_6 , кримінальне провадження № 0000823 стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за апеляційними скаргами представника цивільного відповідача ТОВ «Ніклін-Транс» - адвоката ОСОБА_7 та представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_6 на вирок Яготинського районного суду Київської області від 14 грудня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Яготинського районного суду Київської області від 14 грудня 2021 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
_________________________________________________________________
Справа №11-кп/824/1876/2022 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_10
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_1 .
На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_8 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Цим же вироком частково задоволено заявлений потерпілим цивільний позов та постановлено стягнути з ТОВ «Ніклін-Транс» на користь ОСОБА_9 на відшкодування моральної шкоди 80 000 грн., а в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Також цим вироком вирішено питання щодо речових доказів, процесуальних витрат та арешту майна.

Суд визнав доведеним, що30 липня 2021 року близько 03 год. 30 хв. ОСОБА_8 , керуючи тягачем «Volvo FH12», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «Schwarzmuller SPA3E», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись по 97 км + 200 м автодороги Київ-Харків в напрямку міста Київ на території Бориспільського району Київської області, в порушення вимог пунктів 2.3 б), д) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, згідно з якими - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, проявив злочинну самовпевненість, не був уважним під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, а також, порушуючи вимоги пункту 10.1 Правил дорожнього руху, відповідно до якого: перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, змінив напрямок руху та виїхав на праве узбіччя, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_11 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці події. Смерть настала від численних переломів кісток скелету з пошкодженнями внутрішніх органів та розвитком крововтрати.
Після цього, порушуючи вимоги пунктів 2.10 а), б), в), г), д), е) Правил дорожнього руху, відповідно до якого - у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: негайно зупинити транспортний засіб; залишатися на місці пригоди; увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил; не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди, ОСОБА_8 керуючи тягачем «Volvo FH12», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «Schwarzmuller SPA3E», реєстраційний номер НОМЕР_2 , продовжив рух в напрямку міста Київ, залишивши потерпілого на місці дорожньо-транспортної пригоди.
Порушення водієм ОСОБА_8 вимог пунктів 2.3 б), д); 2.10 а), б), в), г), д), е); 10.1 Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті потерпілого.

На вказаний вирок суду представник цивільного відповідача ТОВ «Ніклін-Транс» - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи вирок суду незаконним в частині цивільного позову, у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, а також незастосуванням судом закону, який підлягає застосуванню, просить його скасувати в частині стягнення з ТОВ «Ніклін-Транс» на користь ОСОБА_9 80 000 грн. моральної шкоди та відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що, відповідно до вимог ч. 2 ст. 1168 ЦК України, рідні брати не відносяться до кола осіб, яким відшкодовується моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, а будь-яких відомостей про те, що позивач проживав із загиблим однією сім`єю, цивільний позов і додані до нього документи, не містять.

При цьому, заявляючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди до ТОВ «Ніклін-Транс», позивач жодним чином не посилався на таку підставу його задоволення, як проживання з померлим однією сім`єю, а тієї обставини, що позивач є братом загиблого, недостатньо для відшкодування йому моральної шкоди.

Більш того, суд першої інстанції у вироку також не встановив такої обставини, як проживання позивача з померлим однією сім`єю, але при цьому водночас прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позову до ТОВ «Ніклін-Транс».
Окрім того, зазначає, що ТОВ «Ніклін-Транс», як особа, яка безпосередньо шкоду не завдавала, відповідає перед потерпілим в частині відшкодування завданої його (ТОВ «Ніклін-Транс») працівником шкоди, не як завдавач такої шкоди, а лише як особа, яка, згідно діючого цивільного законодавства, повинна на цьому етапі відшкодувати цю шкоду замість безпосереднього завдавача, але після такого відшкодування має право на повернення собі відшкодованих потерпілому коштів за рахунок безпосереднього завдавача шкоди.

Такий принцип відшкодування шкоди, коли одразу її відшкодовує роботодавець, у зв`язку з чим несе матеріальні збитки, а потім поновлює своє матеріальне становище за рахунок робітника шляхом реалізації свого права зворотної вимоги (регресу) до нього, як винної особи, на законодавчому рівні встановлений з метою захисту прав потерпілого.
Водночас такий принцип вказує на те, що не існує окремої шкоди, яка завдана роботодавцем, і окремої шкоди, яка завдана робітником, і вони не є окремими суб`єктами її завдання, а є шкода, яка завдана лише працівником, а роботодавець її відшкодовує, без наявності його вини, замість робітника, і вирішальним в даному випадку є оперативний, без зайвих зволікань захист прав та законних інтересів потерпілого.
Тому, в разі відшкодування шкоди потерпілому працівником, як безпосереднім її завдавачем, у роботодавця не виникає обов`язок такого відшкодування, оскільки право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди вже реалізоване, при цьому у роботодавця, відповідно, не виникає права зворотної вимоги (регресу) до працівника, як до винної особи.

Крім того, звертає увагу на встановлений судом першої інстанції факт відшкодування потерпілому зі сторони обвинуваченого матеріальних та моральних збитків, що підтверджується заявою потерпілого, з якою він звернувся до суду, і в котрій вказав, що йому зі сторони обвинуваченого (працівника ТОВ «Ніклін-Транс» ОСОБА_8 ) відшкодовано матеріальні та моральні збитки, він претензій до обвинуваченого не має, вважає можливим застосувати до нього вимоги ст.ст.75, 76 КК України та не позбавляти його права керувати транспортними засобами.
Більш того, враховуючи таку заяву потерпілого, суд першої інстанції і вважав за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.
Між тим, ТОВ «Ніклін-Транс» залишає на розсуд суду правильність застосування ст.ст. 75, 76 КК України, але факт відшкодування школи потерпілому є доведеним, незважаючи на правильність чи неправильність такого застосування.
Тому вважає, що висновок суду про необхідність стягнення з ТОВ «Ніклін-Транс» моральної шкоди на користь потерпілого є вочевидь суперечливим, оскільки суперечить висновку про відшкодування потерпілому зі сторони обвинуваченого матеріальних та моральних збитків.
Крім того, звертає увагу на те, що розмір зворотної вимоги роботодавців до працівників визначається законодавством про працю. При цьому працівник несе, як правило, обмежену матеріальну відповідальність, відповідно до ст. 132 КЗпП (в межах середнього місячного заробітку за кожен випадок завдання шкоди), і лише у випадках, передбачених ст. 134 КЗпП, розмір зворотної вимоги може досягати розміру повної матеріальної відповідальності, тобто у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.
Тобто, в даному конкретному випадку, не має жодних підстав для обмеженої відповідальності ОСОБА_8 відповідно до ст. 132 КЗпП, оскільки ним завдано шкоди шляхом вчинення кримінального правопорушення - тяжкого злочину.

Таким чином, суд першої інстанції вочевидь необґрунтовано стягнув з ТОВ «Ніклін-Транс» шкоду, завдану його працівником, оскільки ця шкода вже відшкодована самим обвинуваченим, при цьому будь-яких підстав вважати, що ТОВ «Ніклін-Транс» повинно додаткового відшкодовувати завдану ОСОБА_8 шкоду, не існує і судом вони не встановлені.
Окрім цього, зазначає, що в даному випадку також необхідно враховувати, що ОСОБА_8 в момент настання дорожньо-транспортної пригоди та завдання ним шкоди, не може вважатися таким, що виконував

свої трудові обов`язки, оскільки, відповідно до наказу ТОВ «Ніклін-Транс» від 04.01.2021 «Про заборону керування колісними транспортними засобами з 22-00 до 06-00 год.», з яким він був ознайомлений під особистий розпис, він не мав права виконувати свої трудові обов`язки водія (ДТП сталося 30.07.2021 близько 03 год. 30 хв.) і здійснював керування автомобілем на

власний розсуд, без дозволу його власника та всупереч згаданому наказу.

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_6 , вважаючи вирок суду незаконним в частині вирішення питання щодо заявленого потерпілим цивільного позову через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить його змінити в частині вирішення цивільного позову, збільшивши розмір відшкодування завданої моральної шкоди, що підлягає стягненню з ТОВ «Ніклін-Транс» на користь потерпілого ОСОБА_9 , до 487 000 грн.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд дійшов правильного висновку щодо законності та необхідності стягнення з ТОВ «Ніклін-транс» на користь позивача моральної шкоди, проте очевидно допустив істотне порушення при визначенні її розміру, оскільки, смертю брата, позивачу завдано глибоких душевних та моральних страждань, так як між собою, за життя загиблого, брати були дружньою родиною, мали теплі, тісні стосунки, сімейні відносини ґрунтувались на взаєморозумінні, гармонії та злагоді. Загиблий ОСОБА_11 підтримував хорошу моральну атмосферу в сім`ї, піклувався про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги.
Після загибелі свого брата позивач ОСОБА_9 переніс психоемоційний стрес. Наслідок цього - пригнічений стан, його нервове відношення до оточуючого світу, усі життєві події плинуть повз нього, він живе емоційно та морально спустошено, виконує автоматично свою роботу і обов`язки, та вже не віднайде для себе новий зміст життя, брата він не поверне, і його життя ніколи не буде таким, як колись.
При цьому, жахливим є те, що душевні страждання тривають протягом усього часу після рокового ДТП і приводитимуть позивача до скону. Наслідки ДТП призвели до нових факторів, які стали джерелом негативних емоцій і переживань, вплинули на реалізацію життєвих намірів. Позивач втратив спокій та сон, порушились його нормальні життєві зв`язки, відновлення яких потребує значного часу, зусиль та вкладень.
Тому, оцінюючи моральну шкоду, яка включила у себе всі вищеописані фактори, в тому числі страждання, які ОСОБА_9 довелося перенести у зв`язку із загибеллю у дорожньо-транспортній пригоді свого рідного брата та незворотності втрати, розмір заявленої до ТОВ «Ніклін-транс» моральної шкоди склав 487 000 грн., який відповідає засадам розумності і справедливості та не призведе до збагачення позивача, а тільки надасть сприятливі умови для відновлення його звичайного способу життя.
Крім того, зазначає, що відповідач ТОВ «Ніклін-транс» є юридичною особою, має свій статут, стартовий капітал, займається господарською діяльністю у сфері технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів; оптовою та роздрібною торгівлею деталями та приладдям для автотранспортних засобів; оптовою торгівлею твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами; роздрібною торгівлею пальним; іншою допоміжною діяльністю у сфері транспорту та наданням в оренду вантажних автомобілів, а також, як вбачається з наданих ТОВ «Ніклін-транс» копіях договорів, у своєму розпорядженні дане товариство має значну кількість автотранспорту, який використовується у його господарській діяльності, і у свою чергу приносить йому значний прибуток, що свідчить про те, що заявлена потерпілою стороною сума цивільного позову до ТОВ «Ніклін-транс» не поставить вказане товариство у тяжкий матеріальний стан.
При цьому, як вбачається з практики застосування Верховним Судом норм кримінального процесуального, цивільного процесуального та цивільного законодавства України щодо визначення розміру моральної шкоди при загибелі близького родича, кожного разу суд підходить до даного питання індивідуально з урахуванням різних чинників. Проте, визначені та оцінені моральні збитки коливаються у певному діапазоні.
Разом з тим, вироком суду, без наведення належних і достатніх мотивів та підстав ухвалення такого рішення, моральна шкода потерпілого ОСОБА_9 , відшкодування якої покладено на ТОВ «Ніклін-транс», оцінена у 80 000 грн., що на об`єктивне переконання потерпілої сторони є значно заниженою і несправедливою сумою, та яка не зможе покрити навіть маленької частки тих страждань, які довелося пережити потерпілому, а також є недостатньою для подальших затрат потерпілого, які необхідно понести для відновлення свого звичайного способу життя.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_6 та представника цивільного відповідача ТОВ "Ніклін-Транс" - адвоката ОСОБА_7 , кожен з яких, підтримуючи ті апеляційні скарги, що подані кожним з них відповідно, заперечував проти апеляційної скарги свого опонента, а також заперечення прокурора проти задоволення всіх апеляційних скарг, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, перевірці колегією суддів не підлягають, оскільки фактичні обставини кримінального провадження учасниками судового провадження в суді першої інстанції не оспорювалися і докази щодо них, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувались.

За встановлених судом фактичних обставин, дії ОСОБА_8 , які виразились у порушенні ним під час керування транспортним засобом правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_11 , правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України.

Покарання ОСОБА_8 призначено судом, відповідно до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості кримінального правопорушення, вчиненого ним з необережності, даних про його особу, обставин, що пом`якшують покарання, і відсутності обставин, що його обтяжують, позиції потерпілого про відсутність у нього до обвинуваченого претензій матеріального і морального характеру та щодо призначення обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України, внаслідок чого суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Також у вироку наведені ґрунтовні мотиви застосування ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки.

Отже, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених КК України та призначив його у відповідності з вимогами ст.ст. 50, 65-67 КК України, а далі застосував положення ст. 75 КК України, достатньо обґрунтувавши свої висновки в цій частині.

Водночас, хоча представник цивільного відповідача ТОВ "Ніклін-Транс" - адвокат ОСОБА_7 і вказав в апеляційній скарзі, що залишає на розсуд суду правильність застосування судом до обвинуваченого положень ст.ст. 75, 76 КК України, і будь-яких доводів щодо неправильного застосування судом вимог Закону України про кримінальну відповідальність в цій частині ним не приведено, але колегія суддів в даному випадку вважає за необхідне вказати, що апеляційний суд переглядає вирок суду, відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України, лише в межах апеляційної скарги, а цивільний відповідач або його представник мають право подати таку лише у частині, що стосується вирішення цивільного позову.

Тож, переглядаючи вирок стосовно ОСОБА_8 в частині цивільного позову, на неправильність вирішення якого судом першої інстанції вказують в апеляційних скаргах і представник потерпілого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_6 , і представник цивільного відповідача ТОВ "Ніклін-Транс" - адвокат ОСОБА_7 , колегія суддів приходить до наступних висновків.
Так, ч. 1 ст. 128 КПК України визначено, що особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. При цьому, відповідно до ч. 5 вказаної норми процесуального закону, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Також, у відповідності до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Частиною третьою зазначеної норми передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
За загальним правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода (в тому числі моральна), завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України, набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 05 грудня 2018 року (справа № 426/16825/16-ц) на підставі аналізу норм статей 1187 та 1172 ЦК України дійшла висновку про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_8 на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди перебував в трудових відносинах з цивільним відповідачем ТОВ "Ніклін-Транс" (працював водієм) та керував технічно справним автомобілем - тягачем «Volvo FH12», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «Schwarzmuller SPA3E», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ГАЗ-3110, що належить вказаному підприємству. В результаті порушення ОСОБА_8 Правил дорожнього руху, тягач «Volvo FH12» з напівпричепом «Schwarzmuller SPA3E» виїхав на праве узбіччя, де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці події.
Правомірність використання ОСОБА_8 транспортного засобу підтверджується долученою до цивільного позову накладною за кількістю №88640977 від 29.07.2021 року, згідно з якою - ОСОБА_8 мав здійснити доставку вантажу від ДПІІ "Сантрейд" з м. Дніпро до ТОВ "Сільпо-Фуд" за адресою: Київська область, Броварський район, с. Квітневе, вул. Гоголівська, 1-а.

При цьому, що стосується посилань представника цивільного відповідача ТОВ "Ніклін-Транс" - адвоката ОСОБА_7 , що ОСОБА_8 в момент настання дорожньо-транспортної пригоди та завдання ним шкоди, не може вважатися таким, що виконував свої трудові обов`язки, оскільки, відповідно до наказу ТОВ «Ніклін-Транс» від 04.01.2021 «Про заборону керування колісними транспортними засобами з 22-00 до 06-00 год.», з яким він був ознайомлений під особистий розпис, він не мав права виконувати свої трудові обов`язки водія (ДТП сталося 30.07.2021 близько 03 год. 30 хв.) і здійснював керування автомобілем на власний розсуд, без дозволу його власника та всупереч згаданому наказу, то вони не заслуговують увагу з огляду на те, що ОСОБА_8 , перебуваючи на час даної дорожньо-транспортної пригоди в трудових відносинах з ТОВ "Ніклін-Транс", виконував, згідно його посадових обов`язків поставлене перед ним завдання у строки та межах, визначених саме ТОВ "Ніклін-Транс" з врахуванням внутрішніх наказів, які не повинні суперечити поставленим перед працівником завданням, а доказів про протилежне представником цивільного відповідача не надано.
Таким чином, в результаті неправомірних дій ОСОБА_8 було завдано шкоди діями, які пов`язані з виконанням ним своїх трудових (службових) обов`язків у ТОВ "Ніклін-Транс", яке є власником джерела підвищеної небезпеки, а тому висновок місцевого суду про те, що саме ТОВ "Ніклін-Транс" повинен відшкодувати завдану моральну шкоду, є обґрунтованим.
Як регламентовано у ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, і якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи, положення цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи. Потерпілим визнається одна особа з числа близьких родичів чи членів сім`ї, яка подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого, а за відповідним клопотанням - потерпілими може бути визнано кілька осіб.

Згідно визначення, наведеного у п. 1 ст. 3 КПК України, близькі родичі та члени сім`ї - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Тож системний аналіз вищевказаних положень кримінального процесуального закону, у поєднанні з приписами п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, дає підстави для висновку про те, що моральна шкода відшкодовується, у разі доведення її завдання, тій особі, котра, у кримінальному провадженні, в якому внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи, визнана потерпілим з числа близьких родичів чи членів сім`ї такої особи, а до таких осіб належить і рідний брат.
А відтак, посилання представника цивільного відповідача ТОВ "Ніклін-Транс" - адвоката ОСОБА_7 , що рідні брати не відносяться до кола осіб, яким відшкодовується моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, не ґрунтуються на вимогах закону, а застосування положень ч. 2 ст. 1168 ЦК України, як підстав для відмови у задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю його рідного брата ОСОБА_11 , через відсутність даних, що позивач проживав із загиблим однією сім`єю, у даному випадку є недоречним, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.
Також, як зазначалось вище, згідно положень ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України, набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
Тож, та обставина, що потерпілий ОСОБА_9 звернувся до суду із заявою, в якій повідомив про відшкодування йому обвинуваченим ОСОБА_8 матеріальних та моральних збитків, у зв`язку з чим він не має претензій до обвинуваченого, але поряд з цим і не заявляв цивільного позову до ОСОБА_8 , а підтримав у суді першої інстанції свої позовні вимоги про стягнення з ТОВ "Ніклін-Транс" завданої йому в результаті дій водія цього підприємства ОСОБА_8 моральної шкоди, жодним чином не вказує на суперечливість висновку суду про необхідність стягнення з ТОВ «Ніклін-Транс» моральної шкоди на користь потерпілого та не створює перешкод Товариству у реалізації свого права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
Таким чином, на переконання колегії суддів, висновок місцевого суду про те, що саме ТОВ "Ніклін-Транс" повинен відшкодувати завдану потерпілому ОСОБА_9 моральну шкоду, є обґрунтованим, оскільки неправомірними діями ОСОБА_8 , під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків у ТОВ "Ніклін-Транс", яке є власником джерела підвищеної небезпеки, було завдано таку шкоду.
Вирішуючи питання цивільного позову заявленого потерпілим до ТОВ «Ніклін-Транс» про відшкодування моральної шкоди в сумі 487 000 грн., суд першої інстанції частково задовольнив цивільний позов та стягнув з ТОВ «Ніклін-Транс» на користь ОСОБА_9 на відшкодування моральної шкоди - 80000 грн., з чим погоджується колегія суддів, оскільки вважає, що саме такий розмір моральної шкоди співмірний із заподіяною шкодою потерпілому ОСОБА_9 , який в результаті вчинення злочину зазнав непоправних моральних страждань, які вплинули на його психологічний та загальноемоційний стан, і відповідає характеру та обсягу тих душевних страждань і переживань потерпілого, які він поніс в результаті дій обвинуваченого ОСОБА_8 , у зв`язку із втратою 30.07.2021 року його рідного брата ОСОБА_11 , порушенням життєвих сімейних зв`язків, які поновити неможливо, та тяжкістю вимушених змін у житті потерпілого.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів, визнаючи обґрунтованою суму моральної шкоди, що присуджена судом першої інстанції до стягнення з ТОВ «Ніклін-Транс» на користь потерпілого ОСОБА_9 , вважає протилежні тому твердження представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_6 безпідставними, адже всі ті обставини, на які він посилається, як то порушення життєвих зв`язків і неможливість їх поновлення та тяжкість вимушених змін у житті потерпілого, були враховані судом першої інстанції, який суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 80000 грн., визначив, як з урахуванням цих обставин, так і вимог розумності та справедливості.

А тому, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог в частині, що стосується стягнення з ТОВ «Ніклін-Транс» на користь потерпілого ОСОБА_9 моральної шкоди в сумі 80000 грн., як представника цивільного відповідача ТОВ «Ніклін-Транс» - адвоката ОСОБА_7 , так і представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_6 .

Таким чином, за результатами перегляду рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг представника цивільного відповідача ТОВ «Ніклін-Транс» - адвоката ОСОБА_7 , так і представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_6 , колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 в оскаржуваній ними частині є законним та обґрунтованим і апеляційних підстав для його скасування чи зміни, про що ставиться питання в їх апеляційних скаргах відповідно, не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги представника цивільного відповідача ТОВ «Ніклін-Транс» - адвоката ОСОБА_7 та представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Яготинського районного суду Київської області від 14 грудня 2021 року стосовно ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

_____________________ _____________________ ___________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3