Справа № 137/80/21
Провадження №11-кп/801/657/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 серпня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого судді(доповідача) ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника-адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці провадження №0000025, за апеляційними скаргами прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Літинського районного суду Вінницької області від 11.05.2022 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лук`янівка Київської області, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 6 (шість) місяців.

встановив:

Вироком встановлено, що 26.01.2020 близько 18:00 год. ОСОБА_8 рухався на власному мотоциклі марки «Lifa» моделі «150-2Е» реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Зарічна с. Олександрівка Літинського району Вінницької області у напрямку с. Журавне Літинського району Вінницької області, під час чого побачив свого знайомого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який справляв природні потреби на узбіччі дороги. ОСОБА_8 зупинив неподалік ОСОБА_10 мотоцикл та підійшов до останнього зробив йому зауваження.

У подальшому, між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , виникла словесна суперечка, яка переросла в конфлікт.

В ході даного конфлікту ОСОБА_8 , керуючись раптово виниклим умислом спрямованим на спричинення тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_10 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи вищевказаний умисел, умисно наніс один прямий удар кулаком правої руки в лобно-носову ділянку обличчя ОСОБА_10 , внаслідок чого останній впав на землю потиличною ділянкою голови, втративши свідомість, після чого ОСОБА_8 сів на власний мотоцикл марки «Lifa» моделі «150-2Е» реєстраційний номер НОМЕР_1 та з місця вчинення злочину зник.

У подальшому, з допомогою своєї матері ОСОБА_11 та співмешканки ОСОБА_12 потерпілий ОСОБА_10 дістався будинку матері ОСОБА_11 , розташованого за адресою АДРЕСА_2 , де ОСОБА_10 з тілесними ушкодженнями перебував до 28.01.2020.

У зв`язку з погіршенням стану здоров`я ОСОБА_10 28.01.2020 з території домогосподарства за адресою АДРЕСА_2 каретою швидкої медичної допомоги було госпіталізовано до приймального відділення КНП «Хмільницька центральна районна лікарня» Хмільницької районної ради. Після чого, того ж дня, у важкому стані ОСОБА_10 було перетранспортовано до реанімаційного відділення Вінницької міської лікарні швидкої медичної допомоги з діагнозом: "Закрита черепно-мозкова травма. Забій головного мозку важкого ступеня. Внутрішньо мозкові гематоми обох лобних долей. Перелом кісток склепіння черепа. Перелом кісток носа. Вентиляційно-асоційована двобічна нижньочасткова пневмонія. Набряк дислокації головного мозку. Набряк легень. Гостра серцево-судинна недостатність. Гостра дихальна недостатність».

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 помер у реанімаційному відділенні Вінницької міської лікарні швидкої медичної допомоги.

Відповідно до висновку експерта №170 від 20.03.2020 при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_10 , окрім слідів медичних маніпуляцій виявлено закриту-черепно мозкову травму: множинні синці голови, масивний крововилив в м`які покрови голови, перелом кісток склепіння черепа, поширений субарахноїдальний крововилив, крововилив в шлуночки мозку, забій головного мозку, перелом кісток носу, яка мала ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечні в момент заподіяння.

Смерть ОСОБА_10 настала від черепно-мозкової травми, яка ускладнилась набряком та дислокацією головного мозку. Між закритою черепно-мозковою травмою, що ускладнилась набряком та дислокацією головного мозку та смертю ОСОБА_10 є прямий причинний зв`язок.

Відповідно до висновку експерта №100-К від 27.10.2020 черепно-мозкова травма у ОСОБА_10 з локалізацією ушкоджень в ділянці обличчя та лінійним переломом, що проходить по лінії стріловидного шва, спричинена від дії твердого тупого предмета, який діяв зі значною силою в ділянку обличчя (лобна та носова ділянка), що могло мати місце при ударі.

Таким чином, ОСОБА_8 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, тобто умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого.

До початку судового засідання прокурор, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_9 подав відмову від своєї апеляційної скарги.

У своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 ставить питання про зміну вирока Літинського районного суду Вінницької області від 11.05.2022 року відносно ОСОБА_8 . Просить визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України. Також просить дослідити докази, наявні у матеріалах кримінального провадження.

Вимоги мотивує тим, що судом не взято до уваги, що ОСОБА_8 після нанесення удару ОСОБА_10 надавав йому першу допомогу, що підтверджують показання свідка ОСОБА_12 . Також зазначає, що ОСОБА_8 не знав про характер отриманих ОСОБА_10 травм, оскільки вони були внутрішні. ОСОБА_10 , ні його співмешканка ОСОБА_12 не наполягали на виклику швидкої медичної допомоги та поліції.

Заслухавши доповідь судді -доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 ; думку обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу останнього, просили задовольнити; перевіривши матеріали кримінального провадження, виконавши вимоги ч.3 ст.404 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч.1 ст.403 КПК України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду.

Відповідно до ч.2 ст.403 КПК України якщо вирок або ухвала суду першої інстанції не були оскаржені іншими особами або якщо немає заперечень інших осіб, які подали апеляційну скаргу, проти закриття провадження у зв`язку з відмовою апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за доцільне закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_9 на вирок Літинського районного суду Вінницької області від 11.05.2022 року, яким ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 121 КК України, - вірна та ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Санкція ст. 119 КК України передбачає покарання за вчинення вбивства через необережність.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги захисника про необхідність кваліфікувати дії обвинуваченого за ст.119 КК України, колегія суддів зазначає наступне.

Склад злочину, передбачений ст. 119 КК, від усіх інших видів вбивства відрізняється лише ознаками суб`єктивної сторони. При цьому можливі обидві форми необережності - злочинна самовпевненість і злочинна недбалість. Вбивство через злочинну самовпевненість має місце тоді, коли винний передбачає абстрактну можливість настання смерті, але розраховує її усунути, відвернути, вважаючи, що в даному випадку вона не настане. Вбивство при злочинній недбалості вчиняється тоді, коли винний не передбачає, що від його дій може статися смерть, але за обставинами події він повинен був і міг передбачити такі наслідки своїх дій чи бездіяльності.

Від необережного вбивства треба відрізняти умисне тяжке тілесне ушкодження, внаслідок якого сталася смерть потерпілого (за відсутності умислу на заподіяння смерті), кваліфікується за ч. 2 ст. 121 КК України. В усіх інших випадках, коли тілесні ушкодження призвели до смерті потерпілого, вони кваліфікуються за ст. 119 КК.

Районним судом вірно встановлено, що ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_10 були знайомі. Під час конфліктної ситуації з потерпілим, бажаючи нанести ОСОБА_10 тілесне ушкодження, свідомо наніс останньому удар кулаком правої руки в лобно-носову ділянку обличчя.

Згідно висновку експерта № 170 від 20.03.2020 при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_10 виявлено закриту-черепно мозкову травму: множинні синці голови, масивний крововилив в м`які покрови голови, перелом кісток склепіння черепа, поширений субарахноїдальний крововилив, крововилив в шлуночки мозку, забій головного мозку, перелом кісток носу, яка мала ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечні в момент заподіяння.

Смерть ОСОБА_10 настала від черепно-мозкової травми, яка ускладнилась набряком та дислокацією головного мозку. Між закритою черепно-мозковою травмою, що ускладнилась набряком та дислокацією головного мозку та смертю ОСОБА_10 є прямий причинний зв`язок.

Відповідно до висновку експерта №100-К від 27.10.2020 черепно-мозкова травма у ОСОБА_10 з локалізацією ушкоджень в ділянці обличчя та лінійним переломом, що проходить по лінії стріловидного шва, спричинена від дії твердого тупого предмета, який діяв зі значною силою в ділянку обличчя (лобна та носова ділянка), що могло мати місце при ударі.

Вказані висновки експертів з їх поясненнями в суді першої інстанції, є вірними, узгоджується з сукупністю інших доказів, наявних у вироку та є правильним.

Колегія суддів зазначає, що умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, має місце тоді, коли в результаті діяння настає смерть потерпілого. Особливістю цього кваліфікованого виду умисного тяжкого тілесного ушкодження є те, що у ньому присутні два суспільно небезпечні наслідки (первинний - тяжкі тілесні ушкодження і похідний - смерть), психічне ставлення до яких з боку винного є різним. До заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження особа ставиться умисно, а до настання смерті потерпілого від такого ушкодження - необережно. При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного.

Враховуючи обставини справи, те, що обвинувачений ОСОБА_8 в ході конфліктної ситуації з потерпілим, цілеспрямовано наніс удар в область обличчя потерпілого. При цьому обвинувачений навмисно завдав кулаком удар у життєво важливий орган (голову); характер та локалізація спричиненого ним тілесного ушкодження, дії обвинуваченого після спричинення тілесного ушкодження потерпілому, - залишення місця вчинення злочину, колегія суддів приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_8 вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження. Тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Крім того, обвинуваченим ОСОБА_8 в суді першої інстанції було повністю визнано вину, обставини вчинення злочину та кваліфікація його дій судом і ним не оспорювались.

Підстав для кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ст. 119 КК України, колегією суддів не встановлено.

Доводи захисника ОСОБА_7 про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого на ст. 119 КК України, на думку колегії суддів, є безпідставними. Така позиція сторони захисту свідчить про його намагання досягти пом`якшення покарання, як правомірна форма захисту.

Не знайшла свого підтвердження і версія сторони захисту про те, що ОСОБА_8 надав ОСОБА_10 першу допомогу. Дане твердження спростовується показаннями свідка ОСОБА_12 , з яких не вбачається, що ОСОБА_8 після нанесення ОСОБА_10 удару в область обличчя, надавав йому допомогу.

З пояснень самого ж обвинуваченого ОСОБА_8 в судовому засіданні вбачається, що він після того як ОСОБА_10 втратив свідомість, полив останнього пивом , щоб той прийшов до тями, після чого сів на мотоцикл та поїхав. Отже, не допоміг піднятись, ні викликав швидку допомогу, не зробив інших дій, спрямованих на порятунок потерпілого.

Окрім того, апеляційний суд на виконання вимог ч.3 ст. 404 КПК України, за клопотанням адвоката дослідив безпосередньо письмові докази :

-висновок експерта №170 від 20.03.2020 р., відповідно якого при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_10 , окрім слідів медичних маніпуляцій виявлено закриту черепно-мозкову травму: множинні синці голови, масивний крововилив в м`які покрови голови; перелом кісток склепіння черепа, поширений субарахноїдальний крововилив, крововилив в шлуночки мозку, забій головного мозку, переломи кісток носу.

Тілесні ушкодження у ОСОБА_10 спричинені від дії твердих тупих предметів, можливо 26.01.2020 року.

Смерть ОСОБА_10 настала від черепно-мозкової травми, ускладнилась набряком та дислокацією головного мозку. Між закритою черепно-мозковою травмою, що ускладнилась набряком та дислокацією головного мозку та смертю гр. ОСОБА_10 є прямий причинний зв`язок.

Закрита черепно-мозкова травма виявлена у ОСОБА_10 містить ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечна для життя на момент заподіяння. (а.с.№№182-185);

-висновок експерта №100-к від 27.10.2020 р. встановлено, що черепно-мозкова травма у ОСОБА_10 з локалізацією ушкоджень в ділянці обличчя та лінійним переломом, що проходить по лінії стріловидного шва спричинена від дії твердого тупого предмету, який діяв зі значною силою в ділянку обличчя (лобна та носова ділянка), що могла мати місце при ударі. Утворення черепно-мозкової травми внаслідок співударяння з твердим тупим предметом малоймовірне. Утворення синців в правій виличній ділянці можливе як від удару тупим предметом, так і від співударяння об такий, в тому числі від падіння. (а.с.№№186-187);

-висновок експерта №170/118-к від 29.12.2020 р., згідно якого черепно-мозкова травма у ОСОБА_10 з локалізацією ушкоджень у ділянці обличчя та лінійним переломом, що проходить по лінії стріловидного шва, спричинена від дії твердого тупого предмету, який діяв зі значною силою в ділянку обличчя (лобна та носова ділянка), що могло мати місце при ударі. Утворення черепно-мозкової травми внаслідок падіння з ліжка висотою 44 см малоймовірне. (а.с.№№192-194);

-протокол проведення слідчого експерименту від 18.01.2021 р., під час проведення якого ОСОБА_8 уточнив обставини події, що відбулась 26.01.2020 р., вказав з якого напрямку він рухався, де зупинив мотоцикл, місце знаходження ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , яким чином ОСОБА_10 падав на мотоцикл, показав на стажистові як та в яку ділянку обличчя вдарив ОСОБА_10 кулаком лівої руки в брову, на стажистові показав яким чином ОСОБА_10 впав на землю (потиличною ділянкою голови) та як розвивалися події (а.с.195-199);

-протокол проведення слідчого експерименту від 10.08.2020 р., під час проведення якого свідок ОСОБА_12 розказала та показала щодо обставин скоєного правопорушення відносно ОСОБА_10 (а.с.№№175-178);

-протокол проведення слідчого експерименту від 11.11.2020 р., під час проведення якого свідок ОСОБА_12 розказала та показала щодо обставин скоєного правопорушення відносно ОСОБА_10 (а.с.№№190-192).

Після дослідження доказів, учасники засідання виказали свою позицію щодо досліджуваних доказів. Апеляційний суд вважає, що вказані докази повністю узгоджуються між собою та іншими доказами з точки зору належності та допустимості у їх взаємозв`язку, та доводять в повному об`ємі вину ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, визначеного ч.2 ст. 121 КПК України .

Покарання обвинуваченому призначено відповідно до положень ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину та даних про особу винного, обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також думки потерпілої, яка просила суворо не карати. Таке покарання є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів. Покарання визначено у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.121 КК України, підстав для застосування ст.69 КК України колегія суддів не вбачає. Тому доводи обвинуваченого про суворість призначеного покарання є необґрунтованими.

Враховуючи викладене, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст. 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, суд

постановив :

Прийняти відмову прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_9 від апеляційної скарги.

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_9 на вирок Літинського районного суду Вінницької області від 11.05.2022 року у кримінальному провадженні № 0000317 від 07.03.2019, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України, - закрити.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 ,- залишити без задоволення.

Вирок Літинського районного суду Вінницької області від 11.05.2022 року відносно ОСОБА_8 , - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного Кримінального Суду в складі Верховного Суду протягом 3-х (трьох) місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4