ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/511/22 Справа № 172/1009/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2022 року про відмову в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 420000196 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_7
В С Т А Н О В И Л А:
За ухвалою слідчого судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , про скасування арешту майна.
Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що суду не було надано належних та допустимих доказів що ОСОБА_6 є власником або володільцем арештованого майна, а доводи заявника про те, що ОСОБА_6 є власником арештованого майна, оскільки воно було вилучене в ході обшуку домоволодіння, де він проживає з дружиною, та те, що зазначене майно в обвинувальному висновку не співпадає з вилученим майном, яке зазначене в протоколі опису майна, на яке накладено арешт, та в квитанції № 238, не свідчать про факт належності арештованого майна ОСОБА_6 на праві власності або на праві володіння, оскільки суду не було надано жодних доказів щодо законних підстав виникнення у ОСОБА_6 права власності на дане майно або права володіння ним.
В апеляції:
- адвокат ОСОБА_5 просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, скасувати цю ухвалу та постановити нову, якою скасувати запобіжний захід у вигляді накладення арешту на майно ОСОБА_6 .
В обґрунтування клопотання про поновлення строку адвокат зазначає, що повний текст оскаржуваної ухвали від 08 лютого 2022 року був оприлюднений 14 лютого 2022 року, а тому він не мав можливості вчасно звернутися із апеляційною скаргою до суду.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги адвокат посилається на те, що згідно постанови від 11 квітня 2012 року, було накладено арешт на все майно ОСОБА_6 , тобто не лише на те майно, яке було вилучено під час обшуку. Разом з цим, слідчий суддя не зазначив, яким саме чином, десятирічний арешт усього майна ОСОБА_6 , який не є підозрюваним або обвинуваченим, забезпечує справедливу рівновагу між суспільним інтересом та правомірною метою, а також вимогами охорони фундаментальних прав ОСОБА_6 .
Адвокат ОСОБА_5 надав заяву про розгляд його апеляції без його участі та участі ОСОБА_6 , який перебуває на службі у територіальній обороні. Інші сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки і заяв про відкладення справи не надали, тому, враховуючи, що згідно ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, розгляд апеляційної скарги на оскаржену ухвалу слідчого судді здійснюється без участі сторін кримінального провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, зважаючи на те, що в судовому засіданні 08 лютого 2022 року була оголошена тільки вступна та резолютивна частина оскаржуваної ухвали. Згідно змісту цієї ухвали, повний текст рішення мав бути складений 14 лютого 2022 року, а тому враховуючи необхідність часу на складання апеляційної скарги, колегія суддів вважає причини пропуску строку поважними, тому з метою забезпечення доступу до правосуддя строк на оскарження необхідно поновити і розглянути відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України апеляцію в межах її доводів.
Доводи апеляції адвоката щодо необґрунтованості і невідповідності висновків оскаржуваної ухвали фактичним обставинам є слушними з огляду на таке.
За приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 8 ст. 170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.
За приписами абз. 2 ч.1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням, у тому числі, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

За висновком слідчого судді суду не надано належних і допустимих доказів, що ОСОБА_6 є власником або володільцем арештованого майна.
Проте с таким висновком слідчого судді не можна погодитися з огляду на таке.
Так, згідно матеріалів встановлено, що постановою слідчого СВ Васильківського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, ОСОБА_8 , від 11 квітня 2012 року в кримінальній справі № 2110135 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за фактом таємного викрадення золотих прикрас з ломбарду ПО Центральний міський ломбард ВАТ Юридична компанія Ліга і Компанія в ніч на 27 липня 2011року, накладено арешт на майно ОСОБА_6 , де б таке не знаходилося.
За протоколом опису майна від 11 квітня 2012 року, слідчий СВ Васильківського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_8 за участю бухгалтера Васильківського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , на підставі постанови про накладення арешту на майно від 11.04.2012 року у присутності двох понятих, наклав арешт на майно, яке належить ОСОБА_6 , вилучене в ході проведення обшуку 18.01.2012 року по місцю його мешкання АДРЕСА_1 , а саме:
1. Фотоапарат марки ERQO;
2. Золотий ланцюг з підвіскою, загальною вагою 28,83 г., вартістю 4756,95 грн.;
3. Золота печатка з камінням, загальною вагою 5,76 г., вартістю 950,4 грн.;
4. Золоте кільце з камінням, вагою 3,93 г., вартістю 648,45 грн.;
5. Золотий ланцюг з хрестом, вагою 32,17 г., вартістю 5308,05 г.;
6. Браслет на руку зі срібла, вагою 42,89 г.;
7. Золотий браслет, вагою 24,7 г., вартістю 4075,5 грн.;
8. Золота каблучка, вагою 6,44 г., вартістю 1062,6 грн.;
9. Ланцюг з хрестом зі срібла, загальною вагою 42,82 г. ,
які передані на зберігання в бухгалтерію Васильківського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області згідно квитанції № 238 від 12.04.2012 року в прийняті вилучених у арештованого ОСОБА_6 .
Отже зазначені процесуальні рішення слідчого свідчать, що наведений в них перелік вилучених і арештованих речей, а саме фотоапарату і золотих прикрас належать ОСОБА_6 , а тому ствердження суду першої інстанції, що не доведено, що останній є володільцем цього майна є хибним і таким, що не відповідає обставинам справи.
Крім того, 26 грудня 2013 року суддею Васильківський районний суд Дніпропетровської області було винесено постанову про виділення з матеріалів кримінальної справи № 405/806/12 матеріали за обвинуваченням відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 185 КК України, саме за таємне викрадення золотих прикрас з ломбарду ПО Центральний міський ломбард ВАТ Юридична компанія Ліга і Компанія в ніч на 27.07.2011року, та повернуті прокурору для проведення додаткового розслідування.
Згідно відповіді заступника керівника Синельниківської окружної прокуратури від року вих. № 04/65-72-50-21, СВ Васильківського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області 17 березня 2014 року внесені відомості до ЄРДР за № 0000196 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за фактом таємного викрадення золотих прикрас з ломбарду ПО Центральний міський ломбард ВАТ Юридична компанія Ліга і Компанія в ніч на 27 липня 2011 невстановленою особою.
Слід зазначити, що арешт на майно хоча і був накладений слідчим СВ Васильківського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області в межах своїх повноважень передбачених кримінальним процесуальним законом в редакції 1960 року, проте адвокат звернувся за скасуванням арешту в рамках вже кримінального провадження за № 0000196 внесено до ЄРДР 17 березня 2014 року, а тому, під час розгляду апеляційної скарги, колегія суддів керується чинним КПК України ( в редакції 2012 року).
За ствердженнями в апеляції і судом першої інстанції також встановлено, що зазначене вище майно на яке накладено арешт не співпадає з переліком майна зазначеному в обвинувальному акті.
В матеріалах справи також відсутнє підтвердження того, що дане майно було визнане речовими доказами, що виключає згідно ст. 98 КПК України підстави для арешту цього майна з метою його збереження як предмету злочину.
Отже, при вирішенні питання про зняття арешту з майна слідчим суддею не була врахована правова підстава арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, відсутність пред`явлення підозри чи складення обвинувального акту, у вчиненні особою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для третіх осіб.
Окрім цього, є слушними доводи апеляції, що з часу внесення до ЄРДР відомостей про вчинене кримінальне правопорушення за ознаками ч. 4 ст. 185 КК України, тобто з 28 липня 2011 року, а це більше десяти років, жодних слідчих дій відносно ОСОБА_6 не проводилося та не приймалося процесуальних рішень, в тому числі, жодній особі не було повідомлено про підозру.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Таким чином, недостатність і неналежність обґрунтування підстав та необхідності такого тривалого арешту на зазначене вище майно, яке належить ОСОБА_6 також, непередбаченість санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, за фактом якого було розпочато кримінальне провадження в рамках якого накладено арешт на майно ОСОБА_6 , конфіскації майна або спеціальної конфіскації, що також не відповідає меті застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а тому відсутні правові підстави для подальшого утримання цього майна під арештом.
За наведених вище обставин, враховуючи вимоги зазначених вище норм закону та правові позиції рішень Європейського Суду, арешт вилученого у ОСОБА_6 майна, порушує на протязі більше 10 років останнього на вільне володіння цим майном, а тому клопотання адвоката про зняття арешту є таким, що підлягає задоволенню.
З огляду на викладене, оскаржуване рішення слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою, згідно наведених вище обставин і мотивів, необхідно задовольнити клопотання адвоката ОСОБА_5 про зняття арешту з майна, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Поновити адвокату ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження ухвали Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2022 року.
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , - задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2022 року про відмову в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 420000196 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту майна, - задовольнити.
Скасувати арешт на майно, накладеного постановою слідчого СВ Васильківського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_8 від 11 квітня 2012 року в межах кримінальної справи № 2110135 за ч. 4 ст. 185 КК України, належне ОСОБА_6 відповідно до протоколу опису майна, на яке накладено арешт від 11 квітня 2012 року:
1. Фотоапарат марки ERQO;
2. Золотий ланцюг з підвіскою, загальною вагою 28,83 г., вартістю 4756,95 грн.;
3. Золота печатка з камінням, загальною вагою 5,76 г., вартістю 950,4 грн.;
4. Золоте кільце з камінням, вагою 3,93 г., вартістю 648,45 грн.;
5. Золотий ланцюг з хрестом, вагою 32,17 г., вартістю 5308,05 г.;
6. Браслет на руку зі срібла, вагою 42,89 г.;
7. Золотий браслет, вагою 24,7 г., вартістю 4075,5 грн.;
8. Золота каблучка, вагою 6,44 г., вартістю 1062,6 грн.;
9. Ланцюг з хрестом зі срібла, загальною вагою 42,82 г. ,
та повернути перелічене майно володільцю ОСОБА_6 , яке згідно квитанції № 238 від 12.04.2012 року зберігається в СВ Васильківського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4