Провадження 1-в/193/166/22
У Х В А Л А
іменем України

17 червня 2022 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
представника Софіївської ВК №45 ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Софіївка в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання,

В С Т А Н О В И В:
17 травня 2022 року до суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове його звільнення від подальшого відбуття покарання, в обґрунтування якого вказує, що він відбув необхідний строк для звернення до суду з відповідним клопотанням, і має підстави для такого звільнення.
Засуджений ОСОБА_5 під час судового розгляду справи подання підтримав та просив звільнити його умовно-достроково, пояснив, що через проблеми з здоров`ям він не має можливості працювати та заробляти собі заохочення.
Представник виправної колонії ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого у зв`язку з тим, що засуджений своєю працею та поведінкою не довів свого виправлення.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на відсутність для цього підстав.
Вислухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання суд дійшов такого висновку.
ОСОБА_5 по даній справі засуджений 27.02.2020 Біловодським районним судом Луганської області за ст. 185 ч.2, 71, 72 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання: 27.05.2020, кінець строку: 27.11.2022.
Станом на 27.01.2022 засуджений фактично відбув визначені п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України 2/3 призначеного судом строку покарання (1 рік і 8 місяців), невідбута частина якого складає 5 місяців і 10 днів.
На підставі ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ч. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
В силу ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згаданою статтею передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.
Як вбачається із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26 квітня 2002 року № 2«Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
Так, під час вивчення матеріалів особової справи засудженого, суд враховує не лише час перебування ним у Софіївській ВК №45, а й увесь період його відбування покарання.
Зокрема, встановлено, що засуджений ОСОБА_5 спершу став відбувати покарання у вигляді позбавлення волі з 13.08.2020 в ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)». Під час утримання в даній установі виконання покарань стягнень та заохочень не мав.
В подальшому з 16.09.2020 продовжив відбувати міру покарання у ДУ «П`ятихатська виправна колонія (№122)», де за час відбування покарання характеризувався посередньо, стягнень та заохочень також не мав.
З 27.09.2020 міру покарання відбував у МОБЛ при ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)», за час перебування в даній установі також характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав.
З 30.11.2020 міру покарання відбував у ДУ «Стрижавська виправна колонія (№81)», за час перебування в даній установі, а це майже місцяь характеризувався негативно, допускав порушення режиму утримання, за що на нього було накладено одне стягнення.
З 27.12.2021 міру покарання продовжив відбувати в ДУ «Софіївська виправна колонія (№45)». За час перебування його у вказаній установі характеризувався негативно. Має одне непогашене стягнення, заохочень не має.
За станом здоров`я не працездатний, є інвалідом 2 групи. При виконання дорученої роботи посередньо ставиться до майна і предметів, якими користується, здійснює за ними не завжди належний догляд. Згідно характеристики долученої до справи, роботи із самообслуговування та благоустрою установи виконує під контролем адміністрації. Заходи виховного характеру відвідує регулярно, однак не приймає в них активної участі. Зарахований до програми диференційованого виховного випливу «Правова просвіта». За вироком суду має позов у сумі 628,04 грн., однак виконавчі листи до установи не надходили. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, адекватно реагує на критику на свою адресу. Дотримується правомірних взаємовідносин з персоналом.
Крім того, як вбачається із матеріалів справи засуджений за майже два роки відбування покарання жодного разу не був заохочений, натомість отримував за цей період відбування покарання два стягнення, останнє з яких 13.05.2022 і на час розгляду клопотання в установленому порядку не погашене.
Суд відзначає, що хворобливий стан здоров`я засудженого справді може перешкоджати йому працювати, тоді як праця в умовах колонії, у разі сумлінного її виконання, може заоохочуватися адміністрацією і є однією з головних чинників умовно-дострокового звільнення.
Проте суд, водночас зауважує, що навіть за неможливості працювати, засуджений повинен дотримуватися встановлених вимог режиму утримання, що є також одним з головних критеріїв для звільнення від відбування покарання зі згаданих підстав.
Проте, засуджений ОСОБА_5 будучи не залученим до праці в установі, двічі допускав порушення режиму утримання, що безумовно не свідчить про його виправлення.
Окрім іншого, досліджуючи матеріали клопотання засудженого, встановлено, що ОСОБА_5 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення й інших кримінальних правопорушень зокрема:
1) 26.10.2009 Станично Луганським районним судом Луганської області за ст. 296 ч. 3 КК України до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;
2) 29.08.2012 Станично Луганським районним судом Луганської області за ст. 185 ч. 1 КК України до 2 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком 1 рік;
3) 10.02.2014 Станично Луганським районним судом Луганської області за ст. 162 КК України до 2 років 6 місяців обмеження волі;
4)18.06.2014 Марківським районним судом Луганської області за ст. 185 ч. 2 , ст. 70 ч. 4 КК України до 3 років обмеження волі;
5) 06.11.2015 Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ст. 390 ч. 1, 71, 72 КК України до 1 року 7 місяців позбавлення волі, звільнився 29.11.2016 по відбуттю строку.
6) 26.02.2019 Біловодським районним судом Луганської області за ст. 185 ч.2 КК України до 2 років обмеження волі із застосуванням ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком 2 роки;
Як видно з наведених судимостей засуджений ОСОБА_5 тричі був звільнений від відбування покарання з випробуванням, однак останній належних висновків не зробив і неодноразово в подальшому вчиняв злочини в період іспитового строку.
Враховуючи викладене та вивчивши відомості про особу засудженого, з огляду на суспільну небезпеку вчинених злочинів, поведінку засудженого протягом всього строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх даних в сукупності, і є правом, а не обов`язком суду, суд вважає, що для досягнення цілей покарання засуджений ще потребує нагляду в умовах відбування покарання у виді позбавлення волі, тому в задоволенні клопотання засудженого слід відмовити.
На підставі ст. 81 КК України, ст. 537, 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання, - відмовити.
На ухвалу суду протягом семи днів з дня її оголошення прокурор та захисник можуть подати апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду через Софіївський районний суд Дніпропетровської області, а засуджений, який перебуває у місцях позбавлення волі, у той же строк і порядок, але з дня отримання копії повного тексту цієї ухвали.

Суддя ОСОБА_1