Дата документу 10.06.2022 Справа № 643/1121/16
У Х В А Л А

10 червня 2022 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу у кримінальному провадженні за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Шамраївка, Полтавської області, громадянина України, не працюючого, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, -

встановив:

Розпорядженням Голови Верховного суду № 2/0/9-22 від 08.03.2022 року у зв`язку із запровадженням воєнного стану на території України територіальну підсудність судових справ Московського районного суду м. Харкова змінено на Октябрський районний суд м. Полтави.
06.06.2022 року до Октябрського районного суду м. Полтави надійшло клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який, мотивоване тим, що ризики його ухилення від суду та вчинення інших правопорушень не доведені. Від суду він жодного разу не ухилявся та не перешкоджав виконанню процесуальних рішень. При його належному виклику з`являвся до суду, у разі, коли повісток не було, перебував вдома у м. Харкові, де проживає з 1995 року, працює крівельником, утримує двох неповнолітніх дітей, одружений, тому має міцні соціальні зв`язки. У вказаному кримінальному провадженні, яке триває ще з 2015 року Верховним Судом було скасовано вирок суду першої інстанції та ухвалу Харківського апеляційного суду й справу направлено на новий судовий розгляд з мотивів неповноти та неналежної оцінки зібраних доказів. У першому ж судовому засіданні Московським районним судом м. Харкова його було взято під варту, хоча напередодні йому жодні виклики та повістки не приходили. Визначений судом розмір застави є непомірним для нього. До того ж із потерпілою він був знайомий, проживав у неї певний час, в тому числі користувався її автомобілем, мотиви написання нею заяви про заволодіння автомобілем пояснює лише тим, що вказаний транспортний засіб втрапив у ДТП, вважає, що він наразі проданий потерпілою. Інші кримінальні провадження щодо нього відсутні, судимостей не має.
Захисник у судовому засіданні клопотання підтримав та прохав його задовольнити мотивуючи тим, що наведені ризики, а саме: переховування від органів досудового розслідування та/або суду, вплив на потерпілих та свідків, прокурором недоведені. Зазначив, що обвинувачений має постійне місце проживання, на утриманні двох неповнолітніх дітей. На теперішній час сторона обвинувачення закінчила досудове розслідування , зібрала відповідні докази, в той же час поведінка обвинуваченого є задовільною. З його боку не зафіксовано жодних фактів впливу на свідків чи потерпілих. Зазначив, що лише одна тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, не може бути підставою тривалого тримання під вартою обвинуваченого. Крім того, обвинувачений користується презупцією невинуватості.
Прокурор у судовому засіданні заперечив щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу та просив продовжити йому строки тримання під вартою на 60 діб, мотивуючи, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, перебував у розшуку, до затримання не працював, не має міцних соціальних зв`язків, тому існують ризики переховування його від суду та вчинення інших правопорушень.
Суд заслухавши учасників процесу, вивчивши надані суду матеріали справи, приходить до таких висновків.
У відповідності до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати 2 місяців.
Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
При вирішенні питання щодо запобіжного заходу обвинуваченому має враховуватись практика Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка є джерелом права в Україні.
Виходячи з положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України» та «Лабіта проти Італії», обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися у кожній справі з урахуванням конкретних обставин. У рішенні ЄСПЛ «Боротюк проти України» від 16.12.2010 року констатовано порушення вимог п. 3 ст. 5 Конвенції, оскільки національні суди продовжували тримання під вартою, посилаючись восновному на тяжкість вчиненого злочину, та використовували стереотипні формулювання без розгляду конкретних обставин справи. Відповідно до рішення у справі «Пічугін проти України» від 23.10.2012 року, ЄСПЛ констатував порушення Конвенції через невмотивованість у рішення суду продовження існування ризиків втечі обвинуваченого і чи виправдовують вони позбавлення волі протягом усього часу кримінального провадження. У справах «Цигоній проти України» від 24.11.11 року, «Третьяков проти України» від 29.09.2011 року, «Дейнеко проти України» від 21.05.2019 року ЄСПЛ констатував порушення Україною п. 3 ст. 5 Конвенції у зв`язку з тим, що рішення суду про продовження строку тримання під вартою не містило належних і достатніх підстав для такого тривалого тримання та національні суди не розглянули жодних альтернативних запобіжних заходів. В рішенні ЄСПЛ у справі «Ходорковський проти Росії», зазначається, що арешт буде прийнятним в світлі положень Конвенції тільки, якщо «обов`язок, передбачений законом» не може бути виконано більш м`якими засобами.
Принцип пропорційності передбачає необхідність встановлення рівноваги між важливістю забезпечити негайне виконання зобов`язання та важливістю права на свободу в демократичному суспільстві (рішення ЄСПЛ Сааді проти Сполученого Королівства).
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, вказані в статті 178 КПК України.
Зокрема, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно провести оцінку в сукупності всіх обставин, а саме: вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Суд зазначає, що прокурором, всупереч вимогам ст. ст. 184, 199 КПК України, не подано до суду документальних доказів наявності ризиків, зазначених у ст. 184 та ч. 3 ст. 199 КПК України, а також того, що ці ризики виправдовують подальше тривале тримання обвинуваченого під вартою. Клопотання прокурора не містить жодних додатків.
Сама тяжкість інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення не може виправдовувати його тривале ув`язнення. Якщо на початковому етапі досудового розслідування можливо й була необхідність у взятті обвинуваченого під варту, однак на даному етапі судового розгляду, докази продовження застосування найбільш суворого запобіжного заходу суду не надані, з огляду також на ризики обстірілів Харківського слідчого ізолятора внаслідок військової агресії РФ.
При цьому, суд зважає на те, що не є жодним чином доведеними ризики ухилення обвинуваченого від суду, впливу обвинуваченого на свідків, потерпілу, знищення документів чи речових доказів, перешкоджання встановленню істини у справі, продовження злочинної діяльності.
Обвинувачений користується презумпцією невинуватості та обставини, викладені прокурором щодо його провини й правильність кваліфікації дій, підлягають доведенню в установленому законом порядку в суді.
При цьому судом враховується тривалість даного кримінального провадження, у якому інкриміновано лише 1 епізод кимінального правопорушення, приблизно 7 років, що виходить за межі розумних строків розгляду справи у розумінні ст. 6 Конвенції, а також те, що розгляд справи наразі навіть не розпочато через скасування Верховним Судом попередніх обвинувального вироку та ухвали судів першої та другої інстанції, внаслідок істотного порушення віимог КПК України щодо повноти та об`єктивності дослідження доказів, а також зміни підсудності.
Проведення повноцінних судових засідань у даному провадженні наразі через військову агресію РФ не є можливим, тому право обвинуваченого на справедливий суд у розумні строки, виходячи з вимог ст. 6 Конвенції, суттєво та не пропорційно обмежується.
Крім того, обвинувачений є не судимим, у нього є постійне місце проживання у м. Харкові, сім`я, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, одружений, має спеціальність та навики роботи крівельником. Його пояснення про те, що до затримання він працював, вів здоровий спосіб життя не спростовані
Викладені обставини справи, навіть з огляду на тяжкість інкримінованого обвинуваченому злочину, який не є насильницьким, за відсутності щодо нього інших кримінальних проваджень та непогашених судимостей, на переконання суду, не дають підстав для подальшого тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, однак вважаються достатніми для зміни йому запобіжного заходу відповідно до клопотання сторони захисту.
Керуючись ст. ст. 42, 177-179, 183-191, 331, 369, 372 КПК України, -

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити, а клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу задовольнити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання, поклавши обов`язки: з`являтися до суду за викликами, повідомляти суд про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без дозволу суду, терміном на 2 місяці - до 09 серпня 2022 року включно.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з-під варти негайно.

Виконання ухвали покласти на Державну установу «Харківський слідчий ізолятор № 27».

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1