ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/45/22 Справа № 209/3164/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 січня 2021 року у кримінальному провадженні №0000972 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:

Вироком Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 січня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки, та покладенням на засудженого обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 5000 (п`ять тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання щодо стягнення судових витрат та долю речових доказів.
ОСОБА_7 визнано винуватим за те, що він, 25.09.2020 року приблизно о 19.50 годині, перебуваючи на тротуарній доріжці, розташованій між будинками № № 66, АДРЕСА_1 , побачив раніше знайому йому ОСОБА_8 , яка несла із собою належну їй жіночу сумку, після чого у останнього виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , перебуваючи у вказаний час в зазначеному місці, діючи з корисливих мотивів, підбіг до ОСОБА_8 ззаду та з метою подолання можливого подальшого опору останньої його протиправним діям, спрямованим на відкрите викрадення чужого майна, застосував до ОСОБА_8 насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, а саме наніс ОСОБА_8 близько 10-ти ударів в обличчя та по верхнім та нижнім кінцівкам тіла, чим спричинив останній легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки у вигляді синців на верхніх та нижніх кінцівках.
Після застосування до потерпілої ОСОБА_8 насильства, ОСОБА_7 схопився рукою за жіночу сумку потерпілої ОСОБА_8 та шляхом ривку намагався відкрито викрасти належну ОСОБА_8 жіночу сумку, в якій знаходились мобільний телефон «Samsung Galaxy А7» вартістю 2524 гривні, гаманець червоного кольору із шкірозамінювача (майнової цінності не становить) із грошима на загальну суму 2000 гривень, ключі від квартири (майнової цінності не становлять).
Однак, злочин ОСОБА_7 не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, а саме тому, що потерпіла ОСОБА_8 , міцно тримаючи при собі свою жіночу сумку, не даючи тим самим ОСОБА_7 відкрито викрасти її, гучно покликала на допомогу людей, які проходили тротуаром поруч та, почувши ОСОБА_8 , звернули увагу на останню та ОСОБА_7 , в результаті чого ОСОБА_7 , не реалізувавши в повному обсязі свій злочинний умисел, місце вчинення злочину швидко залишив.
Таким чином, ОСОБА_7 з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, потерпіла ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати вирок Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 січня 2021 року в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок в цій частині, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років.
Просить змінити вказаний вирок в частині вирішення цивільного позову, задовольнити цивільний позов в повному обсязі та стягнути на користь потерпілої 150 000 тисяч гривень моральної шкоди.
Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_7 вже вчиняв кримінальні правопорушення з аналогічних обставин та притягався до кримінальної відповідальності, а тому потерпіла вважає, що його виправлення неможливе без ізоляції від суспільства.
Апелянт зазначає, що судом першої інстанції було недостатньо враховано ступінь суспільної небезпеки, обставини скоєння кримінального правопорушення, а також не було належним чином вмотивовано, які саме обставини справи та дані про особу обвинуваченого надали можливість суду першої інстанції зробити висновок про можливість призначення обвинуваченому мінімального покарання.
Апелянт також зазначає, що сума, яку суд першої інстанції стягнув на її користь на відшкодування моральної шкоди, є необгрунтованою, мізерною, і недостатньою для медикаментозного лікування, визначеного лікарем.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості і гуманізму.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону в повній мірі.

Відповідно до висновку Верховного Суду, який викладено у постанові від 02 березня 2021 року у справі №721/115/19, для досягнення пропорційності між злочином та покаранням, основним чинником, який має братися до уваги під час визначення виду та міри покарання за злочин, є ступінь його тяжкості та небезпечності. При призначенні покарання судам слід прагнути до справедливості та пропорційності, а будь-які винятки з цієї мети мають бути належним чином обґрунтовані.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та перевірено у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, при призначенні покарання суд першої інстанції врахував всі обставини кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого - щиросерде каяття і повне визнання обвинуваченим своєї вини, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Крім того, судом першої інстанції було також враховано особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який вину визнав, в здійсненому розкаявся, раніше не судимий, працює, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.
Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги потерпілої, оскільки судом першої інстанції було враховано суспільну небезпеку скоєного злочину, особу обвинуваченого, обставини справи, поведінку обвинуваченого після скоєння злочину, та його ставлення до скоєного злочину.

Враховуючи обставини справи, суспільну небезпечність вчиненого злочину, ризик небезпеки для суспільства, а також фактор ризику вчинення обвинуваченим аналогічного кримінального правопорушення, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження скоєння ним нових злочинів.

Щодо розміру моральної шкоди, колегія суддів зазначає, що з вироку Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 січня 2021 року вбачається, що суд першої інстанції врахував моральні та душевні страждання потерпілої, та зробив висновок про часткове задоволення позовних вимог потерпілої.
Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму ВСУ N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Колегія суддів також враховує висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц стосовно того, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватись принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Колегія суддів, враховуючи вимоги розумності, справедливості та співмірності завданої моральної шкоди, вважає стягнуту з обвинуваченого суму коштів на відшкодування моральної шкоди такою що відповідає стражданням, які пережила потерпіла внаслідок протиправних дій обвинуваченого.
Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги потерілої, та вважає за необхідне апеляційну скаргу потерпілої залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 січня 2021 року без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 січня 2021 року у кримінальному провадженні №0000972 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України залишити без задоволення.
Вирок Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 січня 2021 року у кримінальному провадженні №0000972 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4