ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000633 від 15 грудня 2021 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 січня 2022 року щодо

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровську, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 січня 2022 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, від відбування якого звільнено на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік та поклавши на останнього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Згідно з обставинами, встановленими судом, 11.12.2021, приблизно о 19 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , перебував в будинку АДРЕСА_2 , разом з малознайомим йому ОСОБА_9 , та в цей час між ними на фоні словесної суперечки стався конфлікт, в ході якого у ОСОБА_7 , виник умисел, направлений на спричинення умисних тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , реалізуючи який, приблизно о 19 годині 05 хвилин, знаходячись в безпосередній близькості з лівої сторони до ОСОБА_9 діючи умисно, взяв лівою рукою скляний келих зі столу та тримаючи його у руці наніс один удар ліву частину обличчя, після чого покинув місце вчинення кримінального правопорушення. Внаслідок своїх умисних дій, ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: синця в лобно-скроневій області ліворуч з переходом на верхню та нижню повіку лівого ока на проекцію гайморової пазухи ліворуч, виличної дуги ліворуч та ліву щоку; двох забійних ран в проекції зовнішнього кута лівої брови в скроневій області ліворуч; субкон`юнктивального крововиливу - в проекції зовнішнього кута лівого ока; чотирьох саден на нижній повіці лівого ока, ближче до внутрішнього кута в перед вушній області ліворуч, в проекції завитка з середньої порожнини лівої вушної раковини. Виявлені тілесні ушкодження (рани після первинної хірургічної обробки - накладені шви) відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я тривалістю, понад 6 днів, але не більше, як три тижні (21 день).

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просить вирок змінити та призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, захисник посилається невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та його особі, внаслідок суворості. На переконання захисника, суд не надав оцінки відсутності у потерпілого майнових претензій до обвинуваченого та помилкового встановив, що ОСОБА_7 характеризується за місцем проживання посередньо. Захисник зазначає, що обвинувачений за попередніми місцями роботи та навчання характеризується позитивно, наразі має постійне місце роботи та проживання, має на утриманні малолітню дитину. На переконання захисника, призначаючи обвинуваченому покарання суд наведених обставин, поряд з тими, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, не врахував та не навів у вироку мотивів необхідності призначення ОСОБА_7 найсуворішого виду покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 125 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисника, які апеляційну скаргу підтримали, прокурора та потерпілого, які просили вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, та кваліфікація його дій учасниками провадження не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.
Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів зазначає наступне.
Так, згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.
Так, призначаючи обвинуваченому покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до кримінального проступку, а також особу ОСОБА_7 , який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характеризується задовільно. Окрім цього, суд взяв до уваги те, що ОСОБА_7 свою провину визнав, сприяв розкриттю кримінального правопорушення, має на утриманні неповнолітнього сина, та визнав ці обставини такими, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання.
Обставин, які б в силу вимог ст. 66 КК України обтяжували покарання, судом встановлено не було.
З урахуванням тяжкості скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення та даних про особу останнього, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі.
Водночас, суд вважав за можливе застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.
Надавши оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 125 КК України відповідає вимогам ст. 65 КК України та за своїм видом та розміром є справедливим по відношенню до нього.
З висновками суду першої інстанції про можливість виправлення останнього без ізоляції від суспільства, протягом визначеного судом іспитового строку, колегія суддів погоджується та не вбачає підстав для призначення обвинуваченому покарання іншого виду, як зазначає захисник.
Ті обставини, що обвинувачений вчинив кримінальний проступок, раніше не судимий та має міцні соціальні зв`язки, хоча і мають місце, проте підстав для призначення більш м`якого покарання суду не дають.
З огляду на характер дій обвинуваченого, який під незначним приводом наніс потерпілому тілесне ушкодження у обличчя келихом, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання за своїм видом та розміром слід вважати справедливим.
Доводи захисту про те, що потерпілий не має претензій до обвинуваченого свого підтвердження не знайшли, оскільки останній під час апеляційного розгляду провадження зауважив, що ОСОБА_7 завдану кримінальним правопорушенням шкоду не відшкодував.
Щодо доводів захисника про те що суд помилково вважає характеристику обвинуваченого задовільною, то їх колегія суддів розцінює критично, оскільки наявна у матеріалах провадження характеристика за місцем проживання обвинуваченого не дає підстави вважати, що ОСОБА_7 характеризується позитивно.
До того ж ці обставини самі по собі підстав для призначення більш м`якого покарання обвинуваченому не дають.
При цьому, суд не може врахувати надані захисником характеристики за місцем роботи та навчання обвинуваченого, оскільки вони не містять відомостей про період протягом якого ОСОБА_7 працював та навчався.
Отже, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню з викладених в апеляційній скарзі мотивів не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 січня 2022 року щодо ОСОБА_7 ,обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4