Гребінківський районний суд Полтавської області
__________________________________________________________________________________
Справа №: 528/326/22
В И Р О К
Іменем України

05 липня 2022 року м. Гребінка

Гребінківський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участі: прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду з повною технічною фіксацією в режимі відеоконференції обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000056, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 11.02.2022 відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гребінка, Полтавської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, на утриманні осіб не має, військовозобов`язаного, участі в ліквідації аварії на ЧАЕС та у військових діях не приймав, раніше судимого: 07.09.2017 Пирятинським районним судом Полтавської області за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком 2 роки; 30.06.2017 року Гребінківським районним судом Полтавської області за ч.3 ст.185, ч.1 ст. 162 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком 2 роки; 10.09.2018 Гребінківським районним судом в Полтавській області за ч.3 ст.185 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі; 16.10.2018 Гребінківським районним судом Полтавської області за ч.3 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі; 24.09.2020 Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.15 ч. 3 ст. 185, ч.1 ст.70 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі. 28.05.2021 - звільнений за відбуттям строку покарання з Полтавської виправної колонії №64; 30.11.2021 Пирятинським районним судом Полтавської області за ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі; 06.05.2022 Пирятинським районним судом Полтавської області за ч.2,3 ст.185, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.1,4 ст.70, ст.71 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст.190 КК України,-

в с т а н о в и в:
28.11.2021 в обідній час, коли саме встановити не виявилось можливим ОСОБА_5 перебуваючи в приміщенні квартири, за адресою: АДРЕСА_3 , повторно, будучи раніше судимим за майнові злочини та маючи не погашену судимість, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, виражених у таємному викраденні чужого майна, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків в виді заподіяння майнового збитку потерпілому, і бажаючи їх настання, з корисливого мотиву, з метою особистого збагачення та наживи, шляхом зловживання довірою потерпілого, попрохав у ОСОБА_6 перфоратор марки "Forte" (модель RH 26-9 R), в корпусі чорно-сірого кольору, вартість якого згідно висновку експерта № СЕ-19/117-22/1839-ТВ від 15.02.2022 становить 1 025 грн., для власного користування на незначний термін та в подальшому розпорядився перфоратором на власний розсуд продавши його своєму знайомому.
Таким чином ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а саме: заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), що вчинене повторно.
Крім цього 16.12.2021 в вечірній час, коли саме встановити не виявилось можливим ОСОБА_5 перебуваючи в приміщенні квартири, за адресою: АДРЕСА_3 , повторно, будучи раніше судимим за майнові злочини та маючи не погашену судимість, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, виражених у таємному викраденні чужого майна, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків в виді заподіяння майнового збитку потерпілому, і бажаючи їх настання, з корисливого мотиву, з метою особистого збагачення та наживи, шляхом зловживання довірою потерпілого, попрохав у ОСОБА_6 мобільний телефон марки "iPhone" модель 5 s, в корпусі сіро-чорного кольору, вартість якого згідно висновку експерта № СЕ-19/117-22/1857-ТВ від 15.02.2022 становить 679 грн. 67 коп., для власного користування на незначний термін та в подальшому розпорядився даним мобільним телефоном на власний розсуд продавши його своєму знайомому.
Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а саме: заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), що вчинене повторно.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, відповідно до ч.6 ст.22 КПК України, створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Так, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.2 ст.190 КК України і викладених в обвинувальному акті від 07.04.2022 року, не заперечував щодо обставин їх вчинення, а саме місця, дати, часу та способу, щиро розкаявся, проте відмовився від дачі показів на підставі ст. 63 Конституції України.
Прокурор Пирятинського відділу Лубенської окружної прокуратури ОСОБА_3 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.
Потерпілий ОСОБА_6 в судові засідання неодноразово не з`являвся, про час та місце розгляду кримінального провадження повідомлявся належним чином, будь яких заяв чи клопотань від нього не надходило, його неявка не перешкоджає розгляду кримінального провадження по суті.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 не заперечував щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, які передбачені ч.2 ст.190 КК України і обставини якого викладені в обвинувальному акті від 07.04.2022 року, та беручи до уваги думки: прокурора, обвинуваченого, за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.
Суд також роз`яснив учасникам розгляду даного кримінального провадження, що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.
Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.
Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати.
При судовому розгляді кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, вирішуються судом.
При встановлених обставинах, оцінюючи досліджені докази, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень у судовому засіданні доведена повністю і досліджених доказів достатньо для визнання його винним, зважаючи на повне визнання ним вини під час судового розгляду.
Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 2 ст. 190 КК України, як дії, які виразилися у заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), що вчинене повторно.
Так, майно, яким заволодів обвинувачений, було для нього чужим, адже не перебувало в його власності чи законному володінні. ОСОБА_5 не мав на нього жодного права, цим майном він заволодів у спосіб, який заборонений законом. Це означає, що заволодіння майном відбулось протиправно.
ОСОБА_5 досяг віку, з якого наступає кримінальна відповідальність за заволодіння чужим майном. Його дії характеризуються умислом та корисливою метою. В результаті них він одержав фактичну можливість володіти, користуватись та розпоряджатись майном. Таким чином, вчинений обвинуваченим злочин є закінченим.
При цьому, повторність вчинення даних кримінальних правопорушень, як кваліфікуюча ознака, відповідає встановленим судом обставинам, оскільки ОСОБА_5 має непогашену та не зняту судимість за вчинення попереднього злочину проти власності, за що був засуджений вироком 24.09.2020 Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.15 ч. 3 ст. 185, ч.1 ст.70 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі.
Тому суд вважає, що ОСОБА_5 дійсно вчинив умисні дії, що виразились заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), що вчинене повторно, тобто кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 190 КК України.
З цього приводу у суду відсутні сумніви щодо притягнення останнього до кримінальної відповідальності за санкцією указаного кримінального закону.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд керується загальними засадами, які визначені у ст.65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
При цьому, суд також виходить із положень ст.50 КК України відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами , покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Так, відповідно до ст.12 КК України вчинені ОСОБА_5 кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.190 КК України кваліфікується, як нетяжкі злочини, за вчинення якого передбачено максимальне покарання у виді 3 років позбавлення волі.
За час судового розгляду справи в суді, ОСОБА_5 поводив себе позитивно, дотримувався встановленого в суді порядку, зауважень головуючого не отримував.
Щодо обставин, що обтяжують та пом`якшують відповідальність обвинуваченого. З цього приводу суд враховує, що у відповідності до ст. 67 КК України, обставин, що обтяжують відповідальність обвинуваченого органом досудового розслідування не встановлено та прокурором в судовому засіданні не наведено. Щодо наявності пом`якшуючих його відповідальність обставин, судом, у відповідності до ст. 66 КК України визнано щире каяття.
Згідно вимог ч.1 ст.19 КК України ОСОБА_5 є осудною, оскільки осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.
Судом в повному об`ємі вивчена особа обвинуваченого ОСОБА_5 , який має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . За місцем якого, відсутня негативна характеристика, заяви і скарг на ого поведінку не надходило.
Згідно довідки КНП «Гребінківська міська лікарня» від 15.02.2022 року ОСОБА_5 на обліку у лікарів психіатра, нарколога та фтізіатра не перебуває.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 раніше судимий за вчинення корисливих злочинів проти власності, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, відбував покарання в місцях позбавлення волі, що підтверджується даними відповідної вимоги.
За інформацією згідно довідки №25/5/193-22 виданої 14.02.2022 Лубенським районним сектором №1 філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області, ОСОБА_5 на обліку не перебуває.
Також враховано відсутність сім`ї та утриманців. Крім того, обвинувачений не є депутатом, будучи працездатним офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходу, перебуває на військовому обліку.
Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченій, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останньої до скоєного нею.
Отже, враховуючи характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого обвинуваченим кримінальних правопорушень, обставин їх вчинення, відомостей, що характеризують його особу, тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, позицію державного обвинувача, обвинуваченого, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також враховуючи, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, та з огляду на всі обставини в цілому, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_5 за вчинення нетяжкого злочину належить призначити покарання за ч. 2 ст. 190 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
Крім того, підстав для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст.69 КК України чи застосування положень ст.75 КК України суд не вбачає, з огляду на таке.
Так, ст.69 КК України вимагає наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, однак у даному кримінальному провадженні такі обставини не встановлені.
Крім того, при вирішенні питання щодо наявності підстав для застосування ст.69 чи ст.75 КК України, суд враховує особу винного ОСОБА_5 , який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів, відбував покарання в місцях позбавлення волі, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості та не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, він не зробив належних висновків для себе, на шлях виправлення не став, безвідповідально поставився до власних вчинків, продовжив протиправну поведінку і повторно, через незначний проміжок часу після звільнення, вчинив умисні злочини.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_5 можливе виключно за умов відбування ним реальної міри покарання у виді позбавлення волі, яке буде справедливим і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів і відповідатиме положенням ст.50 КК України, згідно з якою покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів іншими особами
Крім того, як встановлено судом, вироком Пирятинського районного суду Полтавської області від 06.05.2022 року, який набрав законної сили 07.06.2022 року, ОСОБА_5 засуджено за ч.2,3 ст.185, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.1,4 ст.70, ст.71 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.
При цьому суд зазначає, що кримінальні правопорушення у даному кримінальному провадження обвинувачений ОСОБА_7 скоїв 28.11.2021 та 16.12.2021 року, тобто до ухвалення вироку Пирятинського районного суду Полтавської області від 06.05.2022 року.
Відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Відповідно до роз`яснення, що містяться у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК України принципів необхідно застосувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів, слід враховувати, крім даних про особу й обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності.
Відтак, враховуючи ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_5 злочину, який відносяться до категорії нетяжких, та їх кількість, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за умисні злочини проти власності, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд вважає, що у даному випадку при визначенні ОСОБА_5 остаточного покарання за сукупністю злочинів доцільно застосувати принцип часткового складання призначених покарань.
Таким чином, остаточне покарання обвинуваченому необхідно призначити відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та вироком Пирятинського районного суду Полтавської області від 06.05.2022 року, зарахувавши у строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, частково відбуте ним покарання за вироком Пирятинського районного суду Полтавської області від 06.05.2022.
На переконання суду, саме таке покарання є необхідним, достатнім, справедливим для виправлення обвинуваченого, запобігання вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики.
Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
Цивільний позов потерпілим не заявлявся.
Процесуальні витрати у вигляді вартості проведення товарознавчих експертиз на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави.
Запобіжний захід в даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 не обирався.
Керуючись: ст.ст.7, 8, 9, 22, 30-33, 84-86, 110, 318, 319, 349, 369-371, 373, 374, 376 КПК України, ст.ст. 50, 65-67, 70, ч.2 ст.190 КК України, суд,-

у х в а л и в :
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Пирятинського районного суду Полтавської області від 06.05.2022 року остаточно призначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 2 (два) місяці.
На підставі ч.4 ст.70, ст.72 КК України в строк остаточно призначеного ОСОБА_5 покарання, зарахувати покарання, відбуте ним частково за вироком Пирятинського районного суду Полтавської області від 06.05.2022 року.
Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судові витрати на проведення товарознавчих експертизи в розмірі 1372 (одна тисяча триста сімдесят дві) грн. 96 коп.
Речові докази, а саме: перфоратор марки "Forte" (модель RH 26-9 R), в корпусі чорно-сірого кольору та мобільний телефон марки "iPhone" модель 5 s, в корпусі сіро-чорного кольору які знаходяться у кімнаті для зберігання речових доказів СПД № 1 ВП № 1 Лубенського РВП за адресою: Полтавська область, Лубенський район, м. Гребінка, вул. Магістральна, буд. 16 - повернуто потерпілому ОСОБА_6 .
Строк відбуття покарання засудженого ОСОБА_5 рахувати з моменту постановлення вироку Пирятинським районним судом Полтавської області, тобто з 06.05.2022 року.
Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Гребінківський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинувачуваному та прокурору.

Суддя ОСОБА_8