ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 603/102/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/204/22 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.121 КК
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2022 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на вирок Монастириського районного суду Тернопільської області від 08 червня 2022 року.

Даним вироком,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого,-
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 2 (два) роки та відповідно до ст.76 КК України покладено на нього певні обов`язки.
Судом задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 та стягнуто з ОСОБА_8 на його користь 12 217 (дванадцять тисяч двісті сімнадцять) грн. 68 коп. матеріальної шкоди,а 80 000 (вісімдесят тисяч) грн. моральної шкоди та 10000 (десять тисяч) грн. понесених витрат на правову допомогу.
Вирішено питання речових доказів, процесуальних витрат та арешту майна.

Згідно з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_8 27.12.2021 року в нічний час, перебуваючи у приміщенні житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у ході словесної суперечки, що виникла під час спільного розпивання алкогольних напоїв із ОСОБА_7 , умисно наніс йому один удар ножем в праву половину живота, чим спричинив тілесне ушкодження у вигляді проникаючого поранення живота з ушкодженням клубової кишки, масивною внутрішньочеревною кровотечею, що ускладнилась розвитком обмеженого фібринозного перитоніту, яке за ступенем тяжкості за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння належить до тяжкого тілесного ушкодження.
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким обрати обвинуваченому покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
Вважає, що судове рішення підлягає до скасування у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості та особі обвинуваченого через м`якість покарання.
Посилається на те, що внаслідок спричинення йому тяжкого тілесного ушкодження він тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні.
Наголошує на тому, що внаслідок неправомірних дій відповідача він зазнав істотної моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та фізичних стражданнях.
Звертає увагу на те, що внаслідок умисного тяжкого ушкодження, він переніс психологічні страждання через погіршення стану здоров`я, зміни звичного нормального ритму та способу життя.
Апелянт посилається на те, що внаслідок спричиненого йому ушкодження, постійно відчуває прояви негативних психологічних та психоемоційних змін та наслідки психологічних страждань, порушення сну, тривоги з приводу майбутнього.
Вказує, що після завершення стаціонарного лікування, продовжує хворіти та змушений періодично обстежуватися в лікаря-хірурга за місцем проживання.
Посилається на те, що місцевий суд не звернув належної уваги на поведінку ОСОБА_8 після вчинення злочину, який не надав йому необхідної допомоги, не викликав швидку допомогу, а покинув місце вчинення злочину.
Наголошує на тому, що суд першої інстанції в якості обставин, що пом`якшують покарання, які передбачені ст.66 КК України, визнав, окрім іншого, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, що на його думку, носить лише формальний характер.
Вважає, що відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений щиро покаявся у вчиненому та мав бажання виправити ситуацію, оскільки після вчинення тяжкого злочину не надав йому допомогу, а часткове відшкодування збитків відбулось вже в ході судового розгляду справи.
Звертає увагу на те, що місцевий суд при призначенні покарання обвинуваченому не врахував як обтяжуючу покарання обставину, вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.
В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілого адвокат ОСОБА_9 зазначає, що суд підставно взяв до уваги як пом`якшуючі обставини визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування шкоди потерпілому, позитивні характеристики, те, що обвинувачений має стійкі соціальні зв`язки, тому вважає, що суд підставно застосував ст. 75 КК України. Вважає рішення суду законним та обґрунтованим, просить відмовити в апеляційній скарзі потерпілого, а вирок залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах потерпілого ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу, просить її задовольнити, в судовий дебатах та останньому слові обвинуваченого ОСОБА_8 , в судових дебатах його захисника ОСОБА_9 , прокурора, які заперечили апеляційну скаргу, вважають вирок суду законним та обґрунтованим, просять його залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу потерпілого слід залишити без задоволення з таких підстав.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено та кваліфікація дій відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються сукупністю зібраних доказів, є обґрунтованими, досліджувалися судом першої інстанції в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України та в апеляції не оспорюються, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Призначене ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, воно є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Обираючи ОСОБА_8 вид та міру покарання, суд першої інстанції вірно, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65-67 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Щодо твердження апелянта про м`якість призначеного обвинуваченому покарання у зв`язку із застосуванням ст.75 КК України, колегія вважає непереконливим з огляду на наступне.
Так, відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання, зокрема, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого від відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.
Звільняючи ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.
Зокрема, суд правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який віднесено законом до тяжких, особу ОСОБА_8 , який раніше не судимий, повністю визнав вину, щиро розкаялася у скоєному, активно сприяв у розкритті кримінального правопорушення, позитивно характеризується по місцю проживання, є особою, яка у зв`язку з захворюванням, не придатний до військової служби, проживає з батьком, пенсіонером за віком, займається волонтерською діяльністю, яка спрямована на підтримання боєздатності ЗСУ у період воєнного стану та забезпечення належних умов проживання внутрішньо переміщених осіб на території громади.
Також суд взяв до уваги поведінку обвинуваченого, який просив вибачення у потерпілого, ставлення його до скоєного, зокрема, критичну оцінку своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що підтверджується конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації, зокрема, часткового відшкодування потерпілому шкоди, врахував думку потерпілого, який просив покарати суворо та за відсутності обставин, що обтяжують покарання, обрав ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч.1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі, вмотивувавши прийняте рішення про можливість виправлення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням.
Таким чином, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд виходив з положень ст.65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів.
При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованими твердження апелянта щодо відсутності щирого каяття обвинуваченого, оскільки розкаяння, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, передбачає ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед виражається у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого (постанова ВС від 18.09.2019 року у справі № 166/1065/18).
Як вбачається з матеріалів провадження, потерпілий в суді першої інстанції пояснив, що під час перебування на лікуванні у медичному закладі обвинувачений неодноразово йому телефонував, цікавився станом здоров`я та наступного дня після конфлікту відшкодував йому 50000 грн..
Окрім цього, суд вірно врахував, що в пред`явленому обвинуваченні ОСОБА_8 , така обтяжуюча обставина, як вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння чи інші не висувалися, тому суд, діючи до вимог ст. 337 КПК України, підставно вважав обтяжуючі обставини відсутніми.
Наведені в апеляційній скарзі потерпілого доводи про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого і за своїм видом є невиправдано м`яким, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних про призначення покарання без застосування ст. 75 КК України.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що не має підстав вважати призначене обвинуваченому покарання несправедливим.
Стосовно вирішення питання заявленого потерпілим цивільного позову, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно вирішив дане питання, задовольнивши його частково.
Відповідно до положень ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Визначена судом сума стягнення матеріальної шкоди в розмірі 12217,68 грн. з обвинуваченого в користь потерпілого є обґрунтованою, підтверджується наявними у справі доказами.
Вирішуючи питання про стягнення з обвинуваченого в користь потерпілого спричиненої моральної шкоди, суд правильно взяв до уваги характер і тривалість фізичних та душевних страждань потерпілого, зміни способу життя у зв`язку з лікуванням, враховуючи засади розумності, виваженості і справедливості, суд обґрунтовано задовольнив вимоги в цій частині у розмірі 80000 гривень та, відповідно до ст. 118 КПК України, підставно стягнув витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 10000 гривень.
За таких обставин, вирок суду є обґрунтованим і законним, будь-яких підстав для його скасування, колегія суддів не вбачає
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
Ухвалила:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Монастириського районного суду Тернопільської області від 08 червня 2022 року щодо ОСОБА_8 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.
Судді