Справа № 463/5342/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/721/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2022 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,
підозрюваного ОСОБА_6 ,
захисника-адвоката ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 15 серпня 2022 року про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави,
в с т а н о в и л а :
Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 15 серпня 2022 року клопотання слідчого СВ Львівського РУП№1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 , задоволено частково та застосовано до

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
проживає за адресою:

АДРЕСА_1

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб, до 16:30 год 13 жовтня 2022 року.
Визначено ОСОБА_6 заставу у розмірі п`ятдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 130 000 грн.
У випадку внесення застави покладено на підозрюваного ОСОБА_6 наступні обов`язки: прибувати до слідчого в провадженні якого перебуватиме кримінальне провадження, прокурора та суду за першим викликом; не відлучатись із населеного пункту, де він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; утриматись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідного органу державної влади (у разі наявності) свій паспорт для виїзду закордон.
На ухвалу слідчого судді захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову про відмову в задоволенні клопотання слідчого.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що у клопотанні про обрання запобіжного заходу, слідчим було заявлено лише один ризик: підозрюваний може незаконно впливати на свідків, спеціалістів, експертів у даному кримінальному провадженні з метою подальшої зміни їх показань, які останні будуть надавати суду під час судового розгляду.
Проте, слідчий суддя, встановив додаткові ризики, які в клопотанні були відсутні, а саме: можливість переховування ОСОБА_6 від органу досудового розслідування та суду; можливість знищення ним документів та речей, які мають істотне значення для встановлення
обставин кримінального правопорушення та можливість вчинення інших кримінальних правопорушень.
Зазначені ризики слідчий суддя жодним чином не обгрунтував, не зазначив обставини, які свідчать про існування цих ризиків, а також не навів доказів, якими ці ризики підтверджуються, чим порушив вимоги ст.ст.132, 194 КПК України.
Постановляючи оскаржену ухвалу слідчий суддя виходив з того, що ОСОБА_6 молодий, та за станом здоров`я може знаходитись в СІЗО. Інших аргументів для обрання найбільш суворого запобіжного заходу слідчий суддя не навів. Хоча, згідно з вимогами статті 194 КПК України, слідчий суддя повинен був встановити, чи доводять надані стороною обвинувачення докази обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, зазначеному у клопотанні.
У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_6 , його захисник ОСОБА_10 апеляційну скаргу підтримали, покликаючись на викладенні в ній мотиви, просять таку задоволити.

Прокурор під час апеляційного розгляду апеляційну скаргу заперечила, судове рішення вважає законним та обґрунтованим, просить ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, виступ сторони захисту, прокурора про законність судового рішення, дослідивши матеріали справи та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу захисника слід задоволити частково з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону слідчий суддя при постановленні оскарженої ухвали не дотримався в повному обсязі.

Ухвала слідчого судді постановлена без достатнього врахування положень ст. 194 КПК України і підлягає скасуванню.

10.05.2022 до ЄРДР внесено відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України.

13.08.2022 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 365 КК України.

Постановляючи оскаржену ухвалу слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_6 підозрюється у вчинені злочину, за який передбачено покарання до 8 років позбавлення волі. Вік та стан підозрюваного ОСОБА_6 дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного з обмеженням волі та свободи пересування, враховуючи міру покарання, яка загрожує підозрюваному в майбутньому він може переховуватись від органів досудового слідства та суду. Також підозрюваний може незаконно впливати на свідків та експертів у цьому кримінальному провадженні, може знищити, сховати документи, речі які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Тому з урахуванням наведеного вище, з метою унеможливити переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду та з метою запобігти вчиненню інших кримінальних правопорушень, в тому числі і знищення, спотворення документів та речей, що мають істотне значення у вказаному кримінальному провадженні, а також можливості незаконно впливати на свідків даного кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що до підозрюваного слід застосувати запобіжний захід тримання під вартою з визначення розміру застави, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України.

З таким висновком слідчого судді колегія суддів не погоджується мотивуючи наступним.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У поданому клопотанні слідчим зазначалось про наявність ризиків, передбачених п.1, п.3 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, слідчим суддею під час прийняття оскарженої постанови зазначено, що також існують ризики, передбачені п.2, п. 5 ст. 177 КПК України про існування яких не вказував слідчий у клопотанні, і наявність таких слідчим суддею нічим не обґрунтована, що є порушенням ст. 194 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 27.11.2014 року (справа «Хомулло проти України», заява № 47593/10 ), суд повторно зазначав, що мета пункту 4 статті 5 полягає у забезпеченні права осіб, яких затримано і взято під варту, на судовий контроль за законністю застосованого до них заходу (див. рішення від 11 жовтня 2007 року у справі «Насруллоєв проти Росії» (Nasrulloyev v. Russia), заява № 656/06, п. 86).

Більше того, пункт 4 статті 5 Конвенції, гарантуючи взятим під варту особам право ініціювати судове провадження для встановлення законності позбавлення їх свободи, також проголошує їхнє право на судове рішення стосовно законності тримання під вартою, що має бути ухвалене без зволікань після порушення такого провадження, а також на рішення суду про звільнення, якщо виявиться, що тримання під вартою незаконне (див. вищенаведене рішення у справі «Барановський проти Польщі» (Baranowski v. Poland), п. 68). Існує особлива потреба у швидкому рішенні щодо законності тримання під вартою у випадках, коли триває судовий розгляд, оскільки підсудний має повною мірою користуватися перевагами принципу презумпції невинуватості (див. рішення від 4 жовтня 2001 року у справі «Іловєцький проти Польщі» (Ilowiecki v. Poland), заява № 27504/95, п. 76). Та ж логіка може застосовуватися і до тримання під вартою до вирішення питання щодо екстрадиції, коли розслідування ще триває (див. рішення від 8 січня 2009 року у справі «Худякова проти Росії» (Khudyakova v. Russia), заява № 13476/04, п. 92).

Апеляційним судом встановлено, що матеріали клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не містять доказів, що заявлені ним у клопотанні ризики, передбачені ст. 177 КПК України виправдовували тримання ОСОБА_6 під вартою.

При вирішенні питання про можливість застосування запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, слідчий суддя обов`язково враховує:

1) відомості про ухилення особи від правосуддя у запитуючій стороні та дотримання нею умов, на яких відбулося звільнення її з-під варти під час цього або інших кримінальних проваджень;

2) тяжкість покарання, що загрожує особі в разі засудження, виходячи з обставин, встановлених під час заявленого кримінального правопорушення, положень закону України про кримінальну відповідальність і усталеної судової практики;

3) вік та стан здоров`я особи, видача якої запитується;

4) міцність соціальних зв`язків особи, у тому числі наявність у неї родини та утриманців.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчим суддею при винесенні ухвали не було обґрунтовано, що застосування щодо ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу не буде достатнім для забезпечення виконання останнім належної процесуальної поведінки.

Відтак у даному випадку обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який є винятковим запобіжним заходом без доведення того, що жоден більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України є помилковим.
З урахуванням вказаного, а також даних в їх сукупності про особу ОСОБА_6 , його віку, наявності місця проживання, міцність його соціальних зв`язків, наявності роботи, колегія суддів приходить до висновку про можливість застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою, застосувавши до останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, у нічний час доби, заборонивши йому залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків, що в сукупності із встановленими конкретними обставинами кримінального провадження в повній мірі відповідає практиці Європейського суду з прав людини та статті 5 Конвенції, положення якої вказують, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

На підставі викладеного ухвала слідчого судді підлягає скасуванню із постановленням апеляційним судом нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого та застосування до ОСОБА_6 домашнього арешту у нічний час доби, з покладенням передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків.

Крім того апеляційний суд звертає увагу на те, що оскарженою ухвалою слідчим суддею ОСОБА_6 було визначено заставу у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осібіз зазначенням її розміру - 130 000 грн.

Однак, визначення розміру застави слідчим суддею у розмірі 130 000 грн не відповідає розміру 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» №1928-IX від 02.12.2021 встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2022 року 2481 грн.

Діючим кримінальним процесуальним законодавством не визначено поняття «прожитковий мінімум для працездатних осіб», так само як і не зазначено, який період часу або дата береться за основу під час розрахунку цієї суми. Натомість, п. 16 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено поняття мінімальної заробітної плати, та вказано, що це грошова сума, що дорівнює місячному розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому приймається процесуальне рішення або здійснюється процесуальна дія.

Відтак із врахуванням ст.ст. 8, 9 КПК України, апеляційний суд вважає, що в даному випадку необхідно застосовувати аналогію закону щодо визначення розміру одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлену законом на 1 січня календарного року відповідно до загальних положень КПК України.

Відтак, з урахуванням наведеного апеляційний суд зазначає, що у подальшому під час розгляду подібних клопотань та визначаючи розмір застави, слідчому судді необхідно враховувати розмір прожиткового мінімуму встановленого станом на 1 січня календарного року, у якому розглядається відповідне клопотання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 15 серпня 2022 року про обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою скасувати.
Клопотання слідчого СВ Львівського РУП№1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 , задоволити частково.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 з 22:00 год. до 06:00 год. наступного дня, строком на два місяці.
На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки:
прибувати до слідчого, прокурора та суду за першим викликом;
відлучатись із населеного пункту, де він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;
утриматись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;
здати на зберігання до відповідного органу державної влади (у разі наявності) свій паспорт для виїзду закордон.
Роз`яснити ОСОБА_6 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.
Відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою особи, яка перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Виконання ухвали покласти на орган Національної поліції за місцем проживання ОСОБА_6 , а контроль за її виконанням на прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_8 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4