Справа № 168/567/20 Провадження №11-кп/802/144/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.307, ч.1 ст.309 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференцзв`язку),
захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференцзв`язку),
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні прокурора Ратнівського відділу Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Старовижівського районного суду Волинської області 07 вересня 2021 року
В С Т А Н О В И В
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, не судимого в порядку ст.89 КК України,
засуджено:
за ч.2 ст.307 КК України та призначено йому покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна на праві приватної власності;

за ч.1 ст.309 КК України та призначено покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_7 визначено 6 (шість) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна на праві приватної власності.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою.

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_7 постановлено обчислювати з 08.03.2020.

У строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_7 зараховано строк відбуття покарання в період його затримання в порядку ст.208 КПК України з 09.06.2020 до 11.06.2020 включно.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Старовижівського районного суду Волинської області від 15.06.2020.

Вирішено питання про долю речових доказів та судових витрат.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за незаконне придбання, зберігання з метою збуту, незаконному збуті особливо небезпечного наркотичного засобу, вчинене повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, та за незаконне придбання, зберігання наркотичного засобу без мети збуту, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, при таких обставинах.

ОСОБА_7 у невстановлений досудовим розслідуванням час та за невстановлених досудовим розслідуванням обставинах умисно незаконно придбав особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, який зберігав при собі з метою збуту. Вказану речовину поклав у згорток паперу та зберігав за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 з метою збуту. У період часу з 14:35 год до 14:55 год 21.04.2020 вказану речовину з метою збуту виніс з будинку на територію свого господарства в с. Сераховичі, де з корисливих мотивів і з метою збагачення, в порушення вимог Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» незаконно збув за грошову винагороду в сумі 600 грн. під час проведеної співробітниками поліції оперативної закупівлі покупцю ОСОБА_10 (анкетні дані змінено) особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, обіг якого заборонено, масою в перерахунку на суху речовину 5,1094 г.
ОСОБА_7 повторно у невстановлений досудовим розслідуванням час та за невстановлених досудовим розслідуванням обставинах умисно незаконно придбав особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, та зберігав при собі за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 з метою збуту.
У період часу з 20:55 год до 21:35 год 09.06.2020 вказану речовину з метою збуту поклав у полімерний пакет та виніс з будинку на територію свого господарства в с. Сереховичі, де умисно з корисливих мотивів і з метою збагачення, в порушення вимог Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» незаконно збув за грошову винагороду в сумі 600 грн. під час проведеної співробітниками поліції оперативної закупівлі покупцю ОСОБА_10 (анкетні дані змінено) особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, обіг якого заборонено, масою в перерахунку на суху речовину 8,482 г.
ОСОБА_7 повторно у невстановлений досудовим розслідуванням час та за невстановлених досудовим розслідуванням обставин умисно незаконно придбав особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, який зберігав при собі з метою збуту.
У подальшому 02.07.2020 близько 18:40 год знаходячись в с. Сереховичі вул. Центральна, Старовижівського району діючи з корисливих мотивів і керуючись метою збагачення продав, чим повторно незаконно збув за грошову винагороду в сумі 650 грн., згорток паперу з подрібненою речовиною рослинного походження особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, обіг якого заборонено, масою в перерахунок на суху речовину 23,2240 г. під час проведеної співробітниками поліції оперативної закупівлі покупцю ОСОБА_7 (анкетні дані змінено).
02.07.2020 в досудовим розслідуванням час та за невстановлених досудовим розслідуванням обставин ОСОБА_7 придбав особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, який зберігав при собі з метою збуту.
У подальшому 16.07.2020 близько 18:10 год знаходячись в с. Сереховичі вул. Центральна Старовижівського району діючи з корисливих мотивів і керуючись метою збагачення продав, чим повторно незаконно збув за грошову винагороду в сумі 500 грн., згорток паперу з подрібненою речовиною рослинного походження особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, обіг якого заборонено, масою в перерахунку на суху речовину 15,6604 г. під час проведеної співробітниками поліції оперативної закупівлі покупцю ОСОБА_7 (анкетні дані змінено).
ОСОБА_7 в порушення вимог Закону України ««Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» незаконно зберігав при собі без мети збуту особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, вага якого в перерахунку на суху речовину становить 8,961 г., обіг якого заборонено, і який було виявлено та вилучено в нього 09.06.2020 о 21:39 год під час особистого обшуку працівниками поліції. Вказаний наркотичний засіб він у невстановлений досудовим розслідування час та за невстановлених досудовим розслідуванням обставин незаконно придбав та зберігав при собі без мети збуту.
Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», Таблиця № 1 Список № 1, подрібнену речовину рослинного походження канабіс віднесено до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено.
Обвинуваченим подана апеляційна скарга, в якій не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації його дій, оскаржує судове рішення з мотивів невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Вину у вчиненні злочинів визнає повністю, щиро розкається, бажає стати на шлях виправлення, також є особою молодого віку зі складною життєвою ситуацією. Враховуючи вищевказане, при призначенні покарання місцевим судом не в повній мірі враховано обставин справи, відношення обвинуваченого до вчиненого, також відсутність обтяжуючих обставин. Просить змінити вирок у частині призначеного покарання та призначити більш м`яке покарання, тим самим застосувавши щодо нього ст. 69 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 , в поданій нею апеляційній скарзі, вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Як вважає апелянт ряд доказів у даному кримінальному провадженні є недопустимими та такими, які зібрані з порушенням норм кримінально-процесуального законодавства.
Зокрема, за епізодом вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, від 21.04.2020 року, суд не перевірив відповідність дій прокурора та органу досудового розслідування вимогам ст.ст.251, 271 КК України.
Так, проведення оперативної закупки у ОСОБА_7 21.04.2020 року до внесення відомостей до ЄРДР є істотним порушенням норм КПК України, у зв`язку з чим, на переконання захисника, докази, здобуті у ході її проведення, та похідні від неї є недопустимими доказами.
Крім цього, в матеріалах справи відсутнє доручення слідчого на проведення НСРД оперативним підрозділом, у зв`язку з чим, на думку захисника, усі негласні дії фактично проведені не уповноваженим на такі дії слідчим.
Таким чином захисник вважає, що слідчі та розшукові дії, зокрема за епізодом від 21.04.2020 року, реалізовані органом досудового розслідування у спосіб не передбачений КПК України, та з порушенням суттєвих умов визначених дозволом прокурора та суду на проведення НСРД, тому докази отримані в результаті таких слідчо-розшукових заходів мають визнаватись недопустимими.
Також адвокат ОСОБА_8 вказує на відсутність у матеріалах кримінального провадження даних про те, які саме гроші були використані для проведення оперативної закупки від 21.04.2020 року, тобто вказує на відсутність даних про їх походження.
Враховуючи вищевказане, захисник обвинуваченого зазначає про відсутність належних та допустимих доказів, які доводили б винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, за епізодом від 21.04.2020 року. У зв`язку з наведеним просить вирок Старовижівського районного суду Волинської області від 07 вересня 2021 року скасувати та закрити кримінальне провадження за ч.1 ст.307 КК України щодо обвинуваченого на підставі п.3 ч.1.ст.284 КПК України за вищезазначеним епізодом.
Окрім цього, захисник підтримує апеляційну скаргу обвинуваченого з мотивів невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості та просить пом`якшити покарання із застосуванням до ОСОБА_7 ст.69 КК України.

Не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінального провадження та правову кваліфікацію дій ОСОБА_7 , прокурором подана апеляційна скарга у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що місцевий суд не надав належної оцінки обставинам кримінального правопорушення. Зокрема, прийняті до уваги пом`якшуючи обставини не впливають на особливості конкретного злочину і обставин його вчинення та не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Крім того, судом не надано належної оцінки тому, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, що набувають усе більших масштабів і стають серйозним соціальним чинником, який негативно впливає на життя, здоров`я та благополуччя людей.
Враховуючи обставини та способи вчинення конкретних кримінальних правопорушень, наявних даних про особу винного, судом необгрунтовно призначено обвинуваченому мінімальне покарання за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.307 КК України.
Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.2 ст.307 КК України, та призначити покарання за ч.2 ст.307 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з конфіскацією всього належного йому майна на праві приватної власності, за ч.1 ст.309 КК України у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на 8 (вісім) років з конфіскацією всього належного йому майна на праві приватної власності.
В доповненнях до апеляційної скарги прокурор підтримує подану апеляційну скаргу, та крім того просить врахувати, що на час ухвалення вироку судом першої інстанції законом України від 22.11.2018 за № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності 01.07.2020 року, до санкції ч.1 ст.309 КК України внесено зміни, тому при призначенні покарання ОСОБА_7 необхідно зазначити редакцію ч.1 ст.309 КК України, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення (09.06.2020), а саме в редакції Закону № 270-VI від 15.04.2008 року.
Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку та доводи апеляційних скарг з доповненнями, думку обвинуваченого і його захисника, які підтримали подані ними апеляційні скарги та заперечили скаргу прокурора, міркування прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення, а скаргу захисника та обвинуваченого заперечила, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно із положеннями ст.94 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
На думку апеляційного суду, вказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції дотримані.
Судом правильно встановлені фактичні обставини кримінального провадження та зроблено обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.2 ст.307 КК України. Такий висновок суду ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 зазначає про неналежність та недопустимість доказів, які доводили б винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, за епізодом від 21.04.2020 року, однак дані твердження сторони захисту були предметом ретельної перевірки судом першої інстанції. Суд навів належне мотивування своїх висновків щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні злочинів, за які його засуджено, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції.
Зокрема, постановою заступника керівника Ковельської місцевої прокуратури про проведення оперативної закупки речовин від 21.04.2020 р., постановлено, що для здобуття доказів злочинної діяльності ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пов`язаної із незаконним обігом наркотичних засобів, вирішено провести оперативну закупку наркотичного засобу канабіс на суму 600 грн. у ОСОБА_7 , при проведенні оперативної закупки наркотичного засобу канабісу у ОСОБА_7 на підставі п.13 розд. VI Порядку використання грошових коштів в сумі 600 грн., оперативну закупку провести без затримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою експертного дослідження отриманого під час закупки засобу, дану оперативну закупку доручити особі під легендованими установчими даними ОСОБА_10 проведення заходу доручено працівникам СКР Старовижівського ВП ГУ НП у Волинській області (а.с. 44-45 том 2).
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 24.03.2020 р. було надано дозвіл Старовижівському ВП Ратнівського ВП ГУНП у Волинській області на проведення оперативно-технічних заходів пов`язаних з тимчасовим обмеженням прав людини щодо ОСОБА_7 терміном на 60 днів, починаючи з 24.03.2020 р. по 22.05.2020 р., а саме: зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж з абонентського номеру рухомого (мобільного) зв`язку передплаченого сервісу (без укладення контракту та ідентифікації абонента) (сім картка): НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_7 ; аудіо-відео контроль особи - ОСОБА_7 (а.с. 45-49 том 2).
Місцевим судом вірно зазначено, що дана НСРД проводилось до внесення відомостей в ЄРДР та здійснювалась в межах ОРС № 54-20 цт відносно ОСОБА_7 .
Статтею 8 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» встановлюється, що оперативні підрозділи наділені правом проведення ОРЗ відповідно до вимог КПК. Водночас відповідно до ч. 2 ст. 99 КПК матеріали оперативно-розшукової діяльності, зібрані оперативними підрозділами з дотриманням вимог Закону, за умови їх відповідності вимогам цієї статті можуть використовуватися в кримінальному провадженні у якості доказів.
Таким чином, посилання захисника на те, що проведення оперативної закупки у ОСОБА_7 21.04.2020 року до внесення відомостей до ЄРДР є істотним порушенням норм КПК України, апеляційним судом до уваги не беруться, оскільки спростовуються письмовими доказами, в тому числі матеріалами НСРД, які були предметом безпосереднього дослідження в ході судового розгляду.
Твердження сторони захисту про недопустимість доказів отриманих в результаті слідчо-розшукових заходів за епізодом від 21.04.2020 року, оскільки вони реалізовані органом досудового розслідування у спосіб не передбачений КПК України та з порушенням суттєвих умов визначених дозволом прокурора та суду на проведення НСРД також були предметом розгляду в суді першої інстанції, та яким було надано ретельну оцінку.
В матеріалах справи наявні постанови прокурора про проведення НСРД від 21.04.2020 року та від 03.07.2020 року(а.с.44, 172 т.2), в яких прокурор постановив, що проведення контролю за вчиненням злочину доручити СКР Ковельського ВП ГУНП та СКР Старовижівського ВП ГУНП у Волинській області.
Місцевим судом вірно зазначено, що за змістом п.5 ч.2 ст.36 КПК прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений, зокрема, доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам. Ці положення кореспондують із положеннями ч.1 ст.251 КПК.

Так, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки як 21.04.2020 року так і 03.07.2020 року було проведено уповноваженими на це особами на підставі доручень прокурора, які були викладені в постановах про проведення НСРД у вигляді контролю за вчиненням злочину у формі проведення оперативної закупки.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на відсутність в матеріалах кримінального провадження документів про походження коштів, виділених на проведення оперативної закупки не відповідають дійсності, що вірно було зазначено місцевим судом, оскільки в матеріалах справи наявний лист Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ НП у Волинській області від 23.07.2020 р., згідно з яким видані кошти на проведення оперативних закупок, а саме: 18.03.2020 р. аванс на витрати у сумі 3000 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером № 12, та 02.06.2020 р. аванс на витрати у сумі 1000 грн. (а.с. 71-72 том 2)
Незгода сторони захисту з оцінкою місцевим судом доказів у кримінальному провадженні не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання їх недопустимими, а є лише способом захисту і намаганням спростувати ці докази, які об`єктивно вказують на вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України, зокрема за епізодом від 21.04.2020 року.
Всупереч доводам апеляційної скарги захисника, судом першої інстанції взято до уваги та надано належну оцінку всім доказам, які містяться в матеріалах кримінального провадження, здобутим у відповідності до вимог кримінального процесуального закону та які є достатніми для висновку про доведеність обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень поза розумним сумнівом.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з належно вмотивованими висновками суду першої інстанції про те, що вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309 та ч.2 ст.307КК України доведена належними та допустимими доказами, а доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не містять переконливих доводів, які б вказували на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Так, суд першої інстанції вмотивовано та обґрунтовано спростував всі посилання сторони захисту про визнання доказів недопустимими, що стверджується змістом оскаржуваного судового рішення.
Прокурор та обвинувачений, кожен зокрема, оскаржують вирок суду з мотивів невідповідності неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.
Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
Так до обставин, що пом`якшують покарання місцевим судом віднесено часткове визнання вини, молодий вік, добровільна видача наркотичного засобу після його затримання, також наявність в обвинуваченого бабусі похилого віку, з якою він проживав до затримання та відсутність інших осіб поруч з нею. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.

Як убачається із вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції урахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином та кримінальним проступком, особу винного, який має постійне місце проживання, не працює, не перебуває на обліку в психіатра та в нарколога, в порядку ст. 89 КК України не судимий, обставини справи, характер вчиненого злочину, відсутність обтяжуючих та наявність пом`якшуючих покарання обставин.

Врахувавши усі обставини у кримінальному провадженні, в тому числі й ті, на які посилається в своїх апеляційних скаргах прокурор та обвинувачений, суд, реалізувавши принципи законності, справедливості та обґрунтованості, призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкцій статей КК України, які передбачають відповідальність за вчиненні ним кримінальні правопорушення.
Таким чином, враховуючи усі вищенаведені обставини, призначене ОСОБА_7 покарання апеляційний суд вважає таким, що повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення першого та попередження вчиненню ним нових злочинів, і не є надто суворим, як це зазначає сторона захисту та м`яким з позиції прокурора.

Порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин апеляційний суд не знаходить підстав для скасування вироку з мотивів наведених в апеляційних скаргах прокурора та сторони захисту.
У той же час, судова колегія вважає слушними доводи, викладені прокурором у змінах та доповненнях до апеляційної скарги стосовно необхідності при призначенні покарання ОСОБА_7 зазначити редакцію ч.1 ст.309 КК України, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення (09.06.2020), а саме в редакції Закону № 270-VI від 15.04.2008 року.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні прокурора Ратнівського відділу Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_9 з доповненнми до апеляційної скарги залишити без задоволення, а вирок Старовижівського районного суду Волинської області від 07 вересня 2021 року щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст.309, ч.2 ст.307 КК України - без змін.
Доповнити резолютивну частину вироку Старовижівського районного суду Волинської області від 07 вересня 2021 року про засудження ОСОБА_7 за ч.1 ст.309 КК України в редакції Закону №270-VI від 15.04.2008 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк з моменту отримання її копії.

Головуючий

Судді