ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/714/22 Справа № 205/8448/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 14 січня 2022 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрії Кіровоградської області, громадянина України, одруженого, не працевлаштованого, без постійного місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 14 січня 2022 року клопотання прокурора було задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 14 березня 2022 року включно.
Рішення суду обґрунтовано тим, що в судовому засіданні були доведені ризики переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду, оскільки встановлено, що ОСОБА_6 , незважаючи на те, що одружений та має на утриманні малолітню дитину, не має постійного місця роботи та навчання, а також постійного доходу, не має постійного місця реєстрації.
Також, суд вважав, що зазначені прокурором ризики вчинення інших кримінальних правопорушень обвинуваченим ОСОБА_6 є доведеними, оскільки в судовому засіданні встановлено, що останній раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення злочинів проти власності, обвинувачується у вчиненні повторного корисного злочину проти власності, будучи притягнутим до кримінальної відповідальності та під час застосування до нього заходів забезпечення кримінального провадження, що обумовлює ризик вчинення ним аналогічних злочинів та продовження злочинної діяльності. До того ж, судом було враховано, що на розгляді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває обвинувальний акт відносно останнього за ч. 3 ст. 186 КК України.
Також при вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд врахував у сукупності всі обставини, а саме вік обвинуваченого, стан його здоров`я тощо, та дійшов висновку, що інші, більш м`які запобіжні заходи, на думку суду, не спроможні забезпечити належне виконання ним процесуальних обов`язків обвинуваченого у кримінальному провадженні.

Обвинувачений ОСОБА_6 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 14 січня 2022 року та обрати щодо нього більш м`який запобіжний захід, оскільки суд дійшов помилкового висновку щодо існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, натомість він має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання та родину та працює неофіційно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши представлені матеріали та обговоривши скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
14 січня 2021 року набрав чинності Закон України Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо забезпечення виконання рішення Конституційного Суду України стосовно оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою .
Тож, як витікає з приписів ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
З 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року в України було запроваджено воєнний стан.
Відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 року зі змінами до нього, рекомендацій Ради суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану від 02.03.2022 року, а також листа Верховного Суду №1/0/2-22 від 03.03.2022 року «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» суди, здійснюючи правосуддя в умовах воєнного стану, мають зважати на те, що в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи й установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією України й законами України.
З урахуванням норм чинного законодавства України та вищезазначених приписів методично-інформаційної допомоги відкладення судових засідань, на яких має розглядатись питання про обрання або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою належить вважати за неможливе. У цих випадках суд (слідчий суддя) діє на підставі положень чинного кримінального процесуального законодавства, а також насамперед зобов`язаний перевірити обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик, передбачений ст. 177 КПК України, не зменшився, або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. До вказаних обставин (ризиків) безумовно належить військова агресія проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.
Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд може зважати на попередню оцінку окремих фактичних обставин, здійснену ним при вирішенні попередніх клопотань у цьому кримінальному провадженні на підставі відповідних матеріалів, і не здійснювати надмірного витребування матеріалів у сторін кримінального провадження.
Якщо через об`єктивні обставини учасник кримінального провадження не може брати участь у засіданні в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою технічних засобів, визначених КПК України, як виняток можна допускати участь такого учасника в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою інших засобів, при цьому треба звернути увагу на роз`яснення такому учаснику його процесуальних прав та обов`язків.
Також, ураховуючи об`єктивні обставини, як виняток, можна допускати розгляд клопотань щодо запобіжних заходів без участі підозрюваного (обвинуваченого), беручи до уваги окремі складнощі, які виникають із повноцінною реалізацією положень кримінального процесуального законодавства в умовах воєнного стану та збройної агресії, з метою забезпечення стабільного функціонування системи кримінальної юстиції на час відсічі збройної агресії і належного реагування на випадки вчинення кримінально караних діянь у цих умовах, а також задля уникнення надмірного формалізму під час розгляду судами вищезазначених питань та дотримання розумних строків судового розгляду.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просив розглядати його апеляційну скаргу за його участю, втім у зв`язку з неможливістю на час воєнного стану в Україні доставляння до приміщень судів обвинувачених чи підозрюваних з місць позбавлення волі або установ виконання покарань, а також за відсутності технічної можливості проведення відеоконференцзв`язку між судом апеляційної інстанції та вищевказаними установами, з урахуванням вищенаведеного апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу обвинуваченого на ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 14 січня 2022 року про продовження йому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без участі сторін кримінального провадження.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Як видно з матеріалів справи, в провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться кримінальне провадження № 0001780 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України.
14 січня 2022 року судом першої інстанції в судовому засіданні було розглянуто питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України.
В даному випадку для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив факт того, що обставини, які стали підставою для взяття ОСОБА_6 під варту, на даний час не змінилися, ризики, які були встановлені під час обрання запобіжного заходу і під час вирішення питання про продовження його дії, не зменшились, не перестали існувати та мають місце, а саме: обвинувачений може переховуватися від суду, оскільки незважаючи на те, що він одружений та має на утриманні малолітню дитину, не має постійного місця роботи та навчання, а також постійного доходу, не має постійного місця реєстрації. Також обвинувачений може вчинити інше кримінальне порушення, тому що останній раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення злочинів проти власності, обвинувачується у вчиненні повторного корисного злочину проти власності, будучи притягнутим до кримінальної відповідальності та під час застосування до нього заходів забезпечення кримінального провадження, що обумовлює ризик вчинення ним аналогічних злочинів та продовження злочинної діяльності, а також на розгляді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває обвинувальний акт відносно останнього за ч. 3 ст. 186 КК України.
При цьому апеляційний суд, як і суд першої інстанції, враховує тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , за яке передбачене покарання виключно у виді позбавлення волі. Разом з цим, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).
Таким чином, висновки суду, що встановлені при обранні запобіжного заходу обставини та ризики не зменшились, і запобігання їх настанню можливо виключно шляхом продовження тримання ОСОБА_6 під вартою, а тому більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити виконання своїх обов`язків обвинуваченим, з урахуванням також неможливості винесення вироку у справі до спливу терміну тримання під вартою, підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами та зроблені з належним дотриманням вимог процесуального законодавства, а доводи апеляційної скарги обвинуваченого про незаконність та необгрунтованість ухвали суду апеляційний суд вважає безпідставними.
Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Доводи ж обвинуваченого про те, що прокурором не було доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, і неможливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, а також про неврахування судом даних про його особу, зазначені в апеляційній скарзі, на думку колегії суддів, необґрунтовані, оскільки вказані факти були взяті до уваги судом в сукупності з іншими доказами по справі та їм було надано належної оцінки, а тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , і покарання за яке може бути призначено у виді позбавлення волі, дає підстави вважати, що саме запобіжний захід, пов`язаний з ізоляцією від суспільства, в цьому випадку зможе попередити встановлені слідчим суддею ризики.
Отже, будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 14 січня 2022 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4