Номер провадження: 11-кп/813/1433/22
Справа № 504/1051/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:
головуючий суддя ОСОБА_2 ,
судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 14 квітня 2022 року у кримінальному провадженні № 0000199 від 25.06.2018 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинуваченому у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.3 ст.27, ч. 5 ст.185 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченому у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27, ч.5 ст.185 КК України, ОСОБА_10 , обвинуваченому у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27, ч.5 ст.185 КК України, та про продовження обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, ОСОБА_11 , обвинуваченому у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27, ч.5 ст.185 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Оскаржуваною ухвалою клопотання прокурора Доброславської окружної прокуратури Одеської області про продовження обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів та про продовження ОСОБА_11 дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, задоволено частково.
Продовжено ОСОБА_8 ( ОСОБА_15 ), ОСОБА_9 ( ОСОБА_16 ) та ОСОБА_10 ( ОСОБА_17 ) запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в умовах ДУ «Одеський слідчий ізолятор», строком на шістдесят днів, тобто до 11.06.2022 року включно, з визначенням застави в розмірі 240 (двохсот сорока) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 595440 (п`ятсот дев`яносто п`ять тисяч чотириста сорок) гривень.
Продовжиено ОСОБА_11 ( ОСОБА_18 ) дію процесуальних обов`язків, що передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України до 11.06.2022 року включно.
Рішення суду першої інстанції у частині продовження ОСОБА_10 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вмотивовано обґрунтованістю підозри обвинуваченого, а також наявністю ризиків позапроцесуальної поведінки останного, зокрема наявності ризику переховування обвинувачених від суду; ризику знищення, приховування або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; ризику вчинення інших кримінальних правопорушень, а також не наданням стороною захисту переконливих доводів стосовно того, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою позбавлений законної мети чи законних підстав для його застосування.

Оскільки апеляційні скарги стосовно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_19 до суду апеляційної інстанції не надходили, в цій частині ухвала суду першої інстанції не переглядається.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою обрати запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешт, а у разі залишення без змін запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зменшити встановлений розмір застави до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Доводи апеляційної скарги захисник обґрунтував тим, що:
- судом не було враховано те, що ОСОБА_14 має постійне місце проживання на території Одеської області;
- суперечливими є посилання суду першої інстанції на відсутність юридичних підстав для перебування на території України у всіх обвинувачених, при цьому наданням можливості для звільнення з-під варти за умови внесення застави;
- на час постановлення оскаржуваної ухвали докази стороною обвинувачення зібрано та передано до суду, а усіх свідків було допитано;
- визначений судом розмір застави є надмірним.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Відповідно до положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
Апеляційний суд, звертає увагу що клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін не надходило, у зв`язку із чим, апеляційний суд, вважає за можливе апеляційний розгляд провести за відсутності сторін кримінального провадження.
Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів.

Мотиви апеляційного суду.
Дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.
Згідно з положеннями ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. 331 КПК України до спливу двомісячного строку з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Частиною 1 ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, з зазначених матеріалів вбачається, що в провадженні Комінтернівського районного суду Одеської області перебуває кримінальне провадження № 0000199 від 25.06.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_8 ( ОСОБА_15 ) у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.3 ст.27, ч. 5 ст.185 КК України, ОСОБА_9 ( ОСОБА_16 ), ОСОБА_19 ( ОСОБА_18 ), ОСОБА_7 ( ОСОБА_17 ) у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27, ч.5 ст.185 КК України.

23 травня 2022 року, не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_14 звернувся до суду із апеляційною скаргою, а відтак з урахуванням положень ч. 1 ст.404 КПК України апеляційний суд переглядає оскаржувану ухвалу у частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою тільки ОСОБА_20 .
Апеляційний суд відхиляє зауваження захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_14 на суперечливість посилань суду першої інстанції на відсутність юридичних підстав для перебування на території України у всіх обвинувачених, при цьому наданням можливості для звільнення з-під варти за умови внесення застави, як і зауваження захисника про дотримання обвинуваченим ОСОБА_21 покладених на нього зобов`язань після внесення визначеного судом розміру застави, виходячи з наступного.
Зі змісту мотивувальної частини оскаржуваної ухвали апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції дотримався при розгляді клопотання прокурора приписів ст. 331 КПК України та розглянув питання доцільності продовження тримання, зокрема, обвинуваченого ОСОБА_14 під вартою, з урахуванням положень глави 18 КПК України, зміст якої не передбачає застосування судом запобіжного заходу до особи, виходячи з запобіжних заходів, застосованих до інших осіб, що є обвинуваченими/підозрюваними у межах одного кримінального провадження, як і з огляду на процесуальну поведінку таких осіб.
Так, перевіряючи обґрунтування суду першої інстанції щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК, апеляційний суд встановив належне обґрунтування судом наявності зазначених ризиків в оскаржуваній ухвалі.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ризики, які були заявлені у клопотанні прокурора та були встановлені в попередніх судових рішеннях, якими вирішувалося питання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому, не зменшились та виправдовують подальше тримання під вартою, обумовлені суспільною необхідністю, є пропорційними та обґрунтованими щодо обмеження конституційних прав і свобод обвинуваченого, оскільки суд першої інстанції дотримався при розгляді клопотання прокурора приписів ст. 331 КПК України та розглянув питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою, з урахуванням положень глави 18 КПК України.
Соціальні зв`язки ОСОБА_14 апеляційний суд не може взяти до уваги, оскільки, на переконання апеляційного суду, наявність місця проживання не є достатньо переконливою обставиною, щоб нівелювати встановлені ризики. Окрім того, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що соціальні зв`язки обвинуваченого на території Республіки Молдови не нівелюють ризику втечі з країни, де особи перебувають під кримінальним переслідування, а відсутність юридичного зв`язку із країною кримінального переслідування є безумовно обставиною, що додатково свідчить про наявність існування ризику втечі.
Крім того, апеляційний суд вважає умотивованим висновок суду першої інстанції про те, що обвинувачений ОСОБА_14 може незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні та поряд з цим відхиляє посилання захисника обвинуваченого на відсутність такого ризику, зважаючи на таке.
Апеляційний суд приймає до уваги, що у суді першої інстанції було допитано свідків сторони обвинувачення, втім зауважує, що відповідно до ч.14 ст. 352 КПК України свідок може бути допитаний повторно в тому самому або наступному судовому засіданні за його клопотанням, за клопотанням сторони кримінального провадження або за ініціативою суду, зокрема, якщо під час судового розгляду з`ясувалося, що свідок може надати показання стосовно обставин, щодо яких він не допитувався.
А отже те, що ряд свідків вже було допитано у суді першої інстанції не є обставиною, що невілює ризик можливого впливу обвинуваченого на свідків, з метою уникнення кримінальної відповідальності
Посилання ж захисника на те, що на даний час у кримінальному провадженні було зібрано та передано до суду усі доказі, що виключає можливість перешкоджання обвинуваченим кримінальному провадженню апеляційний суд відхиляє як спосіб самозахисту, що ґрунтується виключно на суб`єктивній оцінці стороною захисту змісту кримінального провадження.
Отже, на думку апеляційного суду, встановлена в ухвалі суду першої інстанції наявність встановлених судом ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, відповідає фактичним обставинам справи, при розгляді апеляційної скарги не спростована, будь-яких доказів про зменшення або зникнення цих ризиків стороною захисту не надано.
Матеріали справи не містять відомостей про обставини, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою.
Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для продовження строку тримання обвинуваченої під вартою, апеляційним судом не встановлено.
Отже, на думку апеляційного суду, зазначені ризики виправдовують продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_14 , та дають апеляційному суду можливість прийти до висновку про обґрунтованість рішення районного суду про наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який у цьому випадку, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.
У відповідності до п.п. 61, 62 рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії» наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи.
У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, апеляційним судом не встановлено та стороною захисту не доведено.
Щодо посилань захисника на непомірність визначеного суддею розміру застави, апеляційний суд, відхиляючи їх як необґрунтовані, звертає увагу ну наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно (ч. 5 ст. 182 КПК України).

У рішенні «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена, враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

Так, із структури статті 5 Конвенції, в цілому, та її пункту 3, зокрема, випливає, що застава може вимагатись лише до тих пір, поки існують причини, що виправдовують затримання (§ 42 рішення ЄСПЛ у справі Musuc v. Moldova від 06.11.2007, заява №. 42440/06, та § 139 рішення ЄСПЛ у справі Олександр Макаров проти Росії від 12.04.2009, заява № 15217/07). Влада повинна бути уважною у встановленні відповідної застави, як і у вирішенні питання про необхідність продовження ув`язнення обвинуваченого. Більше того, сума застави повинна бути належним чином обґрунтована в рішенні суду, а також повинно бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого (рішення ЄСПЛ у справі Mangouras v. Spain, заява № 12050/ 04, § 79).

З оскаржуваної ухвали вбачяться, що, дотримуючись вимог ч.4 ст. 183 КПК України, суд визначив розмір застави з урахуванням обставин та тяжкості кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого та інших даних про його особу, а також урахував встановлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Апеляційний суд також приймає до уваги, що ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду стороною захисту не було надано доказів того, що розмір обраної, із врахуванням вимог ст. 182 КПК України, судом застави, з огляду на матеріальний стан обвинуваченого, є для останнього завідомо непомірним, а відтак відхиляє і відповідні посилання сторони захисту.

Таким чином, приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, на думку апеляційного суду, умотивовано, з огляду на майновий стан обвинуваченого, ґрунтуючись на тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_14 , тяжкості наслідків, що були спричинені кримінальним правопорушенням, та встановленим ризикам визначив заставу у розмірі 240 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 595 440 грн., з урахуванням національного законодавства та притики ЄСПЛ.

Згідно з п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Керуючись статями 331, 370, 372, 376, 404, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 14 квітня 2022 року у кримінальному провадженні № 0000199 від 25.06.2018 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_10 , обвинуваченому у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27, ч.5 ст.185 КК України, - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4