Справа № 594/484/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2022 року м.Борщів

Борщівський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю:

представника потерпілої особи адвоката ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт матеріалів кримінального провадження, внесеного 06 листопада 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000346 щодо обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, -

в с т а н о в и в:

31 травня 2022 року до Борщівського районного суду Тернопільської області від начальника Борщівського відділу Чортківської окружної прокуратури ОСОБА_4 надійшов обвинувальний акт матеріалів кримінального провадження, внесеного 06 листопада 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000346 щодо обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.

В ході підготовчого судового засідання прокурор просив суд призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту щодо ОСОБА_7 .

Представник потерпілої особи комунального підприємства «Тернопількомунінвест» адвокат ОСОБА_3 щодо призначення справи до судового розгляду не заперечив,

Поряд з тим, потерпілою стороною пред`явлено цивільний позов щодо стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 543765,76 грн. завданої матеріальної шкоди.

Захисник ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_6 щодо призначення справи до судового розгляду не заперечили, зазначивши, що такий, проте, має ряд недоліків та суперечностей.

Крім того, стороною захисту, в порядку ч. 2 ст. 303 КПК України, подано скаргу щодо визнання незаконним рішення керівника органу прокуратури першого заступника прокурора Тернопільської області ОСОБА_8 від 11.11.2019р. про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим, скасування постанови останнього від 11.11.2019р. Крім того, скаргу щодо визнання протиправними дій старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 щодо внесення 06.11.2019р. відомостей до ЄРДР про початок досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000346 за ч.3 ст. 190 КК України. Крім того, скаргу про визнання незаконною та скасування постанови начальника Борщівського відділу Чортківської окружної прокуратури ОСОБА_4 від 31.01.2022р. про реєстрацію матеріалів досудового розслідування у кримінальних провадженнях № 0000346 за ч.4 ст. 191 КК України та № 0000020 від 31.01.2022р. за ч. 1 ст. 366 КК України в ЄРДР під № 0000346. Крім того, скаргу про визнання протиправною бездіяльності слідчих та прокурорів у кримінальному провадженні щодо ненадання можливості надати пояснення з приводу підозри після повідомлення про підозру 01.02.2022р.

Заслухавши думку учасників судового провадження щодо можливості призначення судового розгляду, щодо заявлених стороною захисту скарг, за відсутності інших заяв та клопотань, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження.

При цьому, в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. А згідно з підпунктами «a» та «b» п.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього; мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що межі гарантій, передбачених підпунктом «a» пункту 3 статті 6 Конвенції, мають оцінюватись, зокрема, у світлі більш загального права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції. У кримінальних справах надання повної та докладної інформації щодо висунутих особі обвинувачень, які в подальшому можуть бути сприйняті судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження. Суд також зазначає, що підпункти «a» і «b» пункту 3 статті 6 Конвенції взаємопов`язані та що право бути поінформованим про характер і причини висунутих обвинувачень слід розглядати у світлі права обвинуваченого на підготовку свого захисту (пункт 37 рішення у справі «Жупнік проти України»).

Згідно ч. 1. ст. 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.
При цьому, важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.

Проте, орган досудового розслідування не в повній мірі конкретизував дії обвинуваченого ОСОБА_6 щодо формулювання суті інкримінованих останньому протиправних дій.
Так, обвинувальний акт, містить детальний опис обставин, які передували вчиненню ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, та які не стосувалися його особи а саме, щодо укладення 07.10.2019р. між потерпілою особою та ФОП ОСОБА_10 договору підряду № 14, укладення 04.09.2019р. між ТОВ «Тервікнопласт» та ФОП ОСОБА_10 договору поставки № 647, укладення 17.11.2019р. між ФОП ОСОБА_11 та ФОП ОСОБА_10 договору купівлі-продажу № 285, укладення 29.10.2019р. між ФОП ОСОБА_12 та ФОП ОСОБА_10 договору купівлі-продажу № 28/2019. При цьому, такі факти вмінені ОСОБА_6 у вину - оскільки зміст обвинувачення, викладено саме таким чином. Дослівно « ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що 07.10.2019 р. між комунальним підприємством «Тернопількомунінвест» (Замовник) в особі виконуючого обов`язки директора ОСОБА_13 , з однієї сторони та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_10 (Підрядник), з іншої сторони, укладено договір підряду…». Таке формулювання обвинувачення викладено аналогічно стосовно всіх вищеперерахованих угод.
Крім того, у вину ОСОБА_6 вмінено видачу офіційного документу Акту приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2В № 1 за грудень 2019 року із заначенням завідомо неправдивих відомостей. При цьому, обвинувачення обґрунтовано тим, що ОСОБА_6 достовірно знав, що будівельні матеріали необхідні для виконання робіт на об`єкті, закуплені за цінами нижчими ніж передбачено затвердженою проектно-кошторисною документацією. Проте, обвинувальний акт не містить даних щодо розміру цін, які були затверджені проектно-кошторисною документацією.
Аналогічні факти вмінені у вину ОСОБА_6 при видачі інших офіційних документів Актів приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2В № 2 за грудень 2019 року, КБ-2В № 3 за вересень 2020 року, КБ-2В № 4 за грудень 2020 року.
Що органом досудового розслідування кваліфіковано, як вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.
Окрім того, ОСОБА_6 вмінено вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України видача службовою особою завідомо неправдивого офіційного документа, що спричинило тяжкі наслідки.
При цьому, обвинувачення в даній частині не містить конкретизації щодо характеристики спричинених внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 наслідків, саме як тяжких.
Диспозиція ч. 1 ст. 366 КК України передбачає складання, видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів.
Тяжкі наслідки, спричинені такими діями, підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 366 КК України.
Правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення.
Європейський суд з прав людини (у справі «Абрамян проти Росії») більш ґрунтовно тлумачить зазначену норму, вказуючи на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, та як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камінські проти Австрії» №9783/82 п. 79).
Крім того, Суд нагадує, що положення пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Автсрії», №42780/98, п. 34).
До того ж право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого пп. «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Така неконкретність, на думку суду, є перешкодою для реалізації обвинуваченою особою передбаченого ст. 42 КПК Україниправа знати, у вчиненні якого саме кримінального правопорушення її обвинувачують. Та в подальшому роз`яснення судом суті пред`явленого обвинувачення, дослідження доказів щодо конкретних обставин кримінального правопорушення.

Відповідно до норм чинного кримінального процесуального законодавства обвинувачений має право знати у чому він обвинувачується, а обвинувальний акт повинен бути конкретним за своїм змістом. Неконкретність такого обвинувачення порушує право особи на захист, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Наведене вище на думку суду свідчить про те, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 не відповідає вимогам кримінально-процесуального законодавства, зокрема, встановленими ст. 291 КПК України, а тому підлягає поверненню прокурору, в зв`язку з чим суд не може у даному випадку ухвалювати рішення, пов`язані з підготовкою справи до судового розгляду, в тому числі, щодо порушених учасниками судового провадження питань.

Виходячи з наведеного вище, керуючись ст.ст. 191, 366 КК України, ст.ст. 91, 291, 314 КПК України, суд

у х в а л и в :

Обвинувальний акт матеріалів досудового розслідування, внесеного 06 листопада 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000346 щодо обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду протягом 7 діб з моменту проголошення.

Головуюча: