Справа № 638/289/19
Провадження № 1-кп/638/317/22
УХВАЛА
Іменем України
20 травня 2022 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого судді: ОСОБА_1 ,

секретаря: ОСОБА_2 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0003999 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 КК України, -

встановив:

До суду з Харківської місцевої прокуратури №1 надійшли матеріали кримінального провадження №0003999 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 КК України з затвердженим 11 січня 2019 року обвинувальним актом по справі.

Кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою суду від 25 березня 2022 року відносно ОСОБА_3 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23 травня 2022 року.

Керуючись вказаною нормою закону, суд ініціює питання продовжено строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно останнього.

Прокурор ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про проведення судового засідання у її відсутності.

Адвокат ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про проведення судового засідання у її відсутності.

У зв`язку з введенням в Україні воєнного стану обвинувачений ОСОБА_3 , який тримається під вартою в Харківському слідчому ізолятору (СІЗО) № 27, в судове засідання доставлений не був.

У зв`язку з відсутністю в Дзержинському районному суді м. Харкова технічної можливості (відсутності доступу до мережі інтернет) участь обвинуваченого в судовому засіданні в режимі відео конференції з Харківським слідчим ізолятором (СІЗО) № 27 не було можливим.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників судового процесу, відповідно до ч.4 ст. 107 КПК України, фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Дослідивши надані до суду матеріали об`єднаного кримінального провадження в частині питання продовження обвинуваченому дії запобіжного заходу, суд приходить до наступних висновків.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні з 05 год. 30 хвилин з 24 лютого 2022 року строком на 30 днів введений воєнний стан.

У зв`язку з цим, в судове засідання обвинувачений ОСОБА_3 доставлений не був.

На день проведення судового засідання в Дзержинському районному суді м. Харкова не було доступу до мережі інтернет.

Отже, розглянути ініційоване судом питання щодо продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 в судовому засіданні за участю обвинуваченого, не було можливим.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Так, згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства. У рішенні по справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 Європейський суд з прав людини вказав, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.
При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому, судом враховується, що ризики, передбачених п.п.1, 5, ч.1 ст.177 КПК України встановлені під час застосування запобіжного заходу, продовжують існувати, а саме: необхідність запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду; вчинити інше кримінальне провадження.

При вирішенні питання про необхідність ув`язнення особи вагомою підставою є ризик переховування цієї особи від правосуддя та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. При цьому переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують.
В розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
У справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_3 у разі визнання його винуватим, у вчиненні злочину, відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, спростовує доводи сторони захисту про відсутність зазначених ризиків.

Тримання під вартою є виправданим якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи (Рішення «Лабіта проти Італії»).
Суд вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, встановлені під час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, продовжують існувати та не зменшилися.

На стадії досудового розслідування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На стадії судового розгляду аналогічний запобіжний захід відносно ОСОБА_3 обраний, дія якого ухвалами суду продовжувалася.

Останнього разу, ухвалою суду від 25 березня 2022 року відносно ОСОБА_3 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23 травня 2022 року.

Під час розгляду питання щодо продовження строку тримання ОСОБА_3 під вартою судом знову вивчалась можливість застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищевказаних ризиків. Однак, враховуючи їх реальне існування, а також оцінюючи сукупність обставин, враховуючи дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, підозрюється у скоєнні тяжкого кримінального правопорушення, офіційного працевлаштування немає, є підстави вважати, що знаходячись на свободі він може продовжити злочинну діяльність, переховуватися від суду, а тому, суд продовжує дотримуватися висновку того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим та продовжує останньому строк тримання під вартою.

На підставі викладеного та керуючись ст.314-316,331, 369 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в рамках кримінального провадження №0003999 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 КК України строк тримання під ватрою на 60 діб до 18 липня 2022 року.
Копію ухвали негайно вручити обвинуваченому, направивши її до Харківського слідчого ізолятору (СІЗО) № 27 (61093, м. Харків, вул. Полтавський шлях, 99).

Ухвала може буди оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 7 днів з моменту оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1