Номер провадження: 11-кп/813/1177/22
Справа № 503/711/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Кодимського райсуду Одеської області від 20.01.2022, у кримінальному провадженні №0000398 від 28.04.2021, відносно:
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Загнітків Кодимського району Одеської області, громадянина України, працюючого по найму, освіта середня, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 23.10.2015 Кодимським райсудом Одеської обл. за ч. 3 ст. 185 КК України 3 років позбавлення волі, звільнений з випробуванням на іспитовий строк 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України; 08.07.2016 Кодимським райсудом Одеської обл. скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено для його відбування; 24.09.2018 після відбуття двох третин строку покарання умовно-достроково звільнений від відбування невідбутої частини покарання,
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 та ч. 3 ст. 186 КК України,
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Майори Біляївського району Одеської області, громадянина України, не працюючого, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 та ч. 3 ст. 186 КК України,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 та ч. 3 ст. 186 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки і 4 (чотири) місяці.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 обчислювати з моменту його фактичного затримання 20.01.2022 року.
ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 та ч. 3 ст. 186 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням тривалістю 1 (один) рік і 6 (шість) місяців з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Застосований до ОСОБА_8 запобіжний захід залишений попередній - у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили.
Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати. Скасований арешт майна та вирішено долю речових доказів.
Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнані винуватими у тому, що 27.04.2021 близько 21 год. вони, спільно з іншою особою, кримінальне провадження відносно якої виділено в окреме провадження, проходячи повз домоволодіння розташоване по АДРЕСА_1 вступили у злочинну змову спрямовану на таємне викрадення металобрухту, який зберігається на території вищевказаного домоволодіння та належить ОСОБА_10 .
З метою реалізації вказаного злочинного наміру, діючи умисно за попередньою змовою в той же день та час, ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_8 та з Особою 3, кримінальне провадження відносно якої виділено в окреме провадження, з урахуванням сприятливої обстановки, яка на їх переконання виключала можливість втручання власника чи сторонніх осіб, зайшли на огороджену територію домоволодіння розташованого по АДРЕСА_1 , де на його подвір`ї виявили металевий балок тавру, довжиною 6 метрів, яка належить ОСОБА_10 та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою власного збагачення, взявши у руки металевий балок тавру, вийшли з зазначеного подвір`я, однак в той час їх дії перестали бути таємними, оскільки біля території вказаного домоволодіння проходила ОСОБА_11 та викрила їх.
Усвідомлюючи, що їхні дії помічені ОСОБА_7 спільно із ОСОБА_8 та Особою 3, кримінальне провадження відносно якої виділено в окреме провадження, продовжили скоєння кримінального правопорушення та умисно, відкрито, при цьому ОСОБА_7 з кваліфікуючою ознакою повторності (маючи незняту і непогашену судимість за вчинення крадіжки), викрали шести метровий металевий балок тавру , вагою 112 кг, вартістю 619 гривень 36 копійок, яка представляє для потерпілого цінність брухту чорних металів та покинули територію вказаного домоволодіння завдавши потерпілому ОСОБА_10 матеріального збитку на вказану вище суму.
При цьому виконавши усі дії, які вважали необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але не змогли його закінчити з причин, які не залежали від їх волі, оскільки в той же день та час на АДРЕСА_1 із викраденим майном їх виявив потерпілий ОСОБА_10 та припинив їхні протиправні дії.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка їх подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оспорюючи фактичних обставин справи просить переглянути справу відносно нього та застосувати положення ст.ст. 69, 75 КК України, зауважуючи, що його батько інвалід, який проживає сам та потребує допомоги.
Вирок суду 1-ої інстанції в частині засудження обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційному порядку не оскаржується.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 підтримав доводи своєї апеляційної скарги, просив вирок суду змінити в частині призначення покарання, застосувати ст.ст. 69, 75 КК України, призначивши більш м`яке покарання.
Захисник ОСОБА_12 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, вказавши, що підтримує апеляційну скаргу, при цьому обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні не заперечував проти розгляду справи без участі захисника ОСОБА_12 .
Натомість прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинувачуваного, вказуючи, що вирок суду 1-ї інстанції є законним та обґрунтованим.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Частиною 1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Мотивуючи доведеність вини обвинуваченого у вчинені злочинів, що йому інкримінуються, суд 1-ої інстанції послався на показання обвинуваченого ОСОБА_7 , який свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 та ч.3 ст. 186 КК України визнав повністю, щиро розкаявся та підтвердив фактичні обставини справи, наведені в обвинувальному акті.
За таких обставин, з`ясувавши, що фактичні обставини кримінального провадження учасниками судового розгляду не оспорюються, суд першої інстанції, за погодженням зі сторонами обвинувачення та захисту, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав за недоцільне дослідження доказів.
При цьому, суд встановив, що учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини справи, правильно їх розуміють і їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку.
Колегія суддів вважає, що дії ОСОБА_7 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 15 та ч. 3 ст. 186 КК України, як закінчений замах на вчинення відкритого викрадення чужого майна (грабежу), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у сховище.
Перевіряючи вирок суду 1-ої інстанції на відповідність його вимогам закону, апеляційний суд прийшов до висновку про його законність та обґрунтованість. Порушень вимог КПК України, які б слугували підставами для зміни вироку, апеляційним судом не встановлено.
Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про батька-інваліда на утриманні та безпосередньо його хворобу, апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Під час апеляційного провадження були надані документи, які свідчать про наявність у батька обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_13 хвороби, але колегія суддів вважає, що цей факт не зменшує вини обвинуваченого та не може слугувати підставою для звільнення його від відбування покарання за вчинений ним злочин.
На думку колегії суддів, вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_7 за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч. 3 ст. 186 КК України, і чи повинен він його відбувати, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував: ступінь тяжкості вчиненого діяння кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, ступінь здійснення кримінально протиправного наміру та причини, внаслідок яких кримінальне правопорушення не було доведено до кінця, а також характер та рівний ступінь участі ОСОБА_7 під час співучасті у вчиненні кримінального правопорушення.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що суд 1-ої інстанції призначив обвинуваченому покарання в мінімальних межах санкції статі кримінального закону.
Колегія суддів вважає, що призначене районним судом покарання, розмір якого достатньо мотивований районним судом, не можна вважати таким, що є занадто суворим, про що стверджував обвинувачений.
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості доводів апеляційної скарги обвинуваченого щодо можливості застосування при призначенні йому покарання положень ст. 69 КК України, апеляційний суд враховує роз`яснення, які містяться в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003, відповідно до якого призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного . У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній послатися на ч. 1 ст. 69 КК. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.
З огляду на зазначене, доводи обвинуваченого, на які він посилається в своїй апеляційній скарзі, судом першої інстанції були враховані в повній мірі. При цьому, районний суд врахував всі обставини справи, у тому числі пом`якшуючі покарання обставини, а тому підстав для застосування положень ст. ст. 69, 75 КК України апеляційний суд не вбачає.
За таких обставин, апеляційний суд вважає що апеляційна скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, а вирок суду 1-ої інстанції підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Кодимського райсуду Одеської області від 20.01.2022 у кримінальному провадженні №0000398 від 28.04.2021 яким ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , визнано винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.15, ч.3 ст. 186 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка тримається під вартою з дня отримання нею копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4