№ 336/7789/13
пр. № 1-в/336/93/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 жовтня 2022 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

дізнавача відділу поліції № 3 ЗРУ ГУНП в

Запорізькій області ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання тимчасово виконуючого обов`язки начальника відділу поліції № 3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області майора поліції ОСОБА_5 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку відносно ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В :

Начальник відділу поліції № 3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області майор поліції ОСОБА_5 звернувся до суду з поданням про звільнення особи від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, в якому зазначив таке.

Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.04.2014 року ОСОБА_6 засуджено ч. 2 ст. 309, ч.2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання: за ч.2 ст. 309 КК Україн6и у виді трьох років позбавлення волі, за ч.2 ст. 185 КК України у виді двох років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України покарання призначити шляхом поглиблення менш суворого покарання більш суворим в у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.10.2010 року остаточно визначити покарання у виді п`яти років і десяти днів позбавлення волі.

30.04.2014 року Шевченківським РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області прийнято до виконання розпорядження Шевченкіівського районного суду м. Запоріжжя відносно ОСОБА_6 . Під час виконання вироку суду було оголошено розшук засудженого, зведено оперативно-розшукову справу «Розшук» № 53241604 (50181404) від 09.05.2014 року, в межах якої встановити місцезнаходження засудженого не сталося можливим до часу звернення до суду з цим поданням. Вирок суду ніким не виконувався.

У зв`язку з викладеним просить звільнити від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 у зв`язку із спливом строків виконання обвинувального вироку, встановлених статтею 80 КК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно статті 152 КВК України підставами звільнення від відбування покарання є закінчення строків давності виконання обвинувального вироку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 80 Кримінального кодексу України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом двох років.

Згідно частини 3 статті 80 Кримінального кодексу України перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності подвоюються.

Відповідно до частини 4 статті 80 Кримінального кодексу України, перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Стаття 80 Кримінального кодексу України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

За таких обставин застосування статті 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе, це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання. Водночас засуджений до певного виду покарання не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у звязку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

Отже, застосування статті 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом трьох умов інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку: закінчення зазначених у ст.80 КК України строків; неухилення засудженого від відбування покарання; невчинення протягом встановлених ч.ч.1 та 3 ст.80 КК України строків нового середньої тяжкості, тяжкого, або особливо тяжкого злочину.

Перебіг строку давності виконання обвинувального вироку починається з дня набрання чинності вироком суду.

Судом встановлено, що вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.04.2014 року визнано винуватим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні злочинів за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання на підставі ст.ст. 70, 71 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років 10 місяців.

Вирок набрав законної сили 26.04.2014 року.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність в діях обвинуваченого ухилення від виконання вироку суду, суд виходив з наступного.

Ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку встановлюється за чітко регламентованою законодавством процедурою, та вирішується виключно судом, оскільки ухилення від відбування покарання у виді штрафу, відповідно до ч.1 ст.389 КК України, є злочином.

Отже, особа, визнається такою, що ухиляється від відбування покарання лише за наявності обвинувального вироку.

Відомостей щодо притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.389 КК України (ухилення від відбування покарання у виді штрафу), матеріали провадження не містять та суду не надано.

Під ухиленням від відбування покарання розуміють умисні дії або бездіяльність засудженого, спрямовані на невиконання покарання.

Таким чином, єдиною та безумовною підставою для визнання особою такою, що ухиляється від виконання покарання, призначеного їй за вироком суду, є лише наявність обвинувального вироку суду, яким особа буде визнана винною саме в ухиленні від відбування покарання.

Відповідно до частини 1 статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові ВСУ №5-324кс15 від 24.12.2015 року.

У справі «Грабчук проти України» Європейський Суд зазначає, що «презумпція невинуватості порушена, якщо посадова особа висловлює думку про винність особи, обвинуваченої у вчиненні злочину, коли цього не було доведено відповідно до закону».

Момент, з якого особа вважається винуватою, є саме той час, коли вина особи доведена в законному порядку, тому альтернативна процедура встановлення винуватості особи є неприпустимою.

Отже, в матеріалах провадження відсутні дані про ухилення засудженим ОСОБА_6 від відбування покарання, призначеного вироком, а відтак, відсутні підстави для зупинення перебігу строку виконання обвинувального вироку і застосування частини третьої статті 80 КК України, висновки суду з цього приводу не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак, враховуючи обставину, що засуджений за період з 2014 року до кримінальної відповідальності не притягувався, факт ухилення від виконання вироку суду не доведено, суд вважає, що строки виконання вироку, визначені статтею 80 Кримінального кодексу України, закінчились, а тому наявні обставини для звільнення засудженого від відбування покарання у зв`язку зі спливом строку давності виконання обвинувального вироку.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 80 КК України, ст. 539 КПК України, ст. 152 КВК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Подання задовольнити.

Звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.04.2014 року за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 185, ст. 70, ст. 71 КК України до п`яти років 10 місяців позбавлення волі, від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом семи днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. Якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1