Справа 303/1441/19
№ 1-кп/303/194/22
У Х В А Л А
25 травня 2022 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Мукачеві клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про повернення обвинувального акту прокурору та зміну запобіжного заходу, клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у кримінальному провадженні № 000068 внесеному до ЄРДР 15.01.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,
-у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.115 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_5
сторони захисту - обвинуваченого ОСОБА_3
- захисника адвоката ОСОБА_4
потерпілої - ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

12 травня 2022 року до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області з Львівського апеляційного суду, відповідно до ухвали суду від 01.04.2022 року, надійшли матеріали кримінального провадження (у двох томах) щодо ОСОБА_3 за ч.1 ст.115 КК України, для нового розгляду зі стадії підготовчого судового засідання. Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 залишено тримання під вартою до проведення підготовчого судового засідання в суді першої інстанції, але не більше ніж 60 днів.
У матеріалах кримінального провадження наявний обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.115 КК України, з додатками до нього: реєстром матеріалів досудового розслідування та розписками підозрюваного і його захисника про отримання копії обвинувального акту з додатками.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні просив призначити судовий розгляд у кримінальному провадженні, посилаючись на те, що обвинувальний акт відповідає вимогам 291 КПК України, підстави для закриття провадження чи повернення обвинувального акту, відсутні.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 через канцелярію суду подав клопотання про повернення обвинувального акту прокурору. Клопотання захисник мотивує тим, що реєстр матеріалів досудового розслідування, не відповідає вимогам ст.109, 110 КПК України, тобто не зазначено ряд процесуальних рішень, прийнятих слідчим у ході досудового розслідування та реквізитів їх прийняття. Крім того, обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки не містить чіткого формулювання обвинувачення ОСОБА_3 із зазначенням спрямованості умислу особи, відповідно до правової кваліфікації дій за ч.1 ст.115 КК України, що унеможливлює повний і якісний захист від пред`явленого обвинувачення.
Заслухавши позицію прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілого, перевіривши обвинувальний акт та додані до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, розписки сторони захисту, суд приходить до наступного:
Згідно припису ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Обов`язок перевіряти обвинувальний акт на відповідність вимогам закону покладається на суд 1-ої інстанції у підготовчому судовому засіданні, а у випадку, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, суд, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, має право повернути прокурору обвинувальний акт.
Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.
Згідно із приписом п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Отже, розгляд справи без формулювання обвинувачення, яке відповідає правовій кваліфікації за ч.1 ст.115 КК України - є неможливим, а винесене рішення буде вважатися незаконним.
Адже відповідно до ч.3 ст.374 КПК у разі визнання особи виправданою або винуватою в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів, статті відповідного закону, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, адже правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення.
Така позиція, узгоджується з позицією апеляційної інстанції, викладеній в ухвалі Львівського апеляційного суду від 01.04.2022 року у даній справі, якою справу повернуто на новий розгляд та зазначено, що «…вирок не повинен залишати сумнівів щодо форми вини, мети і мотивів скоєння злочину, про які зазначено в обвинуваченні…. Відсутність вказівки на мету і мотив злочину, спрямованість умислу винного, не дозволяє зробити правильний висновок про кваліфікацію його дій і обґрунтованість пред`явленого обвинувачення..»
Вказаний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.
Судом встановлено, що обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст.115 КК України, не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а саме:
-відсутність в обвинувальному акті чіткого формулювання обвинувачення, щодо умислу, мотиву та мети, унеможливлює обвинуваченому якісно і в повній мірі здійснювати свій захист від пред`явленого обвинувачення, що, безперечно, порушує право особи на захист, як наслідок слугує беззаперечною підставою для скасування вироку суду.
Таке неконкретизоване та нечітке обвинувачення, позбавляє сторону захисту, зокрема обвинуваченого можливості чітко уявляти всі елементи пред`явленого йому обвинувачення, а захисника вибудовувати систему захисту від пред`явленого підзахисному обвинувачення та позбавляє сторону захисту можливості зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою, а суд прийняти законне та обґрунтоване рішення.
Такий недолік обвинувального акту, як неконкретність обвинувачення виключає можливість прийняття матеріалів кримінального провадження до судового розгляду. Обвинувальний акт із вказаним недоліком повинен бути повернутий прокурору.
Відповідно до положень ч.3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Таким чином, суд в порядку ч.3 ст.315 КПК України, вважає за можливе розглянути клопотання прокурора про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу.
Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою мотивоване тим, що ОСОБА_3 обґрунтовано підозрювався та обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.115 КК України, умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Тяжкість інкримінованого його кримінального правопорушення та невідворотність покарання у випадку визнання його винним за ч.1 ст.115 КК України, може спонукати обвинуваченого ОСОБА_3 до порушення прошення процесуальних обов`язків, тому відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КК України встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України. Прокурор вважає, що жоден з менш суворих запобіжних заходів, не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Заслухавши позицію прокурора з приводу заявленого клопотання, думку обвинуваченого, його захисника та позиції інших учасників судового розгляду, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, суд приходить до висновку, що клопотання підлягає до задоволення з наступних підстав:
Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Підставою застосування запобіжних заходів є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Враховуючи практику Європейського суду та положення ч.1 ст. 178 КПК України, при розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою, суд бере до уваги характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років.
Прокурором у клопотанні та судовому засіданні доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_3 інкримінованого йому кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за якими останньому пред`явлено обвинувачення, зокрема, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні умисного, кримінального правопорушення (злочину) проти життя і здоров`я особи, що вказує на його нестійкі моральні переконання та відсутність у нього поняття цінності людського життя, немає постійного місця роботи, не має постійного доходу, а тому існують ризики, що обвинувачений перебуваючи на волі може переховуватися від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, незаконно впливати на свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, у зв`язку з чим, жоден з більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України не може запобігти встановленим в судовому засіданні ризикам передбаченим ст. 177 КПК України, а тому обвинуваченому ОСОБА_3 слід застосувати міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Згідно ст.183 ч.1 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Відповідно до правової позиції Європейського суду у справі "Марченко проти України", при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
При вирішенні питання щодо можливості застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 більш м`яких запобіжних заходів, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.
При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.
Під час розгляду кримінального провадження в судовому засіданні не здобуто відомостей, які би безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою за станом здоров`я, також судом не отримано відомостей, щодо міцних соціальних зв`язків чи іншого комплексу обставин, які би переважили ризики передбачені ст.177 КПК України.
Отже, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, колегія суддів вважає, що наявні підстави для обрання запобіжного заходу - тримання під вартою, альтернативні (більш м`які) запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних рішень суду, а тому наявна необхідність застосування такої міри запобіжного заходу, як тримання під вартою із визначенням строку у межах шістдесяти днів, відповідно до ч.1 ст. 197 КПК України.
Згідно ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.
Разом з цим, та на підставі наведеного вище, суд не знаходить законних підстав для задоволення клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 з тримання під вартою на домашній арешт в темну пору доби, оскільки адвокатом у клопотанні не враховано, що відповідно до Ухвали Львівського апеляційного суду від 01.04.2022 року, запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 залишено тримання під вартою до проведення підготовчого судового засідання в суді першої інстанції, але не більше ніж 60 днів.
Таким чином, вирішити питання про зміну запобіжного заходу, строк дії якого, згідно Ухвали Львівського апеляційного суду від 01.04.2022 року, - закінчився на час проведення підготовчого засідання, не виявляється можливим.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 315, 370-372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про повернення обвинувального акту прокурору, задоволити.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 000068 внесеному до ЄРДР 15.01.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.115 КК України, повернути прокурору для усунення порушень вимог КПК України.
Клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, задоволити.
Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави, строком на 60 діб, тобто по 23 липня 2022 р., включно.
Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу, залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення в частині застосування запобіжного заходу та протягом семи днів у частині повернення обвинувального акту.

Головуючий ОСОБА_8