ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2022 року
м. Хмельницький

Справа № 684/72/22
Провадження № 11-кп/4820/580/22

Колегія суддів Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому та в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000625 від 17 грудня 2021 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Старосинявського районного суду Хмельницької області від 03 червня 2022 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , з вищою освітою, одружений, працює ТОВ «Агро-Форте», не має судимостей,
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.286-1, ч.1 ст.135 КК України, та призначено йому покарання:
- за ч.3 ст.286-1 КК України 8 (вісім) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 8 (вісім) років;
- за ч.1 ст.135 КК України 1 рік 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді 8 (вісім) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 8 (вісім) років.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 03 червня 2022 року та зараховано в строк відбування покарання період його попереднього ув`язнення у цьому кримінальному провадженні з 17 грудня 2021 року до 02 червня 2022 року включно.
Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено попередній - тримання під вартою та продовжено строк дії вказаного запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.
Судом вирішено питання речових доказів та судових витрат.
За вироком суду, 17 грудня 2021 року близько 21 год 45 хв, ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «Renault Duster», д.н.з. НОМЕР_1 , порушив та не дотримався вимог пунктів 1.3, 1.5, 2.3 б), 2.3 д) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, яке виразилось у тому, що під час руху він як учасник дорожнього руху зобов`язаний знати і неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну і створив своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху.
ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «RenaultDuster» д.н.з. НОМЕР_1 , в порушення вимог пункту 2.9 а) Правил дорожнього руху, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, внаслідок чого маючи знижену реакцію, в темну пору доби, на проїзній частині автодороги, яка освітлюється міським освітленням та проходить в межах населеного пункту селища міського типу Стара Синява по вулиці Заводській, поблизу домогосподарства №14, на горизонтальній мокрій ділянці дороги, прямої асфальтобетонної проїзної частини, де дозволена швидкість не більше 50 км/год., виявивши у ближньому світлі фар керованого ним автомобіля «Renault Duster» д.н.з. НОМЕР_1 , попереду пішохода ОСОБА_10 , що рухався в попутному напрямку по правому краю проїзної частини автодороги, діючи легковажно, не дотримуючись вимог п.п. 1.5, 2.3 (б,д) Правил дорожнього руху, при зміні дорожньої обстановки, відповідно не реагував на її зміну і створив своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху та загрозу життю і здоров`ю громадян.
Так, ОСОБА_6 , діючи з необережності, проявляючи злочинну самовпевненість, грубо порушуючи вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху, при виявленні перешкоди для його руху, яку він завчасно мав можливість об`єктивно виявити, а саме пішохода ОСОБА_10 , що знаходився на правому краю проїзної частини, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, здійснив наїзд передньою правою частиною автомобіля «Renault Duster» д.н.з. НОМЕР_1 на задню частину тіла пішохода ОСОБА_10 та, не зупиняючи рух керованого ним транспортного засобу, залишив місце події.
Унаслідок вчиненого ОСОБА_6 наїзду автомобілем «Renault Duster» д.н.з. НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_10 останньому заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: підшкірні крововиливи тім`яної ділянки волосистої частини голови зліва, потиличної ділянки голови зліва нижче рівня потиличного горба; осадження шкіри потиличної ділянки голови справа на рівні потиличного горба; перелом кісток основи та склепіння черепа; забій тканини головного мозку конвекситальної поверхні правої потиличної частки головного мозку; крововиливи під м`які покриви тім`яно-потиличної ділянки голови вище потиличного горба, під м`які мозкові оболонки по конвекситальної поверхні тім`яно-скроневої частки головного мозку, що мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження, що небезпечне для життя в момент заподіяння (завдання) і знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті, а також інші тілесні ушкодження.
Своїми діями ОСОБА_6 порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 (б,д), 2.9 (а), 12.3 Правил, зміст яких полягає в наступному:
-п. 1.3 учасники дорожнього руху зобов`язанні знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливим.
-п. 1.5 дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальні збитки.
- п. 2.3 для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.
- п. 2.9 водієві забороняється:
а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
- п. 12.3 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Порушення водієм ОСОБА_6 вищевказаних пунктів Правил знаходяться в прямому причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, а саме спричиненням смерті ОСОБА_10 .
Таким чином, своїми діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.286-1 КК України.
Окрім цього, продовжуючи свої протиправні дії, відразу після вчинення дорожньо-транспортної пригоди за вказаних вище обставин, 17 грудня 2021 року близько 21 год 45 хв, в межах населеного пункту селища міського типу Стара Синява по вулиці Заводській, поблизу домогосподарства №14 ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що він здійснив наїзд на людину, поставивши в такий спосіб потерпілого ОСОБА_10 в небезпечний для життя стан, а також те, що потерпілий в даній обстановці внаслідок безпорадного стану, спричиненого отриманням тілесних ушкоджень, що заподіяні в результаті здійсненого наїзду автомобілем марки «Renault Duster» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 , без сторонньої допомоги був позбавлений можливості вжити заходи до самозбереження, маючи при цьому реальну можливість надати потерпілому допомогу, знехтував моральними і правовими нормами, що зобов`язують надати допомогу людині, яка перебуває у небезпечному для життя стані, не вжив будь-яких заходів, необхідних для відведення небезпеки, що загрожувала життю потерпілого внаслідок його безпорадності, не бажаючи надати йому допомогу, перебуваючи за кермом автомобіля марки «Renault Duster» д.н.з. НОМЕР_1 , не зупиняючись, поїхав з місця події, і таким чином умисно залишив потерпілого ОСОБА_10 у небезпеці.
Таким чином, своїми діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.135 КК України.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просив вирок Старосинявського районного суду від 03 червня 2022 року в частині призначеного покарання змінити на більш м`яке призначити основне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим на рівні мінімальної межі санкції ч.3 ст.286-1 Кримінального кодексу України з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років.
Зазначав, що не оспорюючи фактичних обставин справи та наявності його вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, він не погоджується з вироком в частині призначеного судом як основного, так і додаткового покарання, які є занадто суворими та не відповідають особі обвинуваченого та скоєному правопорушенню.
Уважав, що місцевим судом допущено порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування норм закону про кримінальну відповідальність.
Зауважував, що суду першої інстанції варто було врахувати й дані про обставини вчинення кримінального правопорушення і його наслідки в їх сукупності та прийняти рішення щодо призначення необхідного і достатнього покарання з дотриманням вимог ст.ст.50, 65 КК України.
Стверджував, що місцевим судом не враховано низку пом`якшуючих обставин, а саме: відсутність обставин, що обтяжують його вину, відомості про особу, те, що він несудимий, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, характеризується по місцю роботи та проживання позитивно, має постійне місце проживання, на момент скоєння ДТП мав місце роботи; міцні соціальні зв`язки з родиною, одружений, на утриманні має неповнолітніх дітей, має на утриманні хворого батька, який потребує сторонньої підтримки, сам він хворіє на хронічне захворювання цукровий діабет (інсулінозалежний тип). Однак, усі ці обставини давали суду першої інстанції підстави призначити йому покарання за сукупністю злочинів, на рівні мінімальної межі, передбаченої ч.3 ст.286-1 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
З тих же мотивів, місцевий суд, мав усі підстави призначати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на мінімальний строк, передбачений ч.3 ст.286-1 КК України.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з узагальненим викладом змісту судового рішення та доводів апеляційної скарги; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів; заперечення прокурора ОСОБА_5 проти апеляційної скарги; думку потерпілої ОСОБА_8 та її представника адвоката ОСОБА_9 , які заперечили проти апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наступне.
Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та кримінально-правова оцінка його дій в апеляційній скарзі не оспорюються, то відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Відповідно до частин 1-4 статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції повною мірою дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону.

Висновки місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, відповідають фактичним обставинам провадження, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні доказів, яким суд дав правильну правову оцінку, відповідно до ст.94 КПК України.

Правильною є кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.3 ст.286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого; за ч.1 ст.135 КК України як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Вирішуючи по суті апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_6 щодо призначення йому більш м`якого покарання, колегія суддів виходить з того, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Покарання, як про це зазначено в положеннях ст.65 КК України, призначається з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення призначається покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Статтею 414 КПК України передбачено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно усталеної судової практики, покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю, обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

При призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції, на виконання загальних засад його призначення повною мірою врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, одне з яких згідно ст.12 КК України віднесено до особливо тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений та має на утриманні двох неповнолітніх дітей, є особою з інвалідністю ІІ-ї групи, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується відсутністю компрометуючих даних, працевлаштований та за місцем роботи характеризується позитивно, позицію потерпілої про призначення обвинуваченому максимальної міри покарання. Як обставину, що пом`якшує покарання суд визнав щире каяття у вчиненому та за відсутності обставин, що його обтяжують, обгрунтовано призначив покарання в межах санкцій статтей КК України у виді позбавлення волі на певний строк, з позбавленням права керування транспорними засобами на певний строк та на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначив покарання у виді позбавлення волі на певний строк, з позбавленням права керування транспортними засобами на певний строк.

Оскільки ОСОБА_6 вчинив кілька злочинів, на виконання вимог ч.1 ст.70 КК України суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність призначення йому остаточного покарання за їх сукупністю шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

На думку колегії суддів, покарання ОСОБА_6 призначене як за санкціями частин статей, так і остаточне покарання за сукупністю злочинів у визначених судом межах, відповідає загальним засадам призначення покарання, його меті, справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Підстав для пом`якшення ОСОБА_6 призначеного судом покарання, колегією суддів не встановлено. Даних про наявність інших обставин, що є пом`якшуючими покарання обвинуваченого, з огляду на положення ст.66 КК України, або можуть бути визнані такими, обвинуваченим не надано і з матеріалів кримінального провадження не вбачається.

Таким чином, суд першої інстанції на підставі усіх наявних у матеріалах кримінального провадження доказах та детальному вивченні особистості обвинуваченого та його ставленні до вчиненого, призначив покарання, яке є необхідним та цілком достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення. Отже, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а:
Вирок Старосинявського районного суду Хмельницької області від 03 червня 2022 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому її копії.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3