ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11-кп/818/1478/22 Доповідач ОСОБА_1
Справа № 625/113/22 Головуючий І інстанції ОСОБА_2
Категорія: у порядку КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
потерпілих - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисника - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в залі суду в місті Валки Харківської області матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Коломацького районного суду Харківської області від 07 вересня 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000179 від 23.04.2022 року, за частиною 4 статті 296, частиною 1 статті 122 КК України, -

встановила:

Ухвалою Коломацького районного суду Харківської області від 07.09.2022 року задоволено клопотання прокурора. Продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 60 днів, тобто до 05 листопада 2022 року включно, без визначення розміру застави.

Не погодившись з вказаною ухвалою, захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що висновки суду щодо застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою не можуть ґрунтуватися лише на тяжкості покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення без належного з`ясування наявності хоча б одного із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.
Також захисник звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_10 одружений, має на утриманні неповнолітню дитину 2007 року народження, військовослужбовець та в силу статті 89 КК України раніше не судимий.
Крім цього вказує, що ОСОБА_10 не втік з місця події, чекав приїзду поліції декілька годин, що виключає наявність ризику переховування від правоохоронних органів та суду. Також в повному обсязі відшкодував матеріальні збитки та частково моральні збитки заявлені в позовних вимогах потерпілих на загальну суму більше ніж 11 500 грн.
Вважає, що прокурором та слідчим не надано суду жодного доказу наявності у кримінальному правопорушенні хоча б одного з ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора та потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на наступне.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 , суд виходив з тих обставин, що ризики, встановлені при обранні запобіжного заходу, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України не відпали на теперішній час та є актуальними. На підставі наданих матеріалів кримінального провадження оцінив в сукупності всі обставини, в тому числі особу обвинуваченого, який раніше неодноразово засуджений, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_10 у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується, суд дійшов висновку про доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб без визначення розміру застави.

З таким висновком суду погоджується й суд апеляційної інстанції, вважає його обґрунтованим та вмотивованим.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою та постановлена з дотриманням вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1,3,5 частини 1 статті 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників кримінального провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених частиною 4 статті 296 КК України, який відповідно до частини 5 статті 12 КК України є тяжким злочином, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років та частиною 1 статті 122 КК України, який є нетяжким злочином, який карається виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на строк до трьох років.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно зі сформованою практикою Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та тих обставин, що незаконні дії, які інкримінуються ОСОБА_10 , вчинено з метою грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчиненому із застосуванням вогнепальної зброї та крім того спричиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, на думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого.

При цьому, належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_10 може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що, в свою чергу, призведе до порушення розумних строків судового розгляду.

За таких обставин колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 щодо відсутності або недоведеності ризиків, які існували на час продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.

Отже, на час проведення апеляційного перегляду ризики, що існували на час продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 , а саме: можливість переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, не втратили свою актуальність, а суспільний інтерес, внаслідок висунутого йому обвинувачення, об`єктивно переважає принцип поваги до особистої свободи.

Враховуючи вищенаведені відомості, колегія суддів вважає обґрунтованими та доведеними ризики, якими прокурор обґрунтовує необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час продовження цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого, обставин кримінального провадження та позиції потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 щодо неможливості застосування до обвинуваченого ОСОБА_10 на даному етапі судового розгляду запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Колегія суддів вважає, що інші доводи апеляційної скарги самі по собі не можуть бути підставою для обрання обвинуваченому ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу, а саме домашнього арешту, оскільки не можуть зменшити доведені ризики та враховуються у сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів до обвинуваченого ОСОБА_10 не зможе забезпечити виконання ним його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та відсутності підстав для скасування ухвали Коломацького районного суду Харківської області від 07.09.2022 року за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 та обрання обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Керуючись статтями177, 178, 404, 405, пунктом 1 частини 1 статті 407, 418, 419 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Коломацького районного суду Харківської області від 07.09.2022 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: