Справа № 305/500/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09.05.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді судове провадження 11-сс/4806/184/22 за апеляційною скаргою власника майна ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 15.04.2022.
Клопотання мотивовано тим, що 30.03.2022 близько 01 год. в смт.Великий Бичків Рахівського району Закарпатської області, навпроти прикордонної застави, особа на ім`я ОСОБА_6 організував спробу незаконного перетину державного кордону України, при якій працівниками прикордонної служби було затримано 4-ох осіб, а саме: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 ; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_2 ; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканець АДРЕСА_3 ; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканець АДРЕСА_3 , які намагалися незаконно перетнути державний кордон України через річку Тиса.
Відомості про дане кримінальне правопорушення 30.03.2022 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.332 КК України.
31.03.2022 в якості свідка, в рамках вказаного кримінального провадження допитано ОСОБА_11 . За участі останнього, 31.03.2022 проведено впізнання особи за фотознімком. Під час вказаної слідчої дії, ОСОБА_11 впізнав особу, з якою домовлявся про незаконний перетин кордону поза пунктом пропуску. Вказаною особою виявився ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешканець АДРЕСА_4 .
09.04.2022 за участю свідка ОСОБА_11 проведено слідчий експеримент. Під час слідчого експерименту, останній зазначив, що ОСОБА_5 підвозив свідка ОСОБА_13 до ділянки дороги в с.Верхнє Водяне Тячівського району Закарпатської області, поблизу водоспаду на автомобілі марки «Мерседес».
11.04.2022 за місцем проживання ОСОБА_5 проведено обшук, під час проведення якого виявлено та вилучено: автомобіль марки «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_1 , мобільні телефони марки: «Леново» з корпусом білого кольору; «Айфон» з корпусом чорного кольору в чохлі чорного кольору; «Самсунг» з корпусом білого кольору в чохлі червоного кольору; коробку з-під телефону марки «Самсунг» E86DCB0DA532; коробку з-під телефону марки «Айфон» MF7H73MWTC; посвідчення «УПОЛНОМОЧЕННЫЙ ПРЕДСТАВИТЕЛЬ» видане «Руководителем Администрации» 18.11.2014, действительно до 18.11.2019, серія НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_5 , пластикові картки з-під сім-карток в кількості 4 штуки: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 ; три банківські картки, а сааме банків «ПриватБанк» № НОМЕР_7 , «Монобанк» № НОМЕР_8 ; «Отпбанк» № НОМЕР_9 .
Постановою старшого слідчого СВ Рахівського РВП ГУ НП в Закарпатській області від 11.04.2021 вилучені під час обшуку речі визнано речовими доказами та долучено до матеріалів кримінального провадження.
За таких обставин, є достатні підстави вважати, що за допомогою автомобіля марки «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_1 , а також вилучених під час обшуку мобільних телефонів, сім-карток та банківських карток ОСОБА_5 організував, керував та сприяв порадами і вказівками у незаконному переправленні осіб через державний кордон України та вилучені речі є предметами вчинення кримінального правопорушення.
Необхідність накладення арешту на майно, слідчий обгрунтував необхідністю забезпечити збереження речових доказів та запобіганню ризикам його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження, а також забезпечення можливість органу досудового розслідування всебічно, повно і неупереджено дослідити всі обставини кримінального правопорушення, у розумні строки провести необхідні слідчі дії, з метою встановлення істини у даному кримінальному провадженні та, відповідно, за наявності підстав, використати таке майно як доказ у кримінальному провадженні. Таким чином, з метою забезпечення збереження речових доказів, виникла необхідність у накладенні арешту, шляхом заборони користуватися та розпоряджатися, на майно, що було вилучено у ході проведення обшуку.
Ухвала слідчого судді мотивована тим, що зазначене у клопотанні майно визнане речовим доказом у кримінальному провадженні, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.332 КК України та з урахуванням можливості використання вилученого майна як доказів у кримінальному провадження, з метою збереження речового доказу та досягнення повноти та всебічності у даному кримінальному провадження, прийшов до висновку про наявність достатніх підстав для накладення арешту на це майно, яке відповідає критеріям, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.
-3-

В апеляційній скарзі, ОСОБА_5 просить ухвали слідчого судді від 14.04.2022 скасувати. Вважає, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, а викладені у ній висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам. Зазначає, що у даному кримінальному провадженні він немає жодного процесуального, у тому числі йому не вручене повідомлення про підозру, а тому відсутні правові підстави для накладення арешту на належане йому майно. Разом з тим, вважає, що слідчим у клопотанні, та слідчим суддею в ухвалі не доведено відповідності вилученого майна критеріям, значеним у ст.98 КПК України. Зміст ухвали слідчого судді фактично зводиться лише до цитування норм закону, при цьому не зазначено, як вилучене майно може бути використане, як доказ у даному кримінальному провадженні. Також, звертає увагу на те, що під час розгляду клопотання слідчого було порушено його право на захист, оскільки здійснено розгляд у його відсутності та без належно повідомлення.
Судове провадження розглядається за відсутності прокурора, власника майна ОСОБА_5 , неявка яких з урахуванням положень ч.4 ст.405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягають з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.ст.370, 372 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Цим вимогам закону ухвала слідчого судді від 15.04.2022 відповідає у повній мірі.
Як вбачається з клопотання, в провадженні СВ Рахівського РВП ГУ НП в Закарпатській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені 30.03.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000150, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.332 КК України.
В рамках даного кримінального провадження, 11.04.2022 за місцем проживання ОСОБА_5 проведено обшук, під час проведення якого виявлено та вилучено: автомобіль марки «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_1 , мобільні телефони марки: «Леново» з корпусом білого кольору; «Айфон» з корпусом чорного кольору в чохлі чорного кольору; «Самсунг» з корпусом білого кольору в чохлі червоного кольору; коробку з-під телефону марки «Самсунг» E86DCB0DA532; коробку з-під телефону марки «Айфон» MF7H73MWTC; посвідчення «УПОЛНОМОЧЕННЫЙ ПРЕДСТАВИТЕЛЬ» видане «Руководителем Администрации» 18.11.2014, действительно до 18.11.2019, серія НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_5 , пластикові картки з-під сім-карток в кількості 4 штуки: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 ; три банківські картки, а сааме банків «ПриватБанк» № НОМЕР_7 , «Монобанк» № НОМЕР_8 ; «Отпбанк» № НОМЕР_9 .
11.04.2022 постановою старшого слідчого СВ Рахівського РВП ГУ НП в Закарпатській області вилучені під час обшуку речі визнано речовими доказами та долучено до матеріалів кримінального провадження за №0000150.
12.04.2022 старший слідчий СВ Рахівського РВП ГУ НП в Закарпатській області звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на вилучене 11.04.2022 під час проведення обшуку майно.
15.04.2022 ухвалою слідчого судді Рахівського районного суду дане клопотання задоволено та накладено арешт на вилучене майно.
Відповідно до ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження,

-4-

передбачений п.7 ч.2 ст.131 КПК України, який застосовується на підставі ухвали слідчого судді, постановленої згідно з вимогами ст.ст.170 -173 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
За змістом ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Отже, саме до компетенції органу досудового розслідування належить встановлення чи є вказане майно є знаряддям чи предметом злочину, для чого, з метою його збереження, запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втраті, знищення, використання, пересування, передачі, відчуження, слідчим суддею правомірно накладене на нього арешт як на речовий доказ.
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
З матеріалів судового провадження вбачається, що слідчий суддя у відповідності до вимог ст.ст.170-173 КПК України, з`ясував всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, в тому числі належно перевірив наведені в клопотанні слідчого доводи про наявність підстав для накладення арешту на майно.

-5-

З матеріалів клопотання вбачається, що постановою від 11.04.2021 старшого слідчого СВ Рахівського РВП ГУ НП в Закарпатській області вилучені під час обшуку речі визнано речовими доказами та долучено до матеріалів кримінального провадження №0000150 від 30.03.2022, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.332 КК України.
У зв`язку з наведеним, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали провадження містять достатньо даних вважати, що вказане у клопотанні майно є речовим доказом у кримінальному провадженні, що свідчить про наявність обґрунтованих підстав для слідчого звертатись з клопотанням про арешт майна, та обґрунтованих підстав для слідчого судді накласти арешт на таке майно, з огляну на те, що таке майно підпадає під критерії, визначені положеннями ст.98 КПК України, тому доводи ОСОБА_5 з приводу безпідставності накладення арешту на це майно є необґрунтованими, позаяк відповідність арештованого майна критеріям, визначеним ст.98 КПК України підтверджується постановою про визнання речовими доказами.
Таким чином, як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст.131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст.98 цього Кодексу.
Крім того, ст.100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст.170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2,3 ст.170 цього Кодексу слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч.1 ст.98 КПК України.
Колегія суддів вважає, що на даному етапі досудового розслідування є всі підстави вважати, що вказане майно відповідає критеріям визначеним у ст.98 КК України та при цьому враховує правову кваліфікацію та обставини кримінального провадження.
За таких обставин, є достатні підстави вважати, що арештоване майно є доказом у кримінальному провадженні №0000150, тому колегія суддів повністю погоджується з висновками слідчого судді щодо необхідності на час звернення слідчого з відповідним клопотанням в прийнятті рішення про накладення арешту на майно, оскільки лише такий захід забезпечення кримінального провадження може забезпечити належне збереження майна, яке є речовим доказом.
З урахуванням наведеного слідчий суддя, всупереч тверджень ОСОБА_5 встановив належні правові підстави, передбачені ст.170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно.
Всупереч доводів апеляційної скарги ОСОБА_5 , матеріали судового провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна для виконання завдань арешту майна, якими є запобігання можливості розпорядження вищевказаним майном, в тому числі і його відчуження.
Колегія суддів зазначає, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.
Слідчий суддя визначає лише, чи може майно бути предметом, доказом кримінального правопорушення, засобом чи знаряддям його вчинення, або воно набуте злочинним шляхом чи є доходом від вчиненого злочину або за рахунок доходів від вчиненого злочину та чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
-6-

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що слідчий довів існування достатніх підстав вважати, що вилучені речі та транспортний засіб є предметом кримінального правопорушення, а відтак задля запобігання ризику знищення речових доказів, який необхідний для встановлення об`єктивної істини у справі, обґрунтовано наклав арешт на дане майно, забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
У свою чергу, в кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, дослідив усі матеріали, що мають значення для вирішення питання про накладення арешту, врахував правову підставу для накладення арешту, достатність доказів, що вказують на скоєння кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, тому необхідність накладення арешту на вказане майно, як захід забезпечення кримінального провадження, обґрунтована та доцільна.
Крім того, власник арештованого майна не позбавлений права звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в порядку, передбаченому абз.2 ч.1 ст.174 КПК України, в якому визначено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Доводи апеляційної скарги про те, що в клопотанні не зазначено правових підстав щодо обґрунтування накладення арешту на вказане майно не можуть вважатись обґрунтованими, з огляду на наявні дані в матеріалах клопотання.
При прийнятті рішення, колегія суддів враховує і те, що арешт майна з підстав передбачених ч.ч.2,3 ст.170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна. Тому, посилання в апеляційній скарзі на порушення слідчим суддею вимог ст.170 КПК України, не можуть прийматися до уваги, оскільки арешт на вказане майно накладено з метою збереження речових доказів і не суперечить вимогам ч.3 ст.170 КПК України.
Апеляційний суд не вбачає підстав сумніватися в розумності та співрозмірності обмеження права власності на майно ОСОБА_5 , завданням кримінального провадження. Можливість настання надмірно тяжких наслідків арешту майна для ОСОБА_5 , апеляційним судом також не встановлено.
Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального
-7-

інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.
Як вбачається з оскаржуваного рішення, слідчий суддя, вирішуючи питання про арешт майна, діяв у відповідності до вимог чинного законодавства з урахуванням обставин визначених у ст.ст.170-173 КПК України та положень, закріплених у ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», з наведенням мотивів прийняття зазначеного рішення.
Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи ОСОБА_5 про те, що слідчий суддя незаконно розглянув клопотання слідчого про арешт майна у його відсутності, оскільки це не суперечить вимогам ч.1 ст.172 КПК України. Встановлено, що слідчий суддя повідомляв ОСОБА_5 про дату судового засідання, шляхом надіслання йому смс-повідомлення (а.с.п.26), однак останній на розгляд судового провадження не з`явився, про причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення не заявляв. Разом з тим право на захист відновлено шляхом забезпечення апеляційного перегляду та оцінки доводів ОСОБА_5 щодо відсутності підстав для арешту майна.
Порушень норм кримінального процесуального закону, невідповідності висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає, а тому доводи ОСОБА_5 про незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими та безпідставними.
Згідно з положеннями п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
При розгляді апеляційної скарги колегія суддів, враховуючи положення кримінального процесуального закону, не перешкоджала учасникам судового розгляду в наданні ними доказів, можливостях доведення переконливості висунутих ними аргументів.
При прийнятті рішення колегія суддів враховує вимоги ст.26 КПК України, зокрема те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом, ст.404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги, положення ст.ст.220,317 цього Кодексу про те, що саме за клопотанням учасників процесу сторони обвинувачення чи захисту апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів для з`ясування фактичних обставин справи, і те, що ОСОБА_5 не довів обґрунтованість доводів апеляційної скарги про незаконність ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно.
Керуючись ст.ст.404,405,407, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 15.04.2022 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, відомості про яке 30.03.2022 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000150 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.332 КК України, - без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: