Справа № 344/7473/22
Провадження № 11-кп/4808/467/22
Категорія ч.3 ст. 190 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_9 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 серпня 2022 року про продовження строку тримання під вартою,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 серпня 2022 року продовжено ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 29 жовтня 2022 року включно. Визначено ОСОБА_9 заставу у в сумі 148860 грн. відповідно до ухвали Івано-Франківського міського суду від 06.07.2022 року.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, обвинувачена ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просила змінити їй запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Посилається на те , що судом не взято до уваги клопотання її захисника,що вона не є соціально небезпечною особою і не становить небезпеки для суспільства. Також зазначає, що на її утриманні перебуває малолітня дитина. А тому зазначає, що обраний запобіжний захід є надто суворим, а визначений розмір застави є непосильним для неї.

Під час апеляційного розгляду:

- захисник ОСОБА_8 , який діяв в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 підтримав вимоги апеляційної скарги та просив застосувати щодо неї більш м`який запобіжний захід. Не заперечував проти розгляду провадження за відсутності його підзахисної, яка не наполягала на участі в судовому засіданні апеляційної інстанції.

- прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченої, вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали контрольного провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_9 в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження, що на розгляді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області перебуває обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185,ч.2 ст.28, ч.1 ст.357, ч.2 ст.185, ч.3 ст.190 КК України.

Відповідно до ст.12 КК України, кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_9 , є тяжкими злочинами.

Під час судового розгляду прокурором було подано клопотання про продовження дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_9 на строк до 29 жовтня 2022, у зв`язку з тим, що встановлені під час досудового слідства ризики, передбачені ст.177 КПК України, продовжують існувати, а тому підстави для зміни чи скасування запобіжного заходу відсутні.

Як вбачається з матеріалів провадження, копія клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 31 серпня 2022 року була вручена обвинуваченій ОСОБА_9 та її захиснику ОСОБА_8 31.08.2022 року, про що вони розписалися на останній сторінці клопотання.

Відповідно до ч. 2 ст. 184 КПК України копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання. Таким чином, колегія суддів вважає безпідставними апеляційні доводи обвинуваченого про порушення строків надання йому копії клопотання про продовження запобіжного заходу.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 серпня 2022 року вказане клопотання прокурора задоволено та продовжено щодо обвинуваченої ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням застави.

Розглядаючи клопотання прокурора, суд першої інстанції врахував дані про особу обвинуваченої, вік,стан здоров`я також те, що обвинувачена неодружена, що свідчить про відсутність у неї міцних соціальних зв`язків, по кримінальному провадженні не допитано свідків, відсутність у обвинуваченої офіційного працевлаштування, в ході досудового розслідування обвинувачена ОСОБА_9 була оголошена в розшук, а також ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися, а саме: можливість переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на потерпілих, свідків, по кримінальному провадженню, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

А тому суд вважає, що будь-яких даних, які б свідчили про зменшення чи відсутність ризиків,передбачених ст.177 КПК України, які можуть свідчити про необхідність зміни обвинуваченій запобіжного заходу на більш м`який, ніж тримання під вартою не встановлено.

Приймаючи до уваги вищенаведене, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжують існувати, що виправдовує тримання ОСОБА_9 під вартою та унеможливлює застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, оскільки такий не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про необхідність продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні.

Таким чином, тримання під вартою обвинуваченої в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів вказує на те, що апеляційний суд, позбавлений можливості надати оцінку сукупності доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, об`єктивно встановити стадію судового провадження на якій знаходиться розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції, визначити ступінь готовності суду ухвалити остаточне рішення по кримінальному провадженню та обсяг дій, які необхідно виконати суду до завершення судового розгляду кримінального провадження та встановити причини тривалого розгляду кримінального провадження з урахуванням процесуальної поведінки сторін протягом розгляду кримінального провадження.

Колегія суддів приймає до уваги, що на стадії судового розгляду кримінального провадження суд самостійно вирішує питання про застосування чи продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, яка дозволить розглянути кримінальне провадження у розумні строки.

Рішення апеляційного суду щодо розгляду питання про законність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, кримінальне провадження щодо якого розглядається по суті судом першої інстанції, не повинно виглядати як втручання у порядок розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та створювати перешкоди суду в організації ефективного судового розгляду у розумні строки.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 331,376,404,405,407,418,419,422-1 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 серпня 2022 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5