Справа № 348/1024/18
Провадження № 11-кп/4808/57/22
Категорія ч.4 ст. 152 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2022 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду у складі :

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря с/з ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

представника

потерпілої ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу за апеляційними скаргами (далі АС) обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , на вирок Рожнятівського районного суду від 23 вересня 2021 року по кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст. 152 Кримінального кодексу України (далі КК), -

в с т а н о в и л а:

Вказаним вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Білогородка, Ізяславського району Хмельницької області, та мешканець АДРЕСА_1 , українець, із середньою освітою, одружений, працюючий слюсарем в ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття», раніше не судимий, громадянин України,-

визнаний винуватим та засуджений за ч.4 ст. 152 КК у виді позбавлення на строк 10 років;

На підставі ч. 5 ст. 72 КК в редакції, що діяла до 20 червня 2017 року, зарахувано в строк призначеного покарання ОСОБА_8 строк його попереднього ув`язнення з 28 лютого 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 постановлено обчислювати з 28 лютого 2018 року.

Запобіжний захід застосований до ОСОБА_8 тримання під вартою залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

Внесено інформацію про ОСОБА_8 до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

Цивільний позов законного представника ОСОБА_11 в інтересах малолітньої потерпілої ОСОБА_12 до ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди, задовольнено частково та стягнути з обвинуваченого на користь малолітньої потерпілої ОСОБА_12 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

За вироком суду обвинувачений ОСОБА_8 визнаний винуватим за те, що він вчинив дії сексуального характеру пов`язані із вагінальним проникненням в тіло іншої особи, з використанням пальців рук, вчинені щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, без добровільної згоди потерпілої особи.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставинах.

В період часу з літа 2016 року по січень 2018 року обвинувачений ОСОБА_8 користуючись відсутністю своєї дружини ОСОБА_11 , та старшої доньки ОСОБА_13 , перебуваючи за місцем проживання в АДРЕСА_1 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з прямим умислом, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, ігноруючи загальноприйняті норми моралі та поведінки у суспільстві, нехтуючи правом особи на статеву свободу та статеву недоторканність, з використанням безпорадного стану малолітньої доньки ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , через її малолітній вік, внаслідок чого остання не усвідомлювала характеру та значення вчинюваних з нею дій, не менше двох разів, без добровільної згоди потерпілої, заставляв її роздягатися догола та лягати з ним в ліжко, де цілуючи в груди та бік гладив статеві органи та з використанням пальців своєї руки проникав в піхву малолітньої доньки ОСОБА_12 , вчинивши таким чином дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в піхву потерпілої, чим порушив її статеву недоторканність, нормальний фізичний, психічний та соціальний розвиток.

Не погодившись з оскаржуваним вироком суду, обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник - адвокат ОСОБА_9 подали АС, які аналогічні за змістом, в яких вважають оскаржуваний вирок суду незаконним та необґрунтованим, а його висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні; допущено неповноту судового розгляду; висновки суду ґрунтуються на припущеннях та недопустимих доказах, внаслідок чого судом допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, тому на їх думку оскаржуваний вирок підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю з підстави відсутності події кримінального правопорушення.

Окрім цього, зазначають, що:

- висновок суду щодо винуватості обвинуваченого у вчиненні йому інкримінованого йому кримінального правопорушення ґрунтується в основному на суперечливих показаннях малолітньої потерпілої ОСОБА_12 та висновках СМЕ, які мають бути визнані недопустимим доказами, а інших доказів проникнення в тіло малолітньої потерпілої немає;

- суд першої інстанції необґрунтовано поклав в основу обвинувачення показання малолітньої потерпілої, надані нею при повторному допиті в судовому засіданні 12.01.2021 року, позаяк вважає, що підстав для повторного допиту її не було, оскільки вона вже допитувалась цим складом суду 30.01.2020 року;

- судом першої інстанції у вироку спотворено показання свідка сторони захисту ОСОБА_14 (шкільного психолога), які вона надала суду 30.11.2020 року, зокрема в частині того, що « ОСОБА_15 говорила, що батько робив погано, в неї йшла кров». Про такі фактичні обставини справи вказаний свідок взагалі не розповідала, а навпаки надала зовсім інші показання;

- суд безпідставно відхилив та не взяв до уваги доводи сторони захисту щодо недопустимості доказів висновку експерта №80 (судово-медичної експертизи потерпілої ОСОБА_12 від 28.02.2018 року та висновку експерта №56 (комісійної судово-медичної експертизи);

- із показань експерта, свідка ОСОБА_16 та законного представника потерпілої, огляд дитини судово-медичним експертом проводився в денну пору доби 28.02.2018 року, СМЕ розпочато 28.02.2018 року до 21 год. 03 хв., тобто до внесення відомостей до ЄРДР;

- згідно обвинувального акту кримінальне провадження щодо обвинуваченого внесене до ЄРДР 28.02.2018 року за №000197 (немає цифри 2 посередині номера);

- на думку сторони захисту, постанову про призначення групи слідчих від 28.02.2018 року складено пізніше, ніж в ній зазначена дата, оскільки відомості про слідчих вносяться до ЄРДР невідкладно;

- згідно постанови про призначення судово-медичної експертизи від 28.02.2018 року винесеної слідчим ОСОБА_16 її призначено в рамках досудового розслідування , внесеного до ЄРДР за №0000197 від 28.02.2018 року за ч.2 ст. 156 КК, де в номері ЄРДР останні цифри 197 написані від руки, а посередині є цифра 2;

- у висновку експерта №180 у розділі «обставини справи» є посилання на постанову слідчого ОСОБА_16 про призначення СМЕ, де номер ЄРДР вказано 0000____ від 28.02.2018 року, однак останніх трьох цифр немає, а посередині є цифра 2;

- зазначають, що слідчий ОСОБА_16 28.02.2018 року вдень, не вносячи відомості до ЄРДР, не маючи повноважень слідчого, виносить постанову про призначення СМЕ у неіснуючому кримінальному провадженні №0000____ від 28.02.2018 року, веде потерпілу з матір`ю до судово-медичного експерта ОСОБА_17 , де в робочий час медична сестра ОСОБА_18 отримує та реєструє 28.02.2018 року за вхідним номером 3/168 вказану постанову слідчого, а експерт ОСОБА_17 розпочинає проведення СМЕ потерпілої. Після цього, ОСОБА_16 складає протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_11 , яку реєструють в журналі єдиного обліку о 18 год. 13 хв. та передають для розгляду слідчому ОСОБА_19 . Після чого ОСОБА_16 складає документ під назвою «Довідка», де вказує про порушення дівочої пліви у потерпілої. Відомості до ЄРДР вносяться слідчим ОСОБА_19 о 21 год. 03 хв., з правовою кваліфікацією за ч.3 ст. 153 КК;

- суд першої інстанції у вироку, відхиляючи доводи сторони захисту щодо недопустимості доказів, посилається на свої ж суперечливі висновки щодо письмових доказів, які не узгоджуються між собою.

- безпідставним вважають посилання судово-медичного експерта, слідчого ОСОБА_16 та сторони обвинувачення на пункт 1.2 Правил проведення судово-медичних експертиз обстежень з приводу статевих станів в бюро судово-медичних експертиз від 17.01.1995 року №6, позаяк вони суперечать вимогам КПК 2012 року, ому не можуть застосовуватись;

- вважають, що навіть при такій зайнятій позиції сторони обвинувачення та виходячи із їх доказів, сумнівним було висунуте обвинувачення за ч.4 ст. 152 КК, адже згідно п. 2.4.1 Правил, ознаками розбещення є, зокрема, надриви, розриви, крововиливи у товщу, по краях або в основу дівочої пліви, відтак, такі дії повинні були б кваліфікуватися за ч.2 ст. 156 КК, однак, суд не зобов`язаний самостійно відшукувати в діях особи якийсь інший склад злочину і ухвалювати обвинувальний вирок, оскільки саме доведення перед судом винуватості особи у вчиненні злочину є прямим обов`язком сторони обвинувачення;

- заявляють клопотання відповідно до п.5 ч.2 ст. 396 КПК про дослідження доказів, а також про допит в судовому засіданні апеляційного суду свідка ОСОБА_14 , а також дослідити письмові документи та висновки судово-медичних експертиз повторно.

Просять скасувати вирок Рожнятівського районного суду від 23.09.2021 року та закрити кримінальне провадження за відсутністю події кримінального правопорушення. Відмовити у задоволенні цивільного позову законного представника ОСОБА_11 в інтересах малолітньої потерпілої ОСОБА_12 до ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди. Звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 з-під варти в залі суду.

Для доведення позиції сторони захисту просять дослідити наступні докази та матеріали кримінального провадження, викликати для допиту в судовому засіданні свідка ОСОБА_14 та повторно допитати малолітню потерпілу ОСОБА_12 та її законного представника ОСОБА_11 .

Також просять дослідити безпосередньо в судовому засіданні документи та висновки експертиз, зокрема:

- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 28.02.2018 року (т.1 а.с.133);

- рапорт начальнику Надвірнянського ВП (т.1 а.с.192);

- довідка слідчого ОСОБА_16 (т.1 а.с.193);

- витяг з ЄРДР сформований стано на 28.02.2018 року (т.1 а.с.191);

- постанова про створення слідчої групи від 28.02.2018 року (т.1 а.с.134-135);

- постанова про призначення СМЕ (т.1 а.с.161);

- висновок експерта №80 (т.1 а.с.163);

- лист Надвірнянського ВП від 25.07.2018 року (т.1 а.с.202);

- висновок по заяві ОСОБА_13 від 19.10.2016 року (т.1 а.с.206);

- лист ГУНП в області від 08.08.2018 року (т.1 а.с.208);

- лист ОБСМЕ від 07.08.2018 року (т.1 а.с.209);

- супровідний лист від 28.02.2018 року про направлення постанови про призначення СМЕ;

- лист ОБСМЕ від 05.05.2021 року;

- лист ОБСМЕ від 13.05.2021 року;

- висновок комісійної судово-медичної експертизи №56 (т.2 а.с.227-228).

У поданому запереченні на АС прокурор, який брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції ОСОБА_7 просить відмовити у задоволенні АС захисника ОСОБА_9 та залишити вирок Рожнятівського районного суду від 23.09.2021 року без змін.

В поданому запереченні представник потерпілої адвокат ОСОБА_10 просить в задоволенні АС обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника адвоката ОСОБА_9 відмовити, а оскаржуваний вирок залишити без змін.

В судове засідання апеляційного суду потерпіла ОСОБА_12 та її законний представник ОСОБА_11 не з`явились, хоча про дату та час апеляційного розгляду були належним чином повідомлені.

До початку апеляційного розгляду від законного представника потерпілої ОСОБА_11 надійшла заява, в якій вона просить розгляд АС проводити без участі потерпілої ОСОБА_12 та її законного представника. Оскаржуваний вирок вважають законним та обґрунтованим, а тому не підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_3 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника адвоката ОСОБА_9 які підтримали подані АС, просять вирок суду скасувати та задовольнити апеляційні вимоги; пояснення прокурора ОСОБА_7 та представника потерпілої адвоката ОСОБА_10 , які заперечили доводи поданої АС, вирок суду вважають законним і обґрунтованим і просять залишити його без зміни; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи і мотиви АС, колегія суддів приходить до висновку, що їх слід залишити без задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах АС.

Відповідно до ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Таких вимог закону суд першої інстанції в повній мірі дотримався. У відповідності до положень ст.65 КК, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових злочинів. Цих вимог закону суд також дотримався, і це в АС не оспорюється.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 152 КК, підтверджується наведеними у вироку доказами, що ґрунтуються на їх всебічному, повному і безпосередньому дослідженні, яким дана належна правова оцінка. Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно кваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.4 ст. 152 КК, а призначене покарання є достатнім та справедливим для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Апеляційний суд заслухав думку прокурора та представника потерпілого, вважає, що заявлені клопотання про повторне дослідження письмових доказів та додаткові допити свідків слід відмовити, позаяк вони були досліджені в суді першої інстанції і дана їм належна правова оцінка.

Не зважаючи на повне заперечення ОСОБА_8 своєї вини у скоєнні інкримінованого йому злочину, його вина доводиться доказами, зібраними під час досудового розслідування та ретельно дослідженими в суді першої інстанції, а саме: показаннями потерпілої і її представника, свідків та письмовими доказами.

Так, допитана в судовому засіданні першої інстанції потерпіла ОСОБА_12 підтвердила, що її батько проживав з ними. Вона жила у кімнаті із матір`ю і батьком, і часто залишалась вдома тільки із батьком. Як мами не було дома, він (батько) давай закривати двері, лізти до неї. Вона казала не треба. Він приходив додому з роботи і давай п`яним до неї лізти. Він її чіпав кожного дня, коли мама ходила на роботу або пасла худобу. Був випадок, коли вона проснулась від того, що батько ліг на неї і сказав роздягатись. Коли вона не хотіла роздіватися, то тато бив по руках. Він її цілував, але мама цілує в щічку, а тато по іншому. Він цілував її у груди , у бік, гладив за руки, ноги, груди. Батько оголений лягав з нею в ліжко, на ньому були лише труси. Одного разу тато сильно натиснув на статевий орган і звідти пішла кров, яку тато хотів витерти в салфетку, і вона запитала про кров, що це таке. Кров була на ліжку, на подушці крапелька, і на ньому. Це була кров з її статевого органу. Він доторкався до її статевого органу, гладив його та пхав свої руки всередину і так було декілька разів. Вона пізно про це сказала мамі бо тато її лякав і казав, що якщо вона комусь про це розкаже, то його заберуть в поліцію і вона його більше не побачить, а її заберуть в інтернат, вона залишиться сиротою. Коли вона сказала мамі, то мама спочатку не повірила.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 91/2018 від 16.04.2018 року встановлено, що ОСОБА_12 психічними розладами не страждає і не страждала на період часу, що відноситься до вчинених щодо неї протиправних дій. В малолітньої потерпілої ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 виявлено такі індивідуально-психологічні особливості як: достатній рівень інтелектуального розвитку, комунікабельність, доброзичливість, товариськість, емоційна стабільність і, водночас, ознаки невпевненості в собі, нерішучості, заниженої самооцінки, в незвичних ситуаціях спочатку спостерігається незначна напруженість. Їй не притаманні індивідуально - психологічні властивості, які суттєво впливають на її поведінку, зокрема підвищена схильність вигадувати, навіювати, фантазувати. Потерпіла ОСОБА_12 , з урахуванням її індивідуально-психологічних особливостей, віку, рівня розумового розвитку, здатна правильно сприймати зовнішню, фактичну сторону обставин, що мають значення для кримінального провадження і давати по них відповідні покази. Однак враховуючи вікові особливості, малолітня потерпіла може плутати хронологію подій, їх послідовність, плутатись в часі, і при відтворенні подій з віддаленістю у часі, може забувати деякі деталі. Окрім цього, малолітня ОСОБА_12 , під час вчинення щодо неї злочину, не розуміла значення (зміст) вчинюваних з нею дій, не могла чинити опір і перебувала у безпорадному стані (том 1, а.к.п. 166-172);

Показаннями представника малолітньої потерпілої ОСОБА_12 - її матері ОСОБА_11 , даних в суді першої інстанції, з яких вбачається, що одного разу, коли її чоловік ОСОБА_8 перебував на роботі, вона зайшла в кімнату, де перебувала її молодша дочка ОСОБА_12 , то побачила дивну поведінку дитини, яка лежала одягнена на ліжку та своєю рукою торкалась свого статевого органу. Вона запитала в дочки, чому вона так робить, то дитина розповіла, що коли її нема вдома, батько, тобто ОСОБА_8 , заставляє її роздягатись та руками торкається її статевого органу, а також каже, щоб вона гладила свій статевий орган. Надійка казала, що тато роздягає її і пхає свій палець в її статевий орган через що її боліло. Дитина казала татові, що її болить та просила цього не робити. Дитина казала, що так відбувалося часто, коли її не було вдома. Почутим вона була шокована. З приводу поведінки ОСОБА_15 вона мала розмову із старшою дочкою ОСОБА_20 , яка розповіла, що з нею трапилась схожа подія в минулому, про яку вона не бажала розказувати матері, однак враховуючи, що так сталося з Надійкою, вирішила розповісти і свою історію, пов`язану з обвинуваченим. Так, коли ОСОБА_8 повернувся через 13 років, тобто після того коли покинув її, він також чіплявся до дочки ОСОБА_20 , однак того разу в кімнату на крик прийшов нині покійний дідусь, після чого мав розмову із ОСОБА_8 . Після побаченого та почутого вона приблизно об 11 годині 28.02.2018р. сама прийшла в поліцію, а Надійка пішла до школи. Після 13 години поліцейські забрали Надійку зі школи, і вони були до вечора в поліції, де розповідали про те, що сталося. Потім увечері, вони з дитиною та поліцейським пішли до судмедексперта ОСОБА_17 , який розмовляв з Надійкою, а потім разом пішли в лікарню, щоб обстежити дитину. Дитину оглядав експерт та лікарка, які були в шоці від того, що вони почули від дитини та побачили, що в неї пошкоджена дівоча пліва. Закінчили огляд вечором.

Із показань свідка ОСОБА_13 , дані в суді першої інстанції, вбачається, що коли їй було приблизно 13-14 років, її батько ОСОБА_8 повернувся до мами після того, як покинув сім`ю. Приблизно у середині лютого 2018р., вечором, до її кімнати зайшла мама з Надійкою і каже, що дитина розповіла про страшні речі, які робив з нею ОСОБА_8 . Зокрема, дитина розповіла, що тато торкався до неї, заставляв пхати руки до статевого органу, що було часто. Також Надійка сказала, що на його руках чи пальцях була кров. Тато витирав руки тому, що він не хотів, щоб зайшла мама в кімнату і побачила на його руках кров, і якщо була кров, значить він також туди руки пхав. Вона подивилась на сестру і зрозуміла, що дитина говорить правду. Після почутого вони з мамою вирішили піти до лікаря і в поліцію. Також, з нею особисто трапився випадок, коли батько до неї чіплявся, зокрема повалив її на диван де хапав її за груди та сідниці, і якщо б до кімнати не зайшов її нині покійний дідусь, то не знає чим могло б це все закінчитись. Після цього дідусь зробив батькові зауваження, однак не став нічого розповідати нікому, бо хотів щоб мама, тобто його донька, жили разом з обвинуваченим, щоб не розпалася сім`я, бо є двоє дітей.

Показаннями свідка ОСОБА_14 шкільного психолога, дані в суді першої інстанції про те, що з дитиною ОСОБА_12 познайомилась в школі, коли та навчалась в першому класі. Дівчинка не йшла на контакт з вчителем, мала тривожність, невпевненість в собі. Надія говорила, що батько робив погано, в неї йшла кров, а також бив лінійкою по руках, бо вона не хоче писати.

Показаннями свідка ОСОБА_21 - класного керівника малолітньої ОСОБА_12 , дані в суді першої інстанції, із яких вбачається, що ОСОБА_12 була замкнута в собі, але з дітьми спілкувалась. Про конфлікт в сім`ї нічого не розповідала.

Із показань свідка ОСОБА_17 - судово-медичного експерта, даних в суді першої інстанції, вбачається, що 28.02.2018р. до нього прийшли ОСОБА_11 , її дитина ОСОБА_12 та слідчий поліції, який заявив про те, що відносно дитини було вчинено статевий злочин. Враховуючи, що потерпілій було 7 років, він не гаючи часу встановив особу дитини, і разом з ними пішов в Надвірнянську районну лікарню, де спільно з гінекологом ОСОБА_22 провів обстеження ОСОБА_12 . Дитина особисто йому розповіла, що батько вчиняв відносно неї дії, які він виклав в "Обставинах справи" висновку експерта № 80. В ході проведення огляду та експертизи було виявлено давнішнє порушення цілісності дівочої пліви у потерпілої ОСОБА_12 , тобто за своїм перебігом загоєння могло становити більше як три тижні. Підсумки проведеної експертизи ним було викладено у висновку № 80. Номер кримінального провадження переписаний ним з постанови слідчого. Правила проведення судово-медичних експертиз з приводу статевих станів дозволяють йому, як експерту, у виняткових випадках провести експертизу (обстеження) потерпілої за її заявою, а також за заявою батьків або законних представників неповнолітніх.

Показаннями свідка ОСОБА_16 , дані в суді першої інстанції, із яких вбачається, що 28.02.2018р. перебував в складі слідчо-оперативної групи, був старшим групи. Приблизно об 11 годині до поліції звернулася ОСОБА_11 , яка повідомила, що має підозру на те, що її чоловік вчиняє розпусні дії щодо дочки ОСОБА_12 , що є необхідність оглянути дитину. Він відповів, що огляд проводить судово-медичний експерт. Після цього, приблизно через годину-півтора, ОСОБА_11 прийшла до відділу поліції із своєю дочкою та попросила його супроводити її до експерта, на що він погодився. Експерт ОСОБА_17 провів огляд дитини. Через деякий час ОСОБА_11 повідомила йому, що експерт при огляді встановив розрив дівочої пліви в дитини. В подальшому по вказівці чергового поліції виїхав на огляд місця події по місцю проживання ОСОБА_23 . Після цього, його було включено в групу слідчих, які здійснювали досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні. Цього ж дня, по дорученню старшого групи допитав ОСОБА_11 , її старшу дочку ОСОБА_13 та виніс постанову про проведення судово-медичної експертизи малолітньої ОСОБА_24 , яку залишив близько опівночі в поштовій скриньці судово-медичної експертизи в м. Надвірна. Вважає, що діяв згідно вимог Кримінального процесуального кодексу України та Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події. Слідчі дії до внесення відомостей до ЄРДР не здійснював, окрім огляду місця події. Постанову про призначення судово-медичної експертизи малолітньої ОСОБА_12 виніс після внесення відомостей до ЄРДР, і включення його до групи слідчих. Неправильне зазначення правової кваліфікації, по якій повинен був розслідуватися злочин, а також зазначення в постанові неповного номера кримінального провадження, внесеного в ЄРДР, пояснює втомою та механічною помилкою.

Крім вищенаведених доказів, винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена безпосередньо дослідженими судом письмовими доказами, які надані стороною обвинувачення, зокрема:

- даними, що містяться в протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 28.02.2018, відповідно до якого, ОСОБА_11 повідомила, що з літа 2016 року по даний час, у приміщенні будинку за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_8 , 1969 року народження, вчиняв розпусні дії, щодо малолітньої дочки заявниці - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (том 1, а.к.п. 133);

- витягом з кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 28.02.2018р. за № 0000197 з правовою кваліфікацією ст.153 ч.3 КК України (2001 року), за заявою ОСОБА_11 в якій міститься інформація про те, що починаючи з літа 2016 ОСОБА_8 , користуючись її та старшої доньки ОСОБА_13 відсутністю, систематично, умисно задовольняв статеву пристрасть неприродним способом зі своєю малолітньою донькою проти її волі, із застосуванням психологічного насильства та з використанням безпорадного стану потерпілої ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( том 1.а.к.п.191);

- даними, що містять в протоколі огляду місця події від 28.02.2018р. та фототаблицях до нього, згідно з якими оглядом місця події є територія господарства та житловий будинок в АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_11 , де і було скоєно кримінальне правопорушення У ході огляду житлового будинку встановлено, що із коридору будинку, здійснюється вхід до кімнати №1, у якій по лівій стороні у куті наявна дерев`яна шафа та дальше під стіною повні два ліжка, які викладені у формі букви "Г". Із цієї кімнати огляд переходить у кімнату № НОМЕР_1 , в якій з лівого боку наявне крісло та газовий конвектор; під стіною розташований дерев`яний стіл із кріслом; прямо розташоване ліжко, по правий бік від нього розташоване дитяче дерев`яне ліжко; з лівого боку від ліжка під стіною наявні дерев`яні шафи із різними предметами; на підлозі, біля шафи розташовані дитячі іграшки (том 1, а.к.п. 137-160);

- постановою про створення слідчої групи від 28.02.2018р., якою підтверджено, що для розслідування кримінального провадження № 0000197 створено слідчу групу, до складу якої включено старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_25 , членів групи - старший слідчий в ОВС криміналіст СУ ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_26 , слідчий СУ ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_19 , слідчий СВ Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_27 ( том 1, а.к.п.134-135);

- постановою про призначення судово-медичної експертизи від 28.02.2018р., якою підтверджено, що в рамках кримінального провадження №0000197, внесеного в ЄРДР 28.02.2018 р. за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.156 КК =, призначено судово-медичну експертизу малолітньої ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (том 1, а.к.п.161);

- висновком судово-медичного експерта № 80, яка почата судово-медичним експертом ОСОБА_17 28.02.2018р. на підставі постанови слідчого СВ Надвірнянського відділу поліції ОСОБА_16 та закінчена 01.03.2018р., якою підтверджено, що у ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 виявлено порушення цілості дівочої пліви у вигляді розриву, давність якого складає більше 21 дня на момент проведення такої експертизи. Згідно "Правил судово-медичної акушерсько-гінекологічної експертизи", ОСОБА_12 на момент судмедекспертизи не досягла статевої зрілості (том 1, а.к.п. 163);

- висновком комісійної судово-медичної експертизи № 56, яка почата 04 травня 2020 року експертною комісією відділу комісійних судово-медичних експертиз Івано-Франківського обласного бюро судово-медичної експертизи, закінчена 18 травня 2020 року, яким підтверджено, що на момент проведення судово-медичної експертизи у ОСОБА_12 будь-яких тілесних ушкоджень в ділянках голови, шиї, тулуба, рук та ніг не виявлено, однак в ділянці статевих органів виявлено порушення цілості дівочої пліви, яке утворилось від дії тупого предмету, могло утворитись при введенні пальців рук в статеві органи, і може відповідати терміну більше 3-х тижнів до моменту проведення первинної судово-медичної експертизи (згідно п. 2.3.2 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкодження" : "… якщо факт порушення цілості дівочої пліви встановлений, визначається давність порушення і можливий механізм його утворення") (том 2, а.к.п. 227-228);

Перевіривши вказані вище докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про їх допустимість та достовірність.

Таким чином, аналізуючи всі зібрані у справі докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що поза всяким розумним сумнівом винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 повністю доведена сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів, безпосередньо досліджених судом в судовому засіданні, які були отримані у рамках чинного законодавства без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України.

Досліджені докази судом першої інстанції є взаємозв`язаними між собою, які суд визнав достатніми для визнання обвинуваченого винуватим у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, за яким він обвинувачується.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 мають правильну правову кваліфікацію за ч.4 ст. 152 КК, оскільки він вчинив дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в тіло іншої особи, з використанням пальців рук, вчинені щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, без добровільної згоди потерпілої особи.

Доводи апелянтів про те, що висновок суду щодо винуватості обвинуваченого у вчиненні йому інкримінованого йому кримінального правопорушення ґрунтується в основному на суперечливих показаннях малолітньої потерпілої ОСОБА_12 та висновках СМЕ, які мають бути визнані недопустимим доказами, а інших доказів проникнення в тіло малолітньої потерпілої немає, також суд першої інстанції необґрунтовано поклав в основу обвинувачення показання малолітньої потерпілої, надані нею при повторному допиті в судовому засіданні 12.01.2021 року, позаяк вважає, що підстав для повторного допиту її не було, так як вона вже допитувалась цим складом суду 30.01.2020 року, є безпідставними, зважаючи на наступне.

Колегія суддів не вбачає, будь-якого порушення вимог кримінального процесуального законодавства з приводу повторного допиту судом малолітньої потерпілої, показання якої на думку апелянтів можуть бути суперечливими, позаяк суд вправі з метою усунення будь-яких неточностей повторно допитати потерпілу та з`ясувати обставини кримінального провадження. Зокрема показання потерпілої згідно ст.. 56 КПК, є її правом, яким вони скористались та повідомила відомі їй фактичні обставини справи. Показання особи відповідно наведено у вироку.

Щодо апеляційних доводів про показання неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 , які на думку апелянтів, є суперечливими, колегія суддів вважає їх безпідставними, позаяк малолітня потерпіла декілька разів допитувалась, спочатку в Надвірнянському районному суді, а пізніше в Рожнятівському районному суді, однак, на допитах в судових засіданнях потерпіла, яка незважаючи на свій вік та важкий психоемоційний стан, внаслідок вчиненого щодо неї злочину, давала в суді показання, які є однаковими, правдивими та послідовними, а ті несуттєві розбіжності, на які звертають увагу апелянти, не можна оціцнити як обман, і не можна ставити під сумнів у цілому правдивість її пояснень. Діти у такому віці, як неповнолітня потерпіла, з урахуванням її індивідуально-психологічних особливостей, рівня розумового розвитку можуть плутати хронологію подій, їх послідовність, плутатись в часі при відтворенні подій з віддаленістю у часі, та можуть забувати деякі деталі.

Окрім цього, вказане спростовується висновком судово-психіатричного експерта № 91/2018 від 16.04.2018, де між іншим встановлено, що потерпіла ОСОБА_12 , з урахуванням її індивідуально-психологічних особливостей, віку, рівня розумового розвитку, здатна правильно сприймати зовнішню, фактичну сторону обставин, що мають значення для кримінального провадження і давати по них відповідні покази. Однак враховуючи вікові особливості, малолітня потерпіла може плутати хронологію подій, їх послідовність, плутатись в часі, і при відтворенні подій з віддаленістю у часі, може забувати деякі деталі. Окрім цього, малолітня ОСОБА_12 , під час вчинення щодо неї злочину, не розуміла значення (зміст) вчинюваних з нею дій, не могла чинити опір і перебувала у безпорадному стані (том 1, а.к.п. 166-172);

Твердження апелянтів про те, що суд безпідставно відхилив та не взяв до уваги доводи сторони захисту щодо недопустимості доказів висновку експерта №80 (судово-медичної експертизи потерпілої ОСОБА_12 від 28.02.2018 року та висновку експерта №56 (комісійної судово-медичної експертизи), а також недопустимість доказів з підстав невірно зазначеної правової кваліфікації по якій проводиться досудове розслідування ч.2 ст. 156 КК замість ч.3 ст.153 цього ж Кодексу, а номер кримінального провадження є неповним, є необґрунтованими, позаяк, судом обґрунтовано зазначено, що дані обставини не можуть бути законною підставою для визнання доказів неналежними та недопустимими, оскільки з досліджених доказів вбачається, що має місце очевидна, механічно допущена описка слідчого ОСОБА_16 , з пояснень якого встановлено, що приймаючи постанову від 28.02.2018 року, він механічно, внаслідок фізичної втоми помилково зазначив в постанові іншу, чим необхідно було кримінально правову норму, по якій повинно бути проведено досудове розслідування, та недописав цифри в номері кримінального провадження.

Разом з тим, матеріалами кримінального провадження підтверджено, що відомості до ЄРДР, згідно заяви ОСОБА_11 , було внесено 28.02.2018р., номер кримінального провадження -0000197, правова кваліфікація ч.3 ст. 153 КК в редакції 2001 року. Відповідно до положень ст.84 КПК, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до вимог ст.85 КПК, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ч.1 ст.86 КПК, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 КПК, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Відповідно до положень ч.2 ст.93 КПК, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до приписів ч.1-4,7 ст.101 КПК, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи. Кожна сторона кримінального провадження має право надати суду висновок експерта, який ґрунтується на його наукових, технічних або інших спеціальних знаннях. Висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність. Запитання, які ставляться експертові, та його висновок щодо них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта. Висновок експерта надається в письмовій формі, але кожна сторона має право звернутися до суду з клопотанням про виклик експерта для допиту під час судового розгляду для роз`яснення чи доповнення його висновку.

Відповідно до ч.2 ст.102 КПК, у висновку експерта обов`язково повинно бути зазначено, що його попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Отже, колегія суддів погоджується із тим, що експертиза № 80, яка почата 28.02.2018р. та закінчена 01.03.2018 року, проведена експертом у передбаченому законом порядку, експерт попереджався про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причини від виконання покладених на нього обов`язків, а тому є належним та допустимим доказом.

Оскільки колегія суддів визнає висновок експерта № 80 від 28.02.2018р., як і всі вищенаведені письмові документи належними і допустимими доказами, які відповідають вимогам КПК і порушень вимог ст.ст. 87, 99 КПК, судом не встановлено та сторонами не доведено, запропонована захисником доктрина «плодів отруєного дерева» застосуванню не підлягає, а тому і висновок експерта № 56 комісійної судово-медичної експертизи, також є належним та допустимим доказом.

Крім того, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, що в основу вироку необхідно покласти показання потерпілої та свідків обвинувачення, оскільки вони є правдивими, перевірені в судовому засіданні та узгоджуються між собою, а тому підстав сумніватися в їх істинності та правдивості у колегії суддів немає.

Апеляційні доводи про те, що слідчий ОСОБА_16 , був неуповноваженою в кримінальному провадженні № 0000197 особою не відповідає дійсності та спростовується постановою про створення слідчої групи від 28.02.2018р, яка підтверджує, що слідчий ОСОБА_16 включений був у слідчу групу для розслідування кримінального провадження № 0000197 (т.1,а.к.п.134-135).

Також слід зазначити, що Надвірнянське міжрайонне відділення Івано-Франківського ОБСМЕ працює в робочі дні з 08:00 год. по 14:40 год., обідня перерва з 12:00 год. до 13:00 год., а тому експерт не міг проводити експертизу 28.02.2018р. після закінчення робочого часу, як і не мав постанови про призначення СМЕ, спростовується супровідним листом № 821/108/50/02 від 28.02.2018р., яким підтверджено факт скерування слідчим завідуючому Надвірнянським міжрайонним відділенням судово-медичних експертиз постанови про призначення судово-медичної експертизи малолітньої ОСОБА_12 та отримання цієї постанови 28.02.2018 року сестрою медичною ОСОБА_18 (т.3,а.к.п.212), листом обласного бюро судово-медичної експертизи від 13.05.2021№ 2668/02-41/112, яким підтверджено, що згідно журналу вхідної документації Надвірнянського міжрайонного відділення обласного бюро судово-медичної експертизи за вхідним номером 3/168 зареєстровано 28.02.2018 постанову слідчого Надвірнянського відділу поліції ОСОБА_16 ( т.3,а.к.п.210-211); вищенаведеними показаннями експерта ОСОБА_17 про те, що він переписав номер кримінального провадження з постанови слідчого, а експертизу проводив з 28.02. по 01.03.2018 р.

Також не відповідають дійсності апеляційні доводи проте, що судово-медичну експертизу потерпілої проведено з порушенням вимог ч. 3 ст. 214 КПК, тобто до внесення відомостей до ЄРДР, оскільки спростовується витягом з ЄРДР, зі змісту якого вбачається, що на підставі заяви ОСОБА_28 28.02.2018р. зареєстровано кримінальне провадження № 0000197, на підставі якого 28.02.2018 року слідчим винесена постанова, на підставі якої в цей же день розпочата судово-медична експертиза, яка закінчена 01.03.2018 року.

Разом з тим, не заслуговують на увагу також і ті обставини, що при внесенні відомостей до ЄРДР 28.02.2018 о 21 год. 03 хв. слідчим ГУ НП в області вже було відомо про результат огляду потерпілої судово-медичним експертом, зокрема, що в дитини виявлено розрив дівочої пліви, оскільки слідчий є самостійної процесуальною особою в кримінальному провадженні, тому він не позбавлений можливості використовувати будь-яке законне джерело походження інформації про стан дитини.

Встановлено, що слідчий СВ Надвірнянського ВП ОСОБА_16 з моменту звернення 28.02.2018 року до поліції ОСОБА_11 із заявою про вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 протиправних дій щодо малолітньої потерпілої ОСОБА_12 , діяв у відповідності до вимог КПК, і виконуючи добросовісно свої службові обов`язки, на вимогу заявниці супроводив її до судового експерта ОСОБА_17 , який дотримуючись Правил проведення судово-медичних експертиз з приводу статевих органів, за зверненням матері малолітньої дитини провів обстеження, під час якого встановив факт розриву в потерпілої дівочої пліви, про що інформував органи досудового розслідування Надвірнянського ВП В подальшому, слідчий ОСОБА_16 , будучи вже визначеним 28.02.2018 року постановою начальника СУ ГУНП в Івано-Франківській області, як слідчий групи слідчих, маючи при цьому право проводити слідчі дії, в тому числі виносити постанови, 28.02.1028 року після внесення відомостей до ЄРДР, виніс постанову про призначення СМЕ у цьому кримінальному провадженні, на підставі якої судовий експерт ОСОБА_17 , із врахуванням результатів обстеження малолітньої ОСОБА_12 склав та видав 01.03.2018 року висновок судового експерта №80, в якому прийшов до висновку, що у дитини виявлено порушення цілісності дівочої пліви у вигляді розриву, давність якого складає більше 21 дня.

Пунктом 1.2 Правил проведення судово-медичних експертиз (обстежень) з приводу статевих органів в бюро судово-медичної експертизи від 17.01.1995 року №6 (далі Правила) передбачено можливість проведення обстеження судовим експертом без постанови слідчого, за заявою потерпілих, а також за заявою батьків або законних представників неповнолітніх. Про проведення обстеження судлово-медичний експерт повинен негайно інформувати органи слідства.

Крім цього, допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_17 підтвердив, що 28.02.2018 року до нього прийшов слідчий поліції ОСОБА_16 . З ним була жінка ОСОБА_11 з дочкою ОСОБА_12 , яка заявила, що по відношенню до дитини був вчинений статевий злочин. Враховуючи, що дитині 7 років одразу пішов у приміщення райлікарні, де із залученням акушер-гініколога Мушак провів обстеження дитини, під час якого виявив порушення дівочої пліви більше 21 дня, що було викладено у висновку експерта №80, який складено 01.03.2018 року. Правила проведення судово-медичних експертиз з приводу статевих органів дозволяють експерту проводити обстеження потерпілої без постанови слідчого.

Твердження апелянтів про те, що п. 1.2 Правил суперечить КПК, а тому не може застосовуватись, є безпідставними, оскільки КПК встановлює підстави проведення експертизи та порядок залучення експерта, а вказані Правила визначають порядок проведення судово-медичних експертиз з приводу статевих станів, в тому числі обстежень потерпілих.

Тобто із вищенаведеного вбачається, що 28.02.2018 року судово-медичний експерт ОСОБА_17 в законному порядку, за участю законного представника провів огляд малолітньої ОСОБА_12 про що проінформував орган досудового розслідування.

Також призначаючи в лютотому 2020 року в Рожнятівському районному суді повторну судово-медичну експертизу, суд погодився із клопотанням прокурора про необхідність проведення такої судово-медичної експертизи у зв`язку із тим, що судмедексперт ОСОБА_17 при проведенні первинної експертизи належним чином її не провів, тобто не встановив можливого механізму порушення цілісності дівочої пліви малолітньої ОСОБА_12 .

Висновком комісійної судово-медичної експертизи №56 від 18.05.2020 року було встановлено, що у ОСОБА_12 в ділянці статевих органів виявлено порушення цілісності дівочої пліви, яке утворилось від дії тупого предмету, могло утворитись при введенні пальців рук в статеві органи, і може відповідати терміну більше 3 тижнів до моменту проведення первинної судово-медичної експертизи.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що висновок СМЕ №80 та висновок комісійної судово-медичної експертизи №56 є допустимими доказами, які отримані у встановленому КПК порядку.

Доводи апелянтів про те, що судом першої інстанції у вироку спотворено показання свідка сторони захисту ОСОБА_14 (шкільного психолога), які вона надала суду 30.11.2020 року, зокрема в частині того, що «Надія говорила, що батько робив погано, в неї йшла кров» і про такі фактичні обставини справи вказаний свідок взагалі не розповідала, а навпаки надала зовсім інші показання колегія суддів вважає безпідставними, позаяк вказане не є істотним порушенням вимог КПК та не може слугувати підставою для скасування оскаржуваного вироку.

Аналізуючи детально досліджені в судовому засіданні в суді першої інстанції докази в їх сукупності, він прийшов до обґрунтованого переконання, що вина ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджена вищенаведеними доказами, які поза будь-яким розумним сумнівом є належними та допустимими і доводять вину обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК, а тому його дії правильно кваліфіковані, як дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в тіло іншої особи, з використанням пальців рук, вчинені щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, без добровільної згоди потерпілої особи.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 94/2018 від 17.04.2018 встановлено, що ОСОБА_8 психічними розладами не страждає і не страждав на період часу, що відноситься до інкримінованих щодо нього протиправних дій. В цей період ОСОБА_8 перебував в стані і перебуває на даний час, при якому здатний в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 не потребує (том 1, а.к.п. 176-179).

Зазначений висновок експерта підтверджує, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення перебуваючи в осудному стані.

Суд першої інстанції призначаючи покарання, обґрунтовано врахував положення ст.50 КК, якою встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами», а також положення статті 65 КК України, якою встановлено, що "особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів".

Колегія суддів приходить до висновку, що вищепереліченими та в судовому засіданні дослідженими доказами спростовано те, що обвинувачений не вчиняв інкримінований йому злочин, тому апеляційний суд розцінює ці доводи АС як такі, що мають на меті уникнення обвинуваченим кримінальної відповідальності за вчинене.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що АС обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 слід залишити без задоволення, оскільки вони спрямовані на вигородження обвинуваченого від покарання.

За таких обставин, АС обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 не підлягають до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 23 вересня 2021 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим у цей же строк з часу отримання копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5