ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/1445/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/104/22 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.125 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2022 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючої - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши матеріали кримінального провадження внесеного в ЄРДР за №0000049 від 06.02.2017 року за апеляційними скаргами прокурора Бучацької окружної прокуратури та потерпілого ОСОБА_9 на вирок Чортківського районного суду від 13 січня 2022 року, -

В с т а н о в и л а :
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Золотий Потік, Бучацького району та жителя АДРЕСА_1 , працюючого приватним підприємцем, раніше не судимого,
визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та виправдано у зв`язку не доведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про відшкодування 8997, 68 коп. матеріальної шкоди та 150000 грн. моральної шкоди, залишено без розгляду.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався у тому, що 4 лютого 2017 року біля 19 години 25 хвилин у ОСОБА_8 , який перебував у коридорі підвального приміщення будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , на ґрунті неприязних відносин до ОСОБА_9 виник злочинний намір на спричинення йому тілесних ушкоджень.

Реалізовуючи свій злочинний намір, 4 лютого 2017 року біля 19 години 30 хвилин ОСОБА_8 , який перебував у коридорі підвального приміщення будинку за адресою АДРЕСА_2 , відчуваючи неприязнь до ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, що полягає у незаконному посяганні на здоров`я, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 та бажаючи їх настання, діючи імпульсивно з метою нанесення тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_9 та умисно наніс один удар кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_9 після чого відштовхнув його обома руками від себе таким чином, що ОСОБА_9 впав спиною на землю. Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_8 сів на живіт ОСОБА_9 та наніс декілька ударів кулаками обох рук йому в обличчя, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин обличчя з осадженням шкіри.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч.1 ст. 125 КК України, як заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_9 .

В апеляційних скаргах:

- потерпілий просить вищевказаний вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та задовольнити цивільний позов ОСОБА_9 у повному обсязі, а також дослідити протокол проведення слідчого експерименту від 22.01.2019 року.
Вказані вимоги мотивує тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, судом допущено неповноту судового розгляду.
Зазначає, що вина обвинуваченого підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, але судом взято до уваги тільки доводи сторони захисту щодо обставин події та їхні показання.
Вказує, що судом проігноровано його клопотання про допит свідка ОСОБА_10 , що був очевидцем події та свідка ОСОБА_11 , що безпосередньо з ним спілкувався.
Вважає, що судовий розгляд проведено однобічно, не враховано його показань та необґрунтовано зроблено посилання на вирок Бучацького районнного суду від 19.12.2017 року щодо засудження потерпілого ОСОБА_9 , що немає жодного відношення до вказаної справи.
- прокурор просить вказаний вирок суду скасувати і ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. На підставі ч.5 ст.74, п.2 ч.1 ст.49 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, у звязку із закінченням строків давності.
Також просить допитати потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 і дослідити протокол проведення слідчого есперименту від 22.03.2017 року, висновок експерта №110 від 23.03.2017 року, протокол проведення слідчого есперименту від 12.03.2017 року.
Свої доводи мотивує тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а судом допущено істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.
Вважає, що судом не взято до уваги наявність довготривалого конфлікту між обвинуваченим та потерпілим та їхні неприязні відносини, про що вони зазначили у судовому засіданні, а також підтверджується вироком Бучацького районного суду від 19.12.2017 року.
Зазначає, що згідно протоколу слідчого експерименту від 22.01.2019 року під час вказаної слідчої дії всупереч вказівці суду був відсутній свідок ОСОБА_10 , а також не складено схеми цієї дії.
Зазначає, що судом необґрунтовано зроблено посилання на вирок суду щодо ОСОБА_9 і не взято до уваги його показань та показів свідка ОСОБА_12 , що був допитаний без участі потерпілого і його представника, як і здійснено дослідження письмових доказів за їх відсутності.
Вказує, що вина обвинуваченого підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, зокрема висновком судово-медичної експертизи від 23.03.2017 року та поясненнями експерта ОСОБА_14 , протоколом проведення слідчого есперименту від 12.03.2017 року.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав подані апеляційні скарги та просить вирок суду скасувати, міркування обвинуваченого та його захисника, які вважають вирок суду законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступного висновку.
Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.
ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду даного кримінального провадження, в судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причини своєї неявки та наявність на те поважних причин, жодних клопотань до суду про відкладення розгляду справи не подавав. Підстави для обов`язкової участі ОСОБА_9 у розгляді справи, відповідно до вимог ч.4 ст.401 КПК України, відсутні.
Таким чином, неявка ОСОБА_9 за вказаних обставин в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно ст. 94 КПК України, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Пунктом 3 ч. 1 ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України встановлено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити, чи винна особа у вчиненні кримінального правопорушення, в якому обвинувачується, та в разі недоведеності її винуватості - ухвалити виправдувальний вирок.
Згідно з п.1 частини 3 статті 374 КПК України мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення та захисту, в тому числі і поданих у судовому засіданні.

Згідно з вимогами частини 1 статті 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Вказані вимоги судом першої інстанції при розгляді даного кримінального провадження були повністю дотримані.
У своєму рішенні по справі «Пантелеєнко проти України», заява №11901/02, п.49, Європейський суд з прав людини підкреслює, що вираз «відповідно до закону» значною мірою покладає на національне законодавство і державу обов`язок дотримання матеріальних і процесуальних норм.
Однією із засад судочинства є, зокрема змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (п.4 ст.129 Конституції України).
Приписи ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України, ст. 2 КК України регламентують, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Суд може постановити обвинувальний вирок лише в тому випадку, коли винуватість обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності й виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Згідно ст.91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до змісту ст. 92 КПК України обов`язок доказування покладений на прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках,- на потерпілого.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 суду пояснив, що подія сталася десь в лютому 2017 року, ввечері, точної дати він не пам`ятає, в коридорі підвалу. Він вийшов з свого підвалу та виключив світло на коридорі. В цей час подружжя ОСОБА_15 також вийшло зі свого підвалу. Між ними виникла словесна перепалка. ОСОБА_8 вдарив його правим кулаком в ліве око, від чого він впав на спину. Після цього ОСОБА_8 продовжував його бити руками по тілі. Він захищався від ударів ОСОБА_8 , тілесних ушкоджень йому не спричиняв. Конфлікт тривав десь хвилин 3 - 5. Він почув, як з вулиці кричав ОСОБА_10 , щоб вони розійшлись, бо він викличе поліцію, це тривало декілька секунд. Місце, де відбувся конфлікт - не освітлюється, однак ОСОБА_10 міг бачити їх. ОСОБА_10 він не бачив, так як від входу до підвалу вони були десь на відстані 1, 5 - 2 метри. Коли він вийшов з підвалу, то на вулиці біля будинку його чекала дружина і вони разом пішли вище будинку десь на сто метрів, в сторону саду. Коли приїхали працівники поліції, він не чув, тому можливо і не відкрив двері. Звернувся за медичною допомогою в Бучацьку лікарню на другий день десь близько 14 години, йому зробили укол, але не госпіталізували. Ввечері приїхали працівники поліції і опитували його. Після того він звернувся в Тернопільську лікарню, так як має право вибору медичного закладу, а також у нього там є знайомий лікар, в якого він колись лікувався.
В обґрунтування доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 КК України прокурором було надано ряд доказів, які були предметом дослідження та вірну оцінку яким було дано місцевим судом у вироку.
Так, відповідно до картки первинного обліку інформації, яка надійшла по телефону у Бучацьке відділення поліції, запис № 287 від 05.02.2017 о 14 год. 15 хв., від чергового лікаря Бучацької ЦКРЛ надійшло повідомлення про те, що для надання медичної допомоги із діагнозом: множинні садна верхньої та нижньої повіки лівого ока, синець лівої верхньої повіки звернувся ОСОБА_9 .. ОСОБА_9 повідомив, що вказані травми йому спричинив в ході конфлікту 04.02.2017 близько 19 год. 30 хв. в підвальному приміщенні житлового будинку, в якому він проживає, сусід ОСОБА_8 .. ОСОБА_9 не був госпіталізований.
Згідно протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 06.02.2017 о 17 год. 00 хв., ОСОБА_9 просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , які 04 лютого 2017 року біля 19 год. 30 хв., перебуваючи в підвальному приміщенні будинку, спричинили йому тілесні ушкодження.
Відповідно до змісту протоколу проведення слідчого експерименту від 22 березня 2017 року, ОСОБА_9 у приміщенні Бучацького ВП, за допомогою статиста відтворив механізм нанесення йому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень.
Також предметом дослідження та оцінки судом першої інстанції був наданий стороною обвинувачення висновок експерта № 110 від 23 березня 2017 року, за даними медичної карти № 739/237 стаціонарного хворого КЗ ТОР Тернопільська університетська лікарня, який був госпіталізований у вказану лікарню 06.02.2017 о 10 год. 30 хв., у ОСОБА_9 встановлене тілесне ушкодження у вигляді забою м`яких тканин обличчя з осадненням шкіри. Дане ушкодження, враховуючи його вид, утворилося від дії тупого предмету незадовго до вступу ОСОБА_9 в лікарню. За ступенем тяжкості вищевказане тілесне ушкодження відноситься до легких. Виставлений лікуючим лікарем діагноз закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку не підтверджений об`єктивними клінічними даними, через що цей діагноз не може бути підданий експертній оцінці з приводу встановлення виду та ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.
За результатами дослідження та аналізу вказаних доказів, місцевий суд дійшов до висновку, що такі не є достатніми для доведення поза розумним сумнівом що саме ОСОБА_8 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_9 ..
Так, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 своєї вини не визнав та пояснив, що 04 лютого 2017 року він разом з дружиною виходили з власного підвалу та коли вийшли на загальний коридор, ОСОБА_9 виключив там світло. Він попросив його світло ввімкнути. ОСОБА_9 секунду - дві світло не включав, а потім включив, при цьому говорячи, що хто ти такий, щоб тобі включати світло та почав згадувати про земельну ділянку. Коли ОСОБА_9 ближче підійшов до них, то він відчув різкий запах алкоголю від нього. В руках ОСОБА_9 була пляшка, ємністю 0,7 літра з якоюсь коричневою рідиною. ОСОБА_9 схопив його правою рукою за одяг на шиї, але він вивернувся від нього. Тоді ОСОБА_9 схопив його за куртку, яку розірвав та наніс лівою рукою удар в груди і в ліве око. Після цього навалився всією вагою і притиснув до стіни, вдаривши два рази рукою по потилиці та спині, запхав пальці в очі і почав видавлювати їх. При цьому він ліктем вдарив дружину. Він його відштовхнув, і ОСОБА_9 пішов по пляшку, а вони з дружиною забігли в свій підвал. З підвалу вони чули, як ОСОБА_9 копав ногою по дверях та кричав, щоб вони виходили і він їм покаже. Коли все стихло, вони з дружиною вийшли з підвалу, пішли в квартиру і викликали поліцію. Працівники поліції ОСОБА_16 та ОСОБА_12 приїхали десь через пів години після виклику. Були вони в них десь годину - півтори, відбирали пояснення, фотографували побої, пошкоджений одяг. Також він з працівниками поліції ходив до квартири ОСОБА_9 , але їм ніхто не відчинив двері. Шукали вони ОСОБА_9 в підвалі та біля будинку, але його ніде не було. Коли поїхали працівники поліції, то вони з дружиною поїхали в лікарню, де їх оглянули. На другий день, в понеділок вони поїхали в на судмедекспертизу. Після цієї події він довго лікував око, на даний час періодично відчуває болі в шиї, оці. Тілесних ушкоджень ОСОБА_9 він не спричиняв, йому не відомо звідки вони в нього появилися, тому що 04 лютого 2017 року таких ушкоджень у нього не було. Тривав конфлікт десь декілька хвилин, з боку ОСОБА_9 була одностороння агресія, яка можливо, була викликана алкоголем, можливо - попереднім конфліктом між ними за земельну ділянку. Фактично, він оборонявся, а не наносив ОСОБА_9 тілесні ушкодження. Десь через день чи два він подзвонив в поліцію і йому сказали, що особу ОСОБА_9 встановили та допитали. Свідком цієї події була його дружина, ОСОБА_13 .. Зазначив, що він не бачив ОСОБА_10 і той з вулиці також не міг бачити їх, тому що до підвалу є двоє дверей, перші - завжди відчинені, а другі - самі по собі закриваються. Крім того, до підвалу ведуть десь п`ятнадцять сходинок, по яких треба зійти, а тоді повернути направо.
Такі покази обвинуваченого узгоджуються з показами свідка ОСОБА_13 та іншими наданими суду доказами, достатній аналіз яким суд дав у вироку.
Так, з приводу розвитку подій та нанесення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень ОСОБА_8 покази останнього підтверджуються даними вироку Бучацького районного суду Тернопільської області від 19 грудня 2017 року, який набрав законної сили, відповідно до якого ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 125 КК України.
Свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_12 суду підтвердили, що вони 04.02.2017 року прибули на місце події за викликом ОСОБА_8 на лінію 102 з приводу спричинення йому тілесних ушкоджень. ОСОБА_9 на місці події не було, а також не було нікого із свідків. ОСОБА_9 вони намагалися знайти, однак його не було ні вдома, ні на прилеглій території, також вони оглядали підвал де відбувалася подія.
Також, предметом дослідження та оцінки місцевим судом були відомості, зафіксовані у протоколі проведення слідчого експерименту від 22 січня 2019 року з додатками до нього (т.2 а.п.73-86) відповідно до якого вказана слідча дія була проведена за клопотанням сторони захисту, за участю обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_9 , його представника ОСОБА_17 , свідка ОСОБА_13 .. Вказаним слідчим експериментом встановлено, що при включенні в підвалі двох лампочок з вулиці нічого не видно, якщо ж включити три лампочки то видно силуети людей.
Судом встановлено, що на момент інкримінованої ОСОБА_8 події у підвалі світла взагалі не було, що підтвердив як обвинувачений ОСОБА_8 , так і потерпілий ОСОБА_9 ..
Таким чином, місцевий суд дав вірну критичну оцінку доводам потерпілого ОСОБА_9 , про те, що очевидцем події і свідком нанесення ОСОБА_8 йому тілесних ушкоджень міг бути свідок ОСОБА_10 , який за версією потерпілого спостерігав за подією у підвалі з вулиці.
В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що такі висновки суду першої інстанції є хибними, оскільки проведення слідчого експерименту органом досудового розслідування, яке було проведено в порядку ч.3 ст.333 КПК України на підставі ухвали суду від 26 грудня 2018 року, відповідно до якої доручено провести слідчий експеримент за умов, максимально наближених до події, в тому самому місці, при тому ж освітленні, з участю у тому числі свідка ОСОБА_10 .. Однак, вказана ухвала не була виконана в повному обсязі та дана слідча дія була проведена без участі свідка ОСОБА_10 , що унеможливило перевірку показів останнього.
Такі доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає неспроможними, оскільки відповідно до вимог ст.92, 93 КПК України обов`язок доказування та збирання доказів покладається на сторін, а суд, відповідно до вимог ст.94 КПК, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до ч.6 ст.22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Ухвалою Чортківського районного суду від 26 грудня 2018 року було доручено слідчому СВ Бучацького відділення поліції Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській області провести слідчий експеримент у даному кримінальному провадженні, у тому числі з участю свідка ОСОБА_10 ..
Частиною 2 ст.22 КПК встановлено, що сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
В даному випадку стороною обвинувачення не доведено твердження потерпілого ОСОБА_9 про присутність очевидця події та реальну його можливість бачити розвиток подій, за умов відтворених під час проведення слідчого експерименту.
Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 23 КПК України сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.
Натомість, сторона обвинувачення не забезпечила явку в судове засідання свідка ОСОБА_10 та допитати його в зв`язку із цим в судовому засіданні виявилося неможливим. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що суд сприяв стороні обвинувачення у забезпеченні явки даного свідка до суду, у зв`язку із чим 10 листопада 2021 року було винесено ухвалу про привід даного свідка, яка виконана не була.
Тому, доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_9 про те, що судом безпідставно не було допитано свідка ОСОБА_10 не знайшли свого підтвердження.
Крім того, в апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що судом не було взято до уваги наявність тривалого конфлікту між потерпілим та обвинуваченим.
Такі доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки існування між сторонами тривалого конфлікту не може бути беззаперечним свідченням нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень ОСОБА_9 ..
Крім того, суперечливими є докази з приводу часу отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_9 ..
Органом досудового розслідування ОСОБА_8 інкримінується нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , що мало місце 04.02.2017 року о 19:25 год..
Як встановлено судом, після конфлікту між обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , останній з місця події зник та з приводу нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_8 у цей день ні у поліцію, ні до медичного закладу не звертався. Натомість, працівників поліції викликав ОСОБА_8 з приводу нанесення саме йому тілесних ушкоджень та звернувся за медичною допомогою.
З пояснень судового експерта ОСОБА_14 , даних ним в судовому засіданні, вбачається, що тілесні ушкодження у ОСОБА_9 утворились незадовго до вступу в лікарню. За даними медичної карти не можливо було встановити часовий проміжок спричинення вказаних тілесних ушкоджень, оскільки, ці тілесні ушкодження під час первинного медичного огляду лікарем не були детально описані. Не виключається, що ОСОБА_9 міг отримати вказані тілесні ушкодження в межах тижня до госпіталізації.
Крім того, з матеріалів справи, а саме з копії виписки із медичної карти стаціонарного хворого №739 від 14.02.2017 року вбачається, що ОСОБА_9 був госпіталізований на стаціонарне лікування до Тернопільської університетської лікарні, що знаходиться у м.Тернополі о 10 год. 30 хв. 06 лютого 2017 року.
Разом з тим, у цей же час ОСОБА_9 знаходився у іншому місці - у с.Трибухівці Бучацького району Тернопільської області та надавав інспектору Бучацького ВП ТВП ГУНП в Тернопільській області свої покази у період часу з 09:40 год. до 10:25 год. 06.02.2017 року, що вбачається з наявної у матеріалах справи копії протоколу допиту потерпілого ОСОБА_9 від 06.02.2017 року.
У силу вимог частини 3 статті 62 Конституції України, положень статті 17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Даючи оцінку вищевказаному, місцевий суд дійшов до переконання, що сукупність наданих стороною обвинувачення доказів не може бути достатньою для доведення винуватості ОСОБА_8 у спричиненні ним тілесних ушкоджень ОСОБА_9 за інкримінованих обвинуваченому обставин, і з таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів.
Інших доказів, окрім тих, які були покладені судом в основу виправдувального вироку, та які б залишилися поза увагою суду першої інстанції, стороною обвинувачення надано не було.

Зі змісту ч.2 ст.8 та ч.5 ст.9 КПК України випливає, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Рішення Європейського суду з прав людини у справі Бочаров проти України (п.45) передбачено, що суд, оцінюючи докази, керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Таке доведення може походити зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

З урахуванням викладеного, оцінивши кожен поданий сторонами доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, місцевий суд прийшов до вірного висновку, що стороною обвинувачення не доведено вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, сформульоване в обвинувальному акті прокурора за ч.1 ст.125 КК України та виправдано на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України.

При цьому, матеріалами кримінального провадження підтверджується, що в ході судового розгляду, дотримуючись вимог ст. ст. 22, 23 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, суд створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав і свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності переконливості перед судом, безпосередньо дослідив і оцінив всі докази у справі, в тому числі й ті, на підставі яких ОСОБА_8 було пред`явлено обвинувачення, та в повній мірі з`ясував обставини, що мають істотне значення для прийняття правильного рішення.

В ході апеляційного розгляду даного кримінального провадження не встановлено підстав, передбачених ст.409 КПК України та не знайшли свого підтвердження доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не було дано належної оцінки усім наявним в матеріалах справи доказам, оскільки з аналізу вироку та матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції, у відповідності до вимог ст.94 КПК України, безпосередньо були досліджені усі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, яким суд дав вірну юридичну оцінку, що у вироку достатньо мотивував.

Також не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги прокурора про порушення під час судового розгляду прав потерпілого на участь його під час дослідження доказів, а саме: 27 жовтня 2020 року під час допиту свідка ОСОБА_12 та 14 грудня 2020 року під час дослідження письмових доказів, що на думку апелянта є істотним порушенням та безумовною підставою для скасування вироку суду.
Так, відповідно до ч.2 ст.412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілий ОСОБА_9 та його представник ОСОБА_18 були належним чином повідомлені про розгляд справи на 27 жовтня 2020 року у якому було допитано свідка ОСОБА_12 , а судове засідання 14 грудня 2020 року, про що вказує прокурор, судом взагалі не призначалося та не здійснювалося. Надалі, 22.12.2021 року ОСОБА_9 подав до суду заяву про розгляд справи без його участі.
Отже, в даному випадку, при перевірці вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено такої невідповідності висновків суду першої інстанції, які б могли вплинути на правильність постановленого вироку та таких порушень вимог КПК України, які б стали підставою для скасування по суті правильного судового рішення.

Враховуючи викладені вище обставини, в їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим, у зв`язку з чим його слід залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора та потерпілого ОСОБА_9 без задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

Ухвалила:

Апеляційні скарги прокурора Бучацької окружної прокуратури та потерпілого ОСОБА_9 на вирок Чортківського районного суду від 13 січня 2022 року залишити без задоволення, а вирок Чортківського районного суду від 13 січня 2022 року щодо ОСОБА_8 за ч.1 ст.125 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Головуючий

Судді