УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 липня 2022 року

м. Київ
справа № 197/1371/19
провадження №51-1717ск22
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Широківського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 14 квітня 2022 року щодо ОСОБА_5 ,
встановив:
За вироком Широківського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2021 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК), з застосуванням ст. 69 цього Кодексу, до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 залишено без розгляду.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та долі речових доказів.
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_5 29 липня 2019 року приблизно о 22:00 рухаючись вул. Соборною у напрямку вул. Радгоспної, що в смт Широке, на автомобілі «ВАЗ 21104» р.н. НОМЕР_1 , застосував небезпечний та необґрунтований відворіт ліворуч змінюючи напрямок свого руху, виконуючи маневр обгону попутного автомобіля, грубо порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 б), 2.3 д), 10.1 та 14.2 в) Правил дорожнього руху України, виїхав на зустрічну смугу руху де допустив зіткнення з мотоциклом «Loncin CR6S» р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_6 отримав ряд тілесних ушкоджень, а саме: закриту травму грудної клітки, перелом 3 ребра праворуч, закритий уламковий перелом правої лопатки зі зміщенням, розрив правої легені, гемоторакс, садна передньої черевної стінки праворуч, відкритий вивих правої стопи, перелом таранної кістки праворуч, які в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 14 квітня 2022 року цей вирок в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 скасував, і призначив новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. У решті вирок залишив без змін.
У касаційній скарзі захисник не оспорюючи доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, просить змінити оскаржувані судові рішення через невідповідність призначеного йому покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та даним про особу ОСОБА_5 через суворість, застосувати положення ст. 75 КК і призначити йому покарання не пов`язане з обмеженням волі та без позбавлення права керувати транспортними засобами, надати можливість захищати Україну від російських загарбників. Вважає, що при постановленні судових рішень судами обох інстанцій не було дотримано положень статей 50, 65 КК, так як при призначенні засудженому покарання судом першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, не повністю враховано дані про його особу, зокрема те, що ОСОБА_5 у вчиненому щиро розкаявся, є особою раніше не судимою, за місцем проживання скарги на нього відсутні, позитивно характеризується, має на утриманні малолітню дитину та батьків пенсійного віку.
Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до визначених кримінальним законом загальних засад призначення покарання, значення заходу примусу для досягнення його мети (ст. 50 КК), визначається не лише його суворістю, а й справедливістю.
Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають врахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.
Відповідно до ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
За правилами ч. 1 ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Ця норма надає суду можливість прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням лише у випадку, коли дані про особу засудженого, з урахуванням обставин справи та тяжкості вчиненого злочину, дають достатні підстави дійти висновку про те, що виправлення цієї особи можливе без реального відбування призначеного покарання.
Як убачається з наданих копій судових рішень, дотримуючись вимог ст. 65 КК районний суд при призначенні покарання засудженому ОСОБА_5 разом із ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК відноситься до категорії необережних тяжких, урахував дані про його особу, який не судимий, одружений, має неповнолітню дитину 2006 року народження, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває
При цьому, судом першої інстанції також було взято до уваги й обставини справи, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , а саме щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, а також часткове відшкодування завданої потерпілому шкоди. На думку суду першої інстанції виправлення ОСОБА_5 з врахуванням кількох обставин, що пом`якшують покарання, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з врахуванням його особи, висновку досудової доповіді, можливе лише в умовах ізоляції, однак з застосуванням положень ст. 69 КК, вважав за необхідне перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 2 ст. 286 КК, та призначив ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі.
Переконливих аргументів про наявність у справі інших обставин, крім тих які були взяті судом до уваги при застосуванні до засудженого положень ст. 69 КК, та є правовою підставою для застосування до нього ст. 75 КК, у касаційній скарзі захисника не наведено.
Доводи, викладені захисником в касаційній скарзі, є аналогічними тим, що були наведені ним в апеляційній скарзі, на які суд апеляційної інстанції дав умотивовані відповіді у своєму рішенні, вказавши, що вид та розмір покарання призначеного ОСОБА_5 відповідає вимогам статей 50, 65 КК і є справедливим, співрозмірним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, з обґрунтованістю цих висновків погоджується й колегія суддів.
Таким чином, касаційна скарга захисника ОСОБА_4 та додані до неї матеріали не дають підстав для її задоволення, а тому колегія суддів вважає необхідним відмовити у відкритті касаційного провадження відповідно до ч. 2 ст. 428 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 428, ст. 441 КПК, Верховний Суд

постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Широківського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 14 квітня 2022 року щодо ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

___________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3