Справа № 461/1335/22
Провадження № 1-кп/461/362/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11.05.2022 м.Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000082 від 19.01.2022 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львів, громадянина України, українця, із середньою освітою, не працюючого, не одруженого, має одну дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, востаннє вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 26.04.2022 року за ч.3 ст.186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 років

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 Кримінального кодексу України -

в с т а н о в и в:

13.01.2022 року о 20:40 год. в приміщені закладу «Арома кава», що знаходиться у м. Львові по вулиці Винниченка, 6, ОСОБА_4 , маючи прямий умисел на відкрите викрадення грошових коштів, які знаходилися у касовому апараті за барною стійкою, поза межами доступу сторонніх осіб, з метою реалізації свого злочинного умислу, повторно, з корисливих мотивів, з метою власного безпідставного збагачення, проник до робочої зони баристи ОСОБА_6 та підійшовши до нього, застосував насильство, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, що виразилось у нанесенні двох ударів в область обличчя потерпілого. Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 проник до касового апарату, звідки відкрито викрав грошові кошти в сумі 500 гривень, які належать ПП ОСОБА_7 та в подальшому, погрожуючи застосувати фізичне насильство до ОСОБА_6 , із гаманця останнього відкрито викрав грошові кошти в розмірі 200 гривень, які належать потерпілому, після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно та поєднаного із проникненням у сховище (касовий апарат), тобто у вчиненні кримінального правопорушенні, передбаченого ч.3 ст.186 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, визнав повністю, та підтвердив обставини вчинення ним злочину, викладені у обвинувальному акті. Окрім того пояснив суду, що 13.01.2022 року в приміщені закладу «Арома кава», що знаходиться у АДРЕСА_2 , проник до робочої зони баристи ОСОБА_6 та підійшовши до нього, наніс два удари в область його обличчя. Після чого проник до касового апарату, звідки викрав грошові кошти в сумі 500 гривень та в подальшому, погрожуючи застосувати фізичне насильство до ОСОБА_6 , із гаманця останнього викрав грошові кошти в розмірі 200 гривень. У вчиненому щиро розкаявся та просив суворо його не карати, вказавши, що повністю усвідомив протиправність своїх дій.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, однак до Галицького районного суду м.Львова подав клопотання, у якому просив розгляд справи проводити без його участі.

Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, однак до Галицького районного суду м.Львова подала клопотання, у якому просила розгляд справи проводити без її участі.

Враховуючи те, що обвинувачений не заперечував фактичні обставини та судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, переконавшись у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши всім учасникам судового провадження правові наслідки ч.3 ст.349 КПК України та отримавши на це їх згоду, визнав не доцільним дослідження інших доказів у справі.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, доведена повністю.

Виходячи з вимог ст.337 КПК України, зокрема те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд, розглянувши дане кримінальне провадження дійшов висновку, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.3 ст.186 КК України є правильною, оскільки останній вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабежі), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно та поєднане із проникненням у сховище (касовий апарат).

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п.3 вищевказаної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

У відповідності до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, скоєне обвинуваченим ОСОБА_4 є тяжким злочином.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 є рецидив злочину.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, при яких його вчинено та особу обвинуваченого. Зокрема те, що ОСОБА_4 щиро розкаявся у вчиненому, раніше судимий, на обліку у наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, не одружений, на утриманні має одну дітину, з середньою освітою, не працюючий, а тому суд дійшов висновку, що достатнім покаранням обвинуваченому буде покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст.186 КК України.

Суд враховує, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засуджених та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а тому, на думку суду, виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 не можливе без ізоляції.

Судом встановлено, що вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 26.04.2022 року ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст.186 КК України до покарання у вигляді семи років позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_4 вирішено рахувати з моменту фактичного затримання, а саме з 19.01.2022 року.

Вирок Шевченківського районного суду м.Львова від 26.04.2022 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст.186 КК України, на час постановлення даного вироку не набрав законної сили, проте діяння за вчинення яких обвинувачений підлягає покаранню, вчинено ним до постановлення вказаного вироку.

Згідно правового висновку Об`єднаної палати ККС ВС від 01 червня 2020 року у справі №766/39/17 пр. № 51-8867кмо18 при визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили:

а) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК (за сукупністю злочинів);

б) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні було вчинено після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ст. 71 КК (за сукупністю вироків).

Таким чином вирішальне значення має дата постановлення попереднього вироку, а не набрання ним законної сили.

Відтак, остаточне покарання ОСОБА_4 слід визначити за правилами частини 4 статті 70 КК України за сукупністю злочинів.

Суд бере до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.186 КК України, до постановлення вироку Шевченківським районним судом м.Львова від 26.04.2022 року, тому остаточне покарання ОСОБА_4 слід призначити відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Шевченківським районним судом м.Львова від 26.04.2022 року.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні обвинуваченому не обирався.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено.

Питання щодо речових доказів необхідно вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.12, 186 КК України. ст.ст. 328, 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання за ч.3 ст.186 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Призначити ОСОБА_4 остаточне покарання, відповідно до ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 26.04.2022 року у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з дати набрання вироком законної сили.

Зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, строк тримання під вартою з 19.01.2022 року на підставі вироку Шевченківського районного суду м.Львова від 26.04.2022 року по дату набрання вироком законної сили.

Після набрання вироком законної сили речові докази у справі, а саме:

-DVD-R диск, ємкістю 4.7 GB, на якому наявні відеозапис ch07_2537, ch09_3415, chl3_2953, chl3_4332 залишити в матеріалах кримінальної справи №461/1335/22;

-DVD-R диск, ємкістю 4.7 GB, з відеозаписами, що зроблені відеокамерами зовнішнього відеоспостереження Центру безпеки міста, які розташовані на площі Митній та площі Соборній у м.Львові, за період часу з 20:30 год. по 21:30 год. 13.01.2022 року залишити в матеріалах кримінальної справи №461/1335/22;

-DVD-R диск, ємкістю 4.7 GB, на якому наявні відеозапис IMG_7612, IMG_7613, IMG_7614 залишити в матеріалах кримінальної справи №461/1335/22;

-DVD-R диск, ємкістю 4.7 GB, на якому наявні відеозапис 8000801, 8001001, 3000301, 7000001, 8000001, 8000901 залишити в матеріалах кримінальної справи №461/1335/22.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не заперечувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1