Справа № 727/6631/22
Провадження № 1-кп/727/362/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2022 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого, судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

за участю сторін судового кримінального провадження:

- прокурора ОСОБА_3 . М

- законного представника в інтересах потерпілого ОСОБА_4 , 2010 р.н. - ОСОБА_5

- обвинуваченого ОСОБА_6

- захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці кримінальне провадження №0000142 від 02.05.2022 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Лукавці Вижницького району Чернівецької області, українця, громадянина України, із базовою загальною середньою освітою, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, офіційно не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 -1 КК України.

В С Т А Н О В И В :

Судом визнано доведеним, що обвинувачений 01.05.2022р., приблизно о 13 годині 20 хвилин обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (наявність в крові етилового спирту в кількості 2,69 проміль), керуючи мопедом марки «Viper Аlpha ZS50F», без номерних знаків, не маючи відповідної категорії на керуванням даним транспортним засобом, рухався в межах населеного пункту с. Лукавці Вижницького району Чернівецької області, у світлу пору доби, при цьому перевозив в якості пасажирів малолітніх ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який сидів перед ним та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який сидів позаду нього, які перебували без захисних шоломів та здійснюючи виїзд з прилеглої території на головну дорогу, проявивши неуважність та самовпевненість у своїх діях, не врахувавши зміну дорожньої обстановки та неправильно застосувавши прийоми керування транспортним засобом, водій ОСОБА_6 не переконався у безпечності маневру та виїхав на дорогу, де в це й же час рухався з ліва на право відносно його напрямку руху автомобіль марки «ВАЗ 21061», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_9 , в результаті чого відбулося зіткнення транспортних засобів.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди малолітньому пасажиру мопеда ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , спричинено тілесні ушкодження у вигляді: вдавленого скалкового перелому тім`яної кістки зліва, епідуральної гематоми лівої гемісфери головного мозку, забою головного мозку, забійних ран м`яких тканин лівої тім`яної ділянки голови, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя.

Вказану дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_6 скоїв в результаті порушення та невиконання вимог п. 10.2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002, які вимагають від водія:

- п. 10.2: виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає. Невідповідність дій водія мопеда марки «Viper Аlpha ZS50F», без номерних знаків, ОСОБА_6 вимогам п. 10.2 ПДР України, з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, тобто порушив правила безпеки дорожнього руху як особа, що керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, внаслідок чого було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження малолітньому потерпілому ОСОБА_4 .

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав, підтвердивши обставини вчинення ним кримінального правопорушення, зазначивши час, місце, спосіб і мету його вчинення. Надав покази про те, що 01.05.2022р., приблизно о 13 годині 20 хвилин він з друзями випив горілку після чого, сів на мопед марки «Viper Аlpha ZS50F», без номерних знаків, при цьому знаючи що не має відповідної категорії на керуванням мопедом та посадивши ще на мопед двох своїх синів неповнолітнього і малолітнього, рухався в межах населеного пункту с. Лукавці Вижницького району Чернівецької області. Пояснив, що діти були без захисних шоломів та коли здійснював виїзд з прилеглої території на головну дорогу допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ. Меншому сину були завдані тілесні ушкодження, він до приїзду швидкої надав йому допомогу і по приїзду швидкої поїхав з ним до лікарні, купував ліки. Зазначив в показах, що старший син також травмувався але мав лише забій м`яких тканин коліна.

Крім повного визнання вини, обвинувачений ОСОБА_6 повністю погодився із пред`явленим йому обвинуваченням та зі всіма доказами по справі, що були зібрані в процесі досудового розслідування, просив справу розглянути в спрощеному порядку

Показання обвинуваченого ОСОБА_6 відповідають фактичним обставинам, які, відповідно ніким із учасників кримінального судового провадження, не оспорюються.

Відповідно ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Судом роз`яснено обвинуваченому, іншим учасникам процесу, що вони будуть позбавлені права оскаржити обставини в апеляційному порядку за пред`явленим обвинуваченням.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтвердив зрозумілість йому роз`яснення вказаної норми закону, учасниками процесу (стороною обвинувачення і стороною захисту) не було заявлено клопотань про допит свідків, повного дослідження доказів в справі і просили кримінальне провадження розглянути в спрощеному порядку. За наведених підстав, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу, не оспорюються. Наведені докази, у своїй сукупності, дають суду підстави вважати, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 вірно кваліфіковано за ч.2 ст. 286-1 КК України, оскільки в ході судового розгляду встановлено, що останній вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що заподіяло тяжкі тілесні ушкодження малолітньому потерпілому ОСОБА_4 .

Стороною захисту вищенаведені, безпосередньо досліджені судом обставини і докази, не оспорювалися.

Згідно з ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення та лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту. Суд обмежений у праві збору доказів вини обвинувачених за власною ініціативою та, залишаючись об`єктивним і неупередженим, має створити необхідні умови для виконання сторонами їхніх процесуальних обов`язків та здійснення наданих їм прав розглянути кримінальне провадження і постановити відповідне рішення. Суди при розгляді кримінальних справ не вправі перебирати на себе функції обвинувачення чи захисту.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також припущеннях. Усі сумніви доведеності вини особи, мають тлумачитися на її користь.

Зі змісту сформульованої у ст.286 КК України диспозиції слідує, що вона є бланкетною, а тому при кваліфікації слід керуватися законодавчими чи іншими нормативними актами щодо безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. У зв`язку з цим, суди зобов`язані ретельно з`ясовувати і зазначати у вироках, у чому саме полягали названі у цій статті порушення; які норми правил безпеки дорожнього руху не додержано; чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

При цьому слід враховувати, що за змістом ст. 286 КК України, цей злочин належить до злочинів із так званим матеріальним складом.

Встановлення причинного зв`язку між діянням, що полягає у порушенні конкретних правил безпеки дорожнього руху і наслідками, що настали, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 286-1 КК України, зокрема ч. 2 вказаної статті.

Всебічно, повно і неупереджено дослідивши усі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності і допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд вважає доведеним винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні вказаного вище діяння.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд враховує те, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 286-1 КК України, є необережним і відноситься до категорії тяжких злочинів

Також при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує особу винного, який має постійне зареєстроване місце проживання; за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, на утриманні має двох неповнолітніх дітей; на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не знаходиться; відношення обвинуваченого до скоєного, те, що ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 суд визнає його щире каяття та сприяння розкриттю злочину, як під час досудового розслідування, так і в ході судового розгляду, думку законного представника малолітнього потерпілого, яка просила не призначення останньому покарання пов`язаного з позбавленням волі.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, ОСОБА_6 , суд визнає вчинення кримінального правопорушення в стані старіння і відносно малолітньої дитини.

Відповідно до п. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

З урахуванням характеру і ступеня суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, а також інших обставин кримінального провадження в їх сукупності, суд визнає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів призначення ОСОБА_6 основного покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини Кримінального кодексу України, за якою він обвинувачується і яка передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Приймаючи рішення про призначення ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі суд, серед іншого, враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

У роз`ясненнях, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7 (зі змінами), зокрема в п.1, звертається увага на те, що суди при призначенні покарання мають суворо дотримуватися вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а в п.3 наголошується на тому, що, встановлюючи ступінь тяжкості злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його скоєння (зокрема форми вини, мотиву й мети, способу, стадії скоєння, кількості епізодів злочинної діяльності, характеру і ступеня тяжкості наслідків, що настали).

Вказана позиція ґрунтується на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 N 15рп/2004 у справі N 1-33/2004.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.48), ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Той факт, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, за яким характеризується позитивно, має власне господарство; офіційно не працює, надав медичну допомогу потерпілому, малолітньому ОСОБА_11 , який є його дитиною, окрім якого на утриманні знаходиться ще одна неповнолітня дитина, за відсутності дружини (під час перебування останньої на заробітках за кордоном) здійснює догляд за дітьми. згідно довідки від 20.05.2022 № 151, виданої Вижницьким управлінням соціального захисту населення, ОСОБА_6 з 2017 року перебуває на обліку в управління соціального захисту населення як особа, яка здійснює догляд за 80-річною особою - ОСОБА_12 , 1936 р.н. (а.с.267).

Згідно досудової доповіді від 15.09.2022 року ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як низький.

Обвинувачений визнав вину у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, що є достатніми мотивами для обґрунтування висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе і без призначення йому максимального строку покарання, яке передбачено санкцією статті 286-1 ч.2 КК України, бо ще не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченого та з врахуванням думки законного представника малолітнього потерпілого, вбачає що при призначенні ОСОБА_6 покарання, можливо застосувати вимоги ст. 69 КК України.

За змістом ч.1 ст.69 КК України, при вирішенні питання про можливість застосування більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті, суд повинен установити кілька обставин (не менш як дві), що пом`якшують покарання, та мотивувати, як саме вони істотно знижують ступінь тяжкості злочину

Суд вважає, що покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

В суді встановлено, що порушення ПДР України допущені саме обвинуваченим ОСОБА_6 та є такими, що знаходяться в прямому причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

Скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286_- 1 КК України віднесено до злочинів проти безпеки руху.

Суд вважає необхідним застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки, даний злочин пов`язаний із експлуатацією транспортного засобу та протиправні дії обвинуваченого пов`язані з грубим порушенням вимог Правил дорожнього руху України, призвели до скоєння дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого була травмована малолітня дитина. Це свідчить про відсутність у обвинуваченого належних навиків керування транспортними засобами і застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами надасть йому можливість, в разі бажання в подальшому керувати транспортними засобами, додатково вивчити правила дорожнього руху та покращення навиків керування та приходить до висновку про призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом на строк 5-ть років.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не застосовувався.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. З врахуванням норми ч. 2 ст. 124 КПК України, з ОСОБА_6 на користь держави підлягають стягненню витрати на залучення експертів при проведенні судових експертиз а саме: судової автотехнічної експертизи технічного стану транспортного засобу, зокрема: за № СЕ-19/126-22/2798ІТ від 18.05.2022 на суму 686,48 грн., судової автотехнічної експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/126-22/2797-ІТ від 23.05.2022 на суму 686,48 грн., судової транспортно-трасологічної експертизи транспортних засобів № СЕ-19/126-22/2796-ІТ від 23.05.2022 на суму 1029,72 грн., судової транспортно-товарознавчої експертизи № СЕ-19/126-22/2795-АВ на суму 1716,20 грн., судової транспортно-товарознавчої експертизи № СЕ-19/126-22/2794-АВ на суму 1029,72 грн., судової транспортно-товарознавчої експертизи № СЕ-19/126-22/3367-АВ на суму 1029,72 грн., судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/126-22/3541-ІТ від 31.05.2022 на суму 686,48 грн., а всього на загальну суму 6864,80 грн.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Цивільного позову, заявлено не було.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не застосовувався. В судовому засіданні прокурором не заявлено клопотання про обрання до вступу вироку в закону силу обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу.

Відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03.05.2022 року накладено арешт на транспортний засіб марки ВАЗ 21061 номерний знак НОМЕР_1 який належить ОСОБА_13 мешканцю с. В. Кучурів Сторожинецького району Чернівецької області (а.с. 45 кпр.)

Відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03.05.2022 року накладено арешт на транспортний засіб мопед марки Альфа без номерних знаків, яким в момент ДТП керував ОСОБА_6 і який був переданий останньому на зберігання (а.с. 50 кпр.)

Відповідно ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові. Відтак, заходи забезпечення кримінального провадження на підставі наведених вище ухвал слідчого судді, слід скасувати.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України та призначити йому за ч.2 ст. 286-1 КК України, із застосуванням ст.. 69 КК України покарання у вигляді штрафу в розмірі 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 гривень в дохід держави з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк п`ять років.

Додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на п`ять років, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підлягає реальному виконанню та строк його виконання обчислювати з моменту набрання вироком законної сили.

Скасувати арешт, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03.05.2022 року на транспортний засіб марки ВАЗ 21061 номерний знак НОМЕР_1 належного ОСОБА_13 , мешканцю с. В. Кучурів Сторожинецького району Чернівецької області (а.с. 45 кпр.)

Скасувати арешт, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03.05.2022 року на транспортний засіб мопед марки Альфа без номерних знаків, належний ОСОБА_6 , і який був переданий останньому на зберігання (а.с. 50 кпр.)

Речовий доказ, за постановою слідчого від 02.05.2022 року - транспортний засіб марки ВАЗ 21061 номерний знак НОМЕР_1 належного ОСОБА_13 , мешканцю с. В. Кучурів Сторожинецького району Чернівецької області - повернути власнику - ОСОБА_13 (а.с. 41 кпр.).

Речовий доказ, за постановою слідчого від 02.05.2022 року мопед марки Альфа без номерних знаків, належний ОСОБА_6 , і який був переданий останньому на зберігання повернути останньому за належністю (а.с. 46 кпр.).

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів при проведенні судових експертиз зокрема: судової автотехнічної експертизи технічного стану транспортного засобу, зокрема: за № СЕ-19/126-22/2798ІТ від 18.05.2022 на суму 686,48 грн., судової автотехнічної експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/126-22/2797-ІТ від 23.05.2022 на суму 686,48 грн., судової транспортно-трасологічної експертизи транспортних засобів № СЕ-19/126-22/2796-ІТ від 23.05.2022 на суму 1029,72 грн., судової транспортно-товарознавчої експертизи № СЕ-19/126-22/2795-АВ на суму 1716,20 грн., судової транспортно-товарознавчої експертизи № СЕ-19/126-22/2794-АВ на суму 1029,72 грн., судової транспортно-товарознавчої експертизи № СЕ-19/126-22/3367-АВ на суму 1029,72 грн., судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/126-22/3541-ІТ від 31.05.2022 на суму 686,48 грн., а всього на загальну суму 6864,80 грн.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Сторони судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1

19 вересня 2022 року