Справа № 444/930/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/52/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2022 рокуколегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Жовківського районного суду Львівської області від 06 грудня 2021 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:
цим вироком

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Трускавця, Львівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 354 КК України та виправдано на підставі п.3 ч.1 ст. 373 КПК України, за відсутністю складу кримінального правопорушення.
Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.
Згідно з вироком, ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення про те, що він, працюючи відповідно до наказу по Львівському національному аграрному університету №573-К від 07 листопада 2013 року на посаді доцента кафедри машинобудування факультету механіки та енергетики Львівського національного аграрного університету, будучи працівником установи, який не є службовою особою, а також будучи, відповідно до наказу №489/К-С від 12 жовтня 2015 року, керівником дипломного проекту студента третього курсу заочної форми навчання факультету механіки та енергетики Львівського національного аграрного університету ОСОБА_9 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою одержання неправомірної вигоди для себе та незаконного збагачення, 16 березня 2016 року близько 14.30 год., перебуваючи у своєму службовому кабінеті у приміщенні Львівського національного аграрного університету за адресою: Львівська область, Жовківський район, м. Дубляни, вул. Шевченка, 5, протиправно одержав від ОСОБА_9 для себе неправомірну вигоду в сумі 400 доларів США (що згідно курсу Національного банку України становило 10 754 грн.) за вчинення в інтересах останнього дій з використанням свого становища доцента кафедри машинобудування факультету механіки та енергетики Львівського національного аграрного університету та керівника дипломного проекту ОСОБА_9 , а саме за виконання дипломного проекту ОСОБА_9 та сприяння у його успішному захисті перед державною екзаменаційною комісією, зокрема, за складання позитивного відзиву про дипломний проект ОСОБА_9 та відповідної пояснювальної записки.
В апеляційній скарзі прокурор Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 покликається на те, що вирок суду є незаконним, необґрунтованим, невмотивованим та підлягає скасуванню.
Вважає, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, крім цього, допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, не надано належної оцінки показанням свідка ОСОБА_9 під час судового розгляду, а також протоколу ідентифікації та помічення грошових коштів від 15 березня 2016 року, протоколу про результати аудіо-, відеоконтролю особи №14/1-549 від 21 березня 2016 року з доданим носієм інформації №14/191/12-423, протоколу про результати аудіоконтролю особи №14/1-552 від 21 березня 2016 року, протоколу обшуку від 16 березня 2016 року, посадовій інструкції доцента кафедри машинобудування к.т.н. ОСОБА_10 , витягу з наказу за №489/К-С від 12 жовтня 2015 року, вимогам до оформлення дипломних і курсових проектів (робіт), затвердженим ректором Львівського державного аграрного університету, положенню про порядок створення та організацію роботи екзаменаційної комісії для атестації здобувачів вищої освіти у Львівському національному аграрному університеті, введеному в дію наказом ректора від 09 липня 2015 року, внаслідок чого, на думку прокурора, у вироку зроблено помилкові висновки, які не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Наголошує, що вищеперелічені докази є чіткими, вагомими та узгоджуються між собою і у своїй сукупності повно, об`єктивно та поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 354 КК України, а також спростовують помилкові висновки районного суду.
Акцентує, що суд першої інстанції взяв до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_10 , які суперечать наведеним доказам, не зазначивши, чому саме відкинув показання свідка ОСОБА_9 та інші докази.
Окрім цього стверджує, що місцевий суд не врахував, що показання обвинуваченого ОСОБА_10 , надані під час судового допиту, є неправдивими та спрямованими на введення суду в оману з метою уникнення кримінальної відповідальності та покарання.
Також зазначає, що показання обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що він отримав від ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 400 доларів США лише за написання замість нього дипломної роботи і твердження захисту про те, що таке одержання коштів є законним та не містить складу кримінального правопорушення, спростовуються показаннями свідка ОСОБА_9 , який повідомив, що ОСОБА_11 запропонував йому за 400 доларів США підготувати та погодити дипломну роботу з подальшим сприянням в успішному її захисті, зокрема, поговорити з членами екзаменаційної комісії за нормальну оцінку, а також у подальшому отримав від ОСОБА_9 400 доларів США за вчинення таких дій.
Наголошує, що ОСОБА_9 звернувся до ОСОБА_10 як до керівника свого дипломного проекту з метою отримати наскрізне завдання на виконання дипломного проекту, поради щодо структури дипломного проекту, рекомендації необхідної навчальної, наукової, довідкової літератури та інших матеріалів, що можуть бути використані під час виконання проекту, а не як до приватної особи з проханням за оплату написати дипломну роботу.
Акцентує, що ОСОБА_11 , будучи визначеним науковим керівником дипломного проекту ОСОБА_9 , достеменно знав та усвідомлював, що дипломний проект повинен бути виконаний студентом та повинен давати повну і об`єктивну інформацію про виконану студентом роботу, продемонструвати його уміння кваліфіковано вирішувати поставлені завдання, а також про те, що він, як науковий керівник, має видати студенту наскрізне завдання на виконання дипломного проекту, в якому вказати структуру роботи і рекомендувати студенту необхідну навчальну, наукову, довідкову літературу, методичні рекомендації кафедри та інші матеріали, що можуть бути використані під час виконання проекту. Натомість, ОСОБА_11 , діючи з корисливих мотивів та бажаючи отримати від ОСОБА_9 неправомірну вигоду, висловив останньому пропозицію про надання йому 400 доларів США за підготування та погодження дипломного проекту з подальшим сприянням в успішному його захисті. При цьому, ОСОБА_11 достеменно знав та усвідомлював, що він, як науковий керівник, повинен також підготувати відзив про роботу ОСОБА_9 та підписати пояснювальну записку, а також те, що студент, який не виконав дипломний проект (роботу), відраховується з університету у встановленому порядку.
Вважає, що поведінка ОСОБА_10 під час одержання ним від ОСОБА_9 неправомірної вигоди, а саме те, що при обговоренні з останнім грошових коштів він починав говорити пошепки, а також поведінка ОСОБА_10 , який на запитання працівників поліції під час проведення 16 березня 2016 року обшуку у його кабінеті повідомив, що ні від кого із студентів жодних коштів він не отримував, свідчать про усвідомлення ОСОБА_7 неправомірності своїх дій, а саме - одержання від ОСОБА_9 грошових коштів у сумі 400 доларів США.
Покликається на те, що всупереч вимогам кримінального процесуального закону, у вироку взагалі відсутні результати дослідження, аналіз та оцінка доказів сторони обвинувачення, а лише формально перераховано докази, надані прокурором на підтвердження винуватості ОСОБА_7 .
Крім цього, на думку апелянта, місцевим судом неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме ч.3 ст. 354 КК України, диспозиція якої визначає як кримінально-каране діяння прийняття пропозиції, обіцянки або одержання працівником установи, який не є службовою особою, неправомірної вигоди для себе за вчинення будь-яких дій з використанням становища, яке займає працівник в установі, в інтересах того, хто надає таку вигоду. За нормативними приписами заборони одержувати неправомірну вигоду, визначеними ст. 354 КК України, працівник не вправі одержувати будь-яку винагороду за вчинення будь-яких дій з використанням свого становища.
Наголошує, що вказана норма передбачає, що кримінальна відповідальність за порушення цієї заборони настає у тому разі, коли особа, яка надає неправомірну вигоду, усвідомлює, що надає її саме такій особі й у зв`язку із можливостями її посади, а особа, яка одержує неправомірну вигоду, розуміє (не може не розуміти) можливості займаної нею посади.
Просить скасувати вирок Жовківського районного суду Львівської області від 06 грудня 2021 року, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 354 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн. і на підставі п.2 ч.1 ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_10 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
Дослідити докази сторони обвинувачення та надати їм належну оцінку, а саме: допитати у якості свідка ОСОБА_9 ; дослідити протокол ідентифікації та помічення грошових коштів від 15 березня 2016 року; протокол про результати проведення НСРД №14/1-555 від 21 березня 2016 року; протокол про результати аудіо-, відеоконтролю особи №14/1-549 від 21 березня 2016 року з доданим носієм інформації №14/191/12-423; протокол про результати аудіоконтролю особи №14/1-552 від 21 березня 2016 року; протокол обшуку від 16 березня 2016 року, проведеного у службовому кабінеті ОСОБА_10 ; рапорт слідчого СУ ГУ НП у Львівській області від 31 березня 2016 року; висновок експерта № 1464 від 22 квітня 2016 року; протокол огляду речей та документів від 17 березня 2016 року; 3 листки з рукописними записами, вилучені в ході проведення 16 березня 2016 року обшуку; витяг з наказу по Львівському національному аграрному університету №573-К від 07 листопада 2013 року; довідку №01 -24-02-214 від 16 березня 2016 року; посадову інструкцію доцента кафедри машинобудування к.т.н. ОСОБА_10 ; список студентів навчально-наукового інституту заочної та післядипломної освіти, які повністю виконали навчальний план за ОКР «Бакалавр», здали державний тестовий іспит, допускаються до захисту дипломних проектів; витяг з наказу за №489/К-С від 12 жовтня 2015 року; вимоги до оформлення дипломних і курсових проектів (робіт), затверджені ректором Львівського державного аграрного університету; положення про порядок створення та організацію роботи Екзаменаційної комісії для атестації добувачів вищої освіти у Львівському національному аграрному університеті, введене в дію наказом ректора від 09 липня 2015 року.
На апеляційну скаргу сторони обвинувачення обвинувачений ОСОБА_7 подав заперечення, в якому зазначає, що прокурор не вказує на конкретне порушення ст. 94 КПК України, яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а його доводи фактично зводяться до незгоди з оцінкою доказів судом.
Покликається на те, що суд у вироку надав оцінку доказам за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, відтак вважає, що відсутні підстави для повторно дослідження вказаних доказів.
Наголошує, що використання власних знань для написання дипломного проекту з використанням власної техніки, не може утворювати склад інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки таким чином забезпечується не законний інтерес чи благо, на яке особа має беззаперечне право, а фактично надається послуга.
Також зазначає, що відсутні докази на підтвердження позиції прокурора щодо його сприяння ОСОБА_9 в успішному захисті дипломного проекту перед державною екзаменаційною комісією, зокрема, за складання позитивного відзиву про такий.
Просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Жовківського районного суду Львівської області від 06 грудня 2021 року без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 і виступ його захисника адвоката ОСОБА_8 про заперечення такої та залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що вказані вимоги закону судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_7 були дотримані.

Відповідно до ч.2 ст. 62 Конституції України, ч.2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а відповідно до ч.3 ст. 62 Конституції України та ч.4 ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, своє рішення про визнання ОСОБА_7 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст. 354 КК України суд мотивував тим, що обвинувачений не був членом екзаменаційної комісії, не був завідувачем кафедри і відповідні рішення щодо допуску дипломного проекту ОСОБА_9 до захисту перед ДЕК, затвердження або відмови у затвердженні дипломного проекту приймати не міг.
Крім цього, суд першої інстанції констатував відсутність доказів, які б слугували підтвердженням того, що ОСОБА_7 звертався до членів екзаменаційної комісії з проханням надати ОСОБА_9 допомогу під час здійснення ним захисту дипломної роботи чи надавав за це грошові кошти або пропонував їх.
На думку колегії суддів, такий висновок місцевого суду ґрунтується на основі внутрішнього переконання та всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Так, з врахуванням принципу змагальності сторін в кримінальному процесі, судом першої інстанції проаналізовані представлені докази по справі, а саме, був допитаний свідок сторони обвинувачення ОСОБА_9 . Також, безпосередньо було досліджено та оглянуто надані сторонами письмові докази, а саме: рапорт від 22 лютого 2016 року, заяву ОСОБА_9 , ухвалу про надання дозволу на проведення обшуку від 25 лютого 2016 року, доручення від 15 березня 2016 року, протокол обшуку від 16 березня 2016 року з доданими дисками, 3 листки з рукописними записами, протокол огляду речей та документів від 17 березня 2016 року, висновок криміналістичної експертизи №1464 від 22 квітня 2016 року, довідку від 16 березня 2016 року, витяг з наказу №573-К, посадову інструкцію, положення про порядок створення та організацію роботи екзаменаційної комісії для атестації здобувачів вищої освіти у Львівському національному аграрному університеті, наказ №638/к-с від 21 грудня 2015 року з додатками, витяг з наказу №489/5-с від 12 жовтня 2015 року, вимоги до оформлення дипломних і курсових проектів, список студентів навчально-наукового інституту заочної та післядипломної освіти, ухвалу слідчого судді від 18 березня 2016 року про арешт майна, рапорт від 31 березня 2016 року, протокол про результати аудіо-, відеоконтролю особи №14/1-549 від 21 березня 2016 року з доданим носієм інформації, протокол про результати аудіоконтролю особи №14/1-552 від 21 березня 2016 року, протокол про результати візуального спостереження за особою №14/1-554 від 21 березня 2016 року, протокол про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж №14/1-555 від 21 березня 2016 року з доданим носієм інформації, постанову про виокремлення матеріалів від 08 квітня 2016 року та виокремлені документи, протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 26 квітня 2016 року та повідомлення від 26 квітня 2016 року, протокол ідентифікації та помічення грошових коштів, постанову про визнання речовими доказами від 17 березня 2016 року, ухвалу слідчого судді апеляційного суду Львівської області № 0533 від 25 лютого 2016 року та копію вироку Галицького районного суду м. Львова від 20 травня 2016 року по справі №461/2955/16-к, яким ОСОБА_12 засуджено за ч.1 ст. 368 КК України за отримання неправомірної винагороди при захисті дипломної роботи ОСОБА_9 , яким дана належна правова оцінка у вироку.
Відтак, на думку колегії суддів, судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_11 погодився на пропозицію ОСОБА_9 щодо написання йому дипломного проекту за винагороду в сумі 400 доларів США, оскільки останній не виявив бажання самостійно працювати над таким.
Вищенаведені обставини визнавались і послідовно не заперечувались обвинуваченим ОСОБА_7 , як під час розгляду кримінального провадження в суді першої, так і апеляційної інстанцій.
Аналізуючи зміст протоколів про результати аудіо-, відеоконтролю особи, в яких зафіксовано обставини та зміст розмови ОСОБА_7 і ОСОБА_9 , колегія суддів приходить до висновку, що сам факт фіксації органом досудового розслідування розмов між обвинуваченим та свідком не може бути беззаперечним доказом злочинних дій ОСОБА_7 , оскільки, як вірно зазначено у судовому рішенні, надані стороною обвинувачення докази не підтверджують, що за отримані гроші чи їх частину обвинувачений ОСОБА_11 мав посприяти ОСОБА_9 в успішному захисті дипломного проекту перед державною екзаменаційною комісією.
Таке твердження прокурора також спростовано дослідженою в суді першої інстанції копією вироку Галицького районного суду м. Львова від 20 травня 2016 року, яким притягнуто до відповідальності особу, а саме завідувача кафедри машинобудування факультету механіки та енергетики, професора Львівського Національного аграрного університету (ЛНАУ) ОСОБА_12 , який мав забезпечити погодження дипломного проекту ОСОБА_9 та відповідно успішний захист такого перед державною екзаменаційною комісією. Крім цього, обґрунтованими є покликання суду першої інстанції в оскаржуваному вироку про те, що ні ОСОБА_12 , ні ОСОБА_7 не було пред`явлене обвинувачення у вчиненні злочинів групою осіб.
Відтак, колегія суддів вважає, що вході судового розгляду кримінального провадження стороною обвинувачення не було доведено вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину поза розумним сумнівом, оскільки, незважаючи на ту обставину, що факт отримання ОСОБА_7 грошових коштів підтверджений в судовому засіданні, однак мотиви та підстави їх отримання не відповідають формулюванню пред`явленого останньому обвинувачення.

Таким чином, на переконання колегії суддів, місцевий суд, розглянувши кримінальне провадження, всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, обґрунтовано визнав невинуватим ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченому ч.3 ст. 354 КК України та виправдав останнього, на підставі п.3 ч.1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, що цілком відповідає фактичним обставинам, встановленим судом першої інстанції і не спростованим під час апеляційного розгляду.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про необхідність повторного дослідження доказів, виклику та допиту свідка ОСОБА_9 , то, виходячи з положень ст. 404 КПК України такі, повно та без порушень досліджені судом першої інстанції і повторне дослідження, на думку колегії суддів, має на меті не доведення певних обставин події кримінального правопорушення, а спростування висновків суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Відтак, на переконання колегії суддів, оцінка доказів судом, у порівнянні з їх оцінкою стороною обвинувачення, не може свідчити про неправильність такої чи упередженість суду, а тому також безпідставними є доводи апеляційної скарги прокурора щодо необґрунтованості та незаконності судового рішення у зв`язку з невідповідністю висновків суду, фактичним обставинам справи.

Отже, колегія суддів вважає вирок суду законним і обґрунтованим і не вбачає підстав для його скасування.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
постановила:
апеляційну скаргу прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Жовківського районного суду Львівської області від 06 грудня 2021 року відносно ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4