Справа № 344/6874/22
Провадження № 11-сс/4808/200/22
Категорія ст. 183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисникаОСОБА_6 , що діє в інтересах підозрюваногоОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 червня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави,
за участю прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_6 ,
підозрюваного ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 червня 2022 року щодо ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, з визначенням розміру застави 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 198480 грн. Слідчий суддя дійшов висновку, що органи досудового розслідування обґрунтовано підозрюють ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами. Свої висновки слідчий суддя мотивував наявністю обґрунтованої підозри, що підтверджується фактичними даними, та наявністю ризиків, передбачених п. 1- 4 ч. 1 ст. 177 КК України.

В частині розміру застави слідчий суддя свої висновки мотивував тим, що саме такий розмір застави обумовлений тим ступенем довіри до підозрюваного, при якому перспектива втрати застави буде для ОСОБА_7 необхідним і достатнім стримуючим фактором, щоб не допустити невиконання ним процесуальних обов`язків та запобігти здійсненню дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід. Вважає ухвалу суду першої інстанції не законною, не обґрунтованою та не вмотивованою і такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав:

1)Огляд місця події від 10 червня 2022 року розпочато о 11 год. 55 хв. Повідомлення про підозру ОСОБА_7 вручено о 12 год.00хв.11 червня 2022 року;

2)ОСОБА_7 не був наділений організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями та не був службовою особою. АТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» не було продовжено із ОСОБА_7 договір з керівником дочірнього підприємства від 26 квітня 2022 року за № 242, строк дія якого закінчився 26 квітня 2022 року;

3)Вказує, що стороною обвинувачення не наводиться жодного доказу неможливості застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

Під час апеляційного розгляду:

- підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 підтримали доводи апеляційної скарги та просили задовольнити апеляційну скаргу. Підозрюваним сплачено заставу;

- прокурор заперечував з приводу вимог апеляційної скарги, вважав ухвалу слідчого судді законною та вмотивованою.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, ухвалу слідчого судді без змін, з наступних підстав.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у одержанні службовою особою, неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду дії з використанням наданої влади та службового становища, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

11 червня 2022 року складено підозру у вчиненні ОСОБА_7 вказаного злочину, яку повідомлено останньому під підпис (а.п. 29-31).

Звертаючись до суду з клопотанням про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, старший слідчий СУ ГУНП в Івано-Франківській області майор поліції ОСОБА_9 мотивував наявність обґрунтованої підозри долученими до матеріалів доказів, зокрема: протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 31 травня 2022 року, протоколом огляду, ідентифікації та вручення грошових коштів від 09 червня 2022 року, протоколом огляду місця події від 10 червня 2022 року, протоколом освідування ОСОБА_7 від 10 червня 2022 року, показаннями ОСОБА_10 , речовими доказами, а також іншими зібраними у провадженні доказами.

Об`єктивних даних, які б свідчили про те, що вказані докази отримані з порушенням порядку, передбаченого Кримінальним процесуальним кодексом України, колегією суддів не встановлено. Вказані докази у своїй сукупності підтверджують причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому злочину.

На думку колегії суддів, слідчий суддя належним чином дослідив вказані докази та на підставі свого внутрішнього переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінив сукупність зібраних доказів щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку, та дійшов правильного висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення.

Обираючи міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про достатність доказів для підозри останнього у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, з чим погоджується й колегія суддів.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, не містять чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно підозрюваного.

Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Колегія суддів вважає, що надані стороною обвинувачення докази є переконливими, узгоджуються між собою та є достатніми для висновку, що ОСОБА_7 міг бути причетним до вчинення вказаного вище злочину.

Як вбачається з апеляційної скарги, апелянт фактично висловлює свою незгоду з застосуванням до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що на його думку є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Проте, колегія суддів вважає, що слідчий суддя належним чином дослідив всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, в повній мірі дотримавшись й вимог, з якими закон пов`язує можливість утримання особи під вартою, що не порушує прав підозрюваного ОСОБА_7 , гарантованих ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

Так, критерії для застосування того чи іншого запобіжного заходу встановлені у ч. 1 ст. 194 КПК України й, окрім, наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, передбачають також наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання наявним ризикам.

Звертаючись до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, старший слідчий, окрім доведеності висунутої підозри, посилається й на наявність ризиків, передбачених п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КК України, з одночасним обґрунтуванням неможливісті застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу (а.п. 3).

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, слідчий суддя, частково задовольняючи клопотання слідчого, та обираючи ОСОБА_7 винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у виді 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 198480 грн., виходив з того, що надані старшим слідчим докази, підтверджують наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та існують ризики, на які посилається старший слідчий, а саме: ризик переховування від органів досудового розслідування та суду; ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні; ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки може знищити речові докази, які ще не досліджені, не прибувати на виклики, таким чином затягуюси хід досудового розслідування.

При цьому, слідчий суддя врахував те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, що відноситься до категорії тяжкого злочину, обставини кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, його стан здоров`я та дійшов обґрунтованого висновку про обрання запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, та вважав за необхідне визначити підозрюваному розмір грошової застави, оскільки більш м`який вид запобіжного заходу, не зможе в достатній мірі запобігти встановленим вище ризикам.

Зазначені висновки слідчий суддя належним чином обґрунтував, з посиланням на наявні в матеріалах провадження докази.

Твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_7 не є суб`єктом вказаного кримінального провадження може бути перевірено слідчим під час досудового розслідування або судом під час вказаного кримінального провадження.

На переконання колегії суддів, ОСОБА_7 , використовуючи своє становище, вплив, авторитет, може незаконними засобами впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, може здійснювати тиск з метою зміни ними показань або відмови від їх надання.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив про те, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

У справі «Амбрушкевич проти Польщі» рішення від 04.05.2006 року, Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним засобом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого суду, зокрема, з урахуванням його особистості та характеру злочину, а також тяжкості ймовірного покарання.

Згідно з матеріалами провадження, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, санкцією статті якої передбачено покарання від 5 до 10 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна, тобто даний злочин відноситься до категорії тяжких злочинів.

Вказані обставини свідчать про те, що підозрюваний ОСОБА_7 , будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому в разі визнання його винуватим, може здійснити спроби знищення, схову або спотворення речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому особливо тяжкий злочин, чим, в свою чергу, перешкоджатиме кримінальному провадженню.

При цьому колегія суддів вважає, що приймаючи до уваги суворість покарання, яке передбачено за вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_7 може визнати, що негативні наслідки від спроби переховуватись від органів досудового слідства або суду, створять для нього меншу шкоду, ніж ймовірність бути притягнутим до кримінальної відповідальності з призначенням відповідного покарання.

З аналогічних підстав не виключена й ймовірність наявності ризику вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення.

Задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя врахував відомості, що характеризують ОСОБА_7 на які посилається сторона захисту, які у сукупності з наявністю обґрунтованої підозри у вчинення ним тяжкого злочину, й наявності ризиків, зазначених у ч. 1 ст. 177 КПК України, надало слідчому судді дійти обґрунтованого висновку про те, що застосування менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти наявним ризикам.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Колегія суддів дійшла висновку, що слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість утримання особи під вартою, що не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, при цьому слідчий суддя дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви з яких прийняв відповідне рішення.

Зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких сторона захисту просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, та не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Правильно застосувавши до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя на законних підставах, обґрунтовано визначив під час розгляду клопотання й розмір застави, що є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів і не порушує права підозрюваного, а тому підстав вважати його завідомо непомірним для ОСОБА_7 , суперечить положенням ст.182 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів доходить висновку, що застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу, не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні досудового розслідування та судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків.

У рішенні «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

Водночас, ЄСПЛ визнано законними та обґрунтованими дії національних судів, щодо обрання обвинуваченому розміру застави, який перевищував його наявні активи та поточні доходи, тощо, беручи до уваги особливий характер справи заявника, шкоду, завдану кримінальним правопорушенням та зазначено, що навіть якщо сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Отже, ухвала слідчого судді прийнята на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання запобіжного заходу, й слідчим суддею належним чином досліджено всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Істотних порушень вимог Кримінального процесуального кодексу України, які б давали підстави для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

У зв`язку з цим, колегія суддів доходить висновку, що ухвалу слідчого судді належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 12, 131-132, 176-178, 182, 183, 194, 199, 376, 404, 407, 419, 422 КПК України, ст. ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисникаОСОБА_6 , що діє в інтересах підозрюваногоОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 червня 2022 року про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4