ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1527/22 Справа № 325/795/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2022 року м.Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Новоіванівка Приазовського району Запорізької області, громадянина України, який проживає адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2022 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, до 29 травня 2022 року включно.
Мотивуючи прийняте рішення, суд вказав, що ОСОБА_6 небезпідставно обвинувачується у вчинені особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Враховуючи суворість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим, може переховуватись від органу слідства та суду, в тому числі на непідконтрольній Україні території.
Ризик незаконного впливу підтверджений матеріалами справи, оскільки обвинувачений, перебуваючи під домашнім арештом, намагався зв`язатись з потерпілою і свідком та погрожував фізичною розправою. Також судом враховано дані про особу обвинуваченого, який раніше був засуджений за вчинення кримінальних правопорушень з застосуванням насильства, небезпечного для потерпілого, міцних соціальних зв`язків, місця роботи та утриманців не має, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку, що менш обтяжливий запобіжний захід не забезпечить виконання покладених на нього обов`язків.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2022 року та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
В обґрунтування своєї скарги посилається на те, що ухвала суду є необґрунтованою, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а заявлені ризики не доведені.
Зазначає, що судом всупереч вимогам закону клопотання про продовження строків тримання під вартою розглянуто за відсутністю обвинуваченого, чим порушено його право на захист та на доступ до правосуддя.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та захисника, які апеляційну скаргу підтримали, на її задоволенні наполягали з викладених у ній підстав; прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду і відсутність підстав для застосування до обвинуваченого менш обтяжливого запобіжного заходу; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Так, відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження. Згідно ч. 3 ст. 21 КПК України кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Вимогами ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_6 під вартою цих вимог закону дотримався не у повному обсязі.
Так, згідно ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення судом питання щодо запобіжного заходу здійснюється за правилами Глави 18 КПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України розгляд питання про продовження запобіжного заходу здійснюється за правилами, передбаченими для розгляду клопотання про його застосування, а згідно ч. 1 ст. 193 КПК України розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, встановлених ч. 6 цієї статті, якою передбачено, що слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.
Під час апеляційного перегляду встановлено, що 31 березня 2022 року судовий розгляд, за наслідками якого ОСОБА_6 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, проведено без участі обвинуваченого, даних про те, що останній належним чином повідомлений про місце, дату та час розгляду та не може приймати участь у ньому, або про відсутність технічної можливості провести розгляд в режимі відеоконференції, матеріали справи не містять.
Суд першої інстанції не з`ясував причини відсутності обвинуваченого, не розглянув питання про наявність в останнього можливості прийняти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, та всупереч вимогам закону, які передбачають особисту участь особи під час розгляду клопотання про продовження тримання її під вартою, здійснив судовий розгляд за її відсутності, чим порушив вимоги кримінального процесуального закону.
Колегія суддів акцентує увагу на тому, що належна реалізація права на захист та особисту участь обвинуваченого у кримінальному провадженні кореспондує правовій позиції, відображеній у рішенні ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», згідно якій кожний обвинувачений у вчиненні злочину має право на ефективний захист та особисту участь під час судового розгляду, а недотримання такого права є порушенням ст. 3 Конвенції про захист прав та основних свобод людини.
Отже, під час розгляду клопотання про продовження строків тримання під вартою судом допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, що у відповідності з вимогами ст.412 КПК України є підставою для скасування такого рішення.
Обговорюючи питання про остаточне рішення за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів, розглядаючи клопотання слідчого та доводи прокурора про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , а також заперечення сторони захисту, приходить до наступного.

Так, під час апеляційного перегляду встановлено, що у провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000135, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01 лютого 2022 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, до 01 квітня 2022 року включно.
Відповідно до розпорядження голови Верховного Суду від 10.03.2022 р. № 4/0/9-22 Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану, територіальна підсудність Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області змінена на Томаківський районний суд Дніпропетровської області.
30 березня 2022 року прокурором у кримінальному провадженні подано до Томаківського районного суду Дніпропетровської області клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 . Вказане клопотання обґрунтоване неможливістю звершення судового розгляду до закінчення строку тримання під вартою, оскільки суду необхідно дослідити докази, допитати свідків по справі, у разі необхідності провести інші процесуальні дії.
Прокурором вказано, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а також відносно обвинуваченого існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які не зменшились, а застосування альтернативного запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку останнього.
Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

1)виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
2)виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення підтверджується сукупністю наданих матеріалів, а саме: витягом з ЄРДР; повідомленням про вчинення правопорушення, а саме ножового поранення грудної клітини ОСОБА_8 ; протоколами допитів свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ; допитом потерпілої ОСОБА_8 ; протоколами слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , під час якого останні в присутності понятих вказали обставини скоєного злочину, яке мало місце 02 квітня 2020 року; протоколом обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 в ході якого було виявлено та вилучено знаряддя злочину, з нашаруванням речовини бурого кольору; протоколом огляду трупа ОСОБА_8 ; висновком експерта №309-М, відповідно до якого смерть потерпілого настала від проникаючого сліпого колото-різаного поранення грудної клітини зліва.
Колегія суддів не вважає за доцільне вдаватися до детального обговорення обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінального правопорушення з огляду на те, що вона достатньою для розгляду питання про застосування запобіжного заходу мірою підтверджується доказами, зазначеними у клопотанні слідчого, та не оспорюється обвинуваченим в апеляційній скарзі.
Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень.
Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді щодо ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що процесуальні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання останнього під вартою.
Так, відповідно до наданих матеріалів, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, за яке передбачено покарання до п`ятнадцяти років позбавлення волі або довічного позбавленням волі, з конфіскацією майна у випадку, передбаченому п. 6 ч. 2 цієї статті, а отже, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, існує реальний ризик того, що обвинувачений може переховуватися від суду.
В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
Надаючи оцінку можливості цього обвинуваченого переховуватися від суду, колегія суддів вважає, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину у разі визнання його винуватим, може вдатися до відповідних дій. При цьому також враховується, що на даний час територія Приазовського району Запорізької області, де мешкає обвинувачений, є тимчасово непідконтрольною владі України.
Також обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на свідків у даному провадженні, оскільки йому відомі їх повні анкетні дані та місце їх проживання. Враховуючи, що останні в судовому засіданні не допитані, а також приймаючи до уваги, що згідно наданим даним обвинувачений вже здійснював спробу незаконного впливу на свідків під час перебування під домашнім арештом, ризик незаконного впливу на них з метою примушування до надання показань певного змісту також існує.
Колегія суддів одночасно приймає до уваги дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та відбував покарання у виді позбавлення волі, втім у подальшому на шлях виправлення не став та вчиняв нові злочини, а отже ризик вчинення інших кримінальних правопорушень є обґрунтованим.
Окрім того колегія суддів враховує, що ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, легального джерела доходу не має, як не має і міцних соціальних зв`язків та утриманців.
На підставі наведеного апеляційний суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права підозрюваного перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_6 від вартою, колегія суддів, вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими та не можуть бути усунуті шляхом застосування іншого запобіжного заходу.
З урахування викладеного, ухвала суду підлягає скасування у зв`язку з істотним порушенням норм процесуального закону, з постановленням нової ухвали, якою клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого належить задовольнити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2022 року щодо ОСОБА_6 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити, продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, до 29 травня 2022 включно, без визначення розміру застави.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4