ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1722/22 Справа № 195/438/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_5 на ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2022 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000548, щодо:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, громадянки України, без освіти, офіційно не працевлаштованої, неодруженої, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2022 року від 29 квітня 2022 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_5 до 27 червня 2022 року.
В обґрунтування прийнятого рішення, суд врахував, що продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_5 може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, а застосування обвинуваченій більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить її належної процесуальної поведінки.

В апеляції:
- обвинувачена ОСОБА_5 просить змінити запобіжний захід на більш м`який, ніж тримання під вартою.
В обґрунтування вказує на відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та звертає увагу, що в неї є постійне місце проживання та родина. Окрім цього посилається на наявність в неї хвороб, які впливають на її життя. Також обвинувачена вказує, що вона перебуває під вартою з 2020 року.

Сторони в судове засідання не з`явилися, заяв про участь у розгляді справи не надходили, тому враховуючи вимоги ч.4 ст.422-1 КПК України (в редакції Закону України № 1027-IX від 02.12.2020 р.) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді судом першої інстанції клопотання прокурора дотримані.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_5 , суд першої інстанції в достатній мірі дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченої під вартою.
Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченої ОСОБА_5 під вартою, а також існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення.
З таким висновком погоджується апеляційний суд, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинувачену, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.
Колегія суддів також зважає, що ОСОБА_5 обвинувачується в тому числі у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, покарання за вчинення якого, у разі доведеності вини обвинуваченої, передбачено на строк до десяти років позбавлення волі, з конфіскацією майна, обвинувачена не має постійного джерела доходу, отже не має засобів для існування, вчинила тяжкий злочин у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, а тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо продовження існування визначених судом першої інстанції ризиків.
Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченої ОСОБА_5 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінуються останній, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує обвинувачена в апеляційній скарзі, не забезпечать належної її процесуальної поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Посилання обвинуваченої ОСОБА_5 на наявність постійного місця проживання та родини, в даному випадку не можуть бути достатнім важелем для зменшення встановлених ст. 177 КПК України ризиків, крім того, ці обставини існували і на момент вчинення кримінального правопорушення, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці обвинуваченої.
Колегія суддів також не може прийняти до уваги посилання обвинуваченої на наявність в неї проблем зі здоров`ям, оскільки вважає їх такими, які достатньо не впливають на необхідність застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, оскільки належних доказів які б свідчили про неможливість обвинуваченої у зв`язку з її станом здоров`я знаходитися в установі в умовах тримання під вартою не надано і апеляційним судом не встановлено.
Зауваження щодо неефективності судового розгляду справи з посиланням на те, що обвинувачена тривалий час перебуває під вартою, не є обґрунтованим, оскільки судове слідство триває, судові засідання відбуваються регулярно, а тому, підстав для зміни запобіжного заходу з цих мотивів колегія суддів не вбачає.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_5 слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2022 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000548, щодо ОСОБА_5 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4