Справа № 351/453/22
Провадження № 1-кп/351/113/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2022 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
з участю: секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, за обвинуваченням
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дрогобич Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, одруженого, у якого на утриманні є одна неповнолітня дитина, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч.4 ст.358 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив використання завідомо підробленого документа за наступних обставин.
13 жовтня 2021 року приблизно о 13:00 год. ОСОБА_4 , з метою замінити посвідчення водія серією на номером НОМЕР_1 від 12.11.2016, прийшов до територіального сервісного центру № НОМЕР_2 , який розташований по вулиці В. Коснятина, 60 у м. Снятин Снятинської ТГ Коломийського району Івано-Франківської області.

В той день приблизно о 13:30 год. ОСОБА_4 , знаходячись в приміщенні територіального сервісного центру № НОМЕР_2 , який розташований по вулиці Воєводи Коснятина, 60, у м. Снятин Снятинської ТГ Коломийського району Івано-Франківської області, діючи умисно та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, при процедурі заміни надав працівнику територіального сервісного центру №2644 завідомо підроблений документ посвідчення водія серією та номером НОМЕР_1 від 12.11.2016, і у такий спосіб використав його.

Відповідно до висновку судової технічної експертизи документів від 21.10.2021 надане на дослідження посвідчення водія серією на номером НОМЕР_1 за способами нанесення зображень та первинними елементами захисту не відповідає посвідченням водія, які знаходилися в офіційному обігу. Всі зображення у даному посвідченні водія виконані струминним способом друку за допомогою оперативної поліграфії.

Таким чином своїми умисними діями, які виразились у використанні завідомо підробленого документа, ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.4 ст.358 КК України.

Обвинувачений у судовому засіданні беззаперечно визнав свою вину у вчиненому, зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами погодився повністю, зазначив, що ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження.
Прокурор у судовому засіданні просив призначити обвинуваченому покарання в межах санкції ч.4 ст.358 КК України - у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Відповідно до ст.349 КПК України, суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст обставин кримінального провадження, пересвідчився у добровільності їх позицій, а також роз`яснив їм про позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку. Таким чином, суд визнав недоцільним дослідження доказів кримінального провадження щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і проти цього не заперечували учасники судового провадження.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їхній сукупності, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненому повністю доведена, дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч.4 ст.358 КК України як пособництво при підробленні офіційного документа та використання завідомо підробленого документа.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності до ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, обставини вчинення такого правопорушення, його тяжкість, ступінь здійснення злочинних намірів, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а також враховує роз`яснення, які містяться у Постанові Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» і виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Статтею 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.358 КК України, яке вчинив обвинувачений ОСОБА_4 є кримінальним проступком.
Суд вважає, що згідно зі ст.66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, є його щире каяття.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, вказані в ст.67 КК України, судом не встановлені.
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 , житель с. Хутір-Будилів Снятинської ТГ, Коломийського р-ну Івано-Франківської обл., громадянин України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючий, одружений, має на утриманні одну неповнолітню дитину ОСОБА_5 2018 р.н., раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.
Тому суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкції ч.4 ст.358 КК України - у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
На думку суду таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а також цілком відповідати тяжкості вчиненого злочину, особі винного та відповідатиме меті визначеній у ст.50 КК України.
Необхідності застосування запобіжного заходу до обвинуваченого до набрання цим вироком законної сили немає.
Питання про речові докази слід вирішити згідно з правилами ст.100 КПК України.
У кримінальному провадженні були проведені експертизи, витрати за які, згідно вимог ч.2 ст.124 КПК України із обвинуваченого слід стягнути у дохід держави.
Долю речових доказів слід вирішити згідно ст.100 КПК України.
Згідно із ч.4 ст.174 КПК України арешт на майно, накладений в ході досудового розслідування, скасувати.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 371, 373-374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Стягнути із ОСОБА_4 в дохід держави витрати на проведення експертиз у сумі 2059,44 грн.
Речові докази:
посвідчення водія НОМЕР_1 видане на ім`я ОСОБА_4 12.11.2016 ТСЦ МВС №4642 в Львівській області, на яке ухвалою слідчого судді Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 19.10.2021 накладено арешт та яке зберігається у Івано-Франківському НДЕКЦ МВС для проведення перевірок - залишити у Івано-Франківському НДЕКЦ МВС.
У порядку ч.4 ст.174 КПК України скасувати ухвалу слідчого судді Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 19.10.2021 про арешт майна.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду через Снятинський районний суд у строк 30 днів з моменту його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: ОСОБА_6