У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу Доманівського районного суду Миколаївської області від 26 травня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Іллічівськ Одеської області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000118.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Доманівського районного суду Миколаївської області від 26 травня 2022 року відносно ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 17.00 год. 22.07.2022 р., без визначення розміру застави.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник просить скасувати оскаржувану ухвалу та застосувати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, або інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Узагальнені доводи апелянта.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 наголошує на тому, що прокурором, у клопотанні про продовження строку дії запобіжного заходу, єдиним ризиком зазначено можливість незаконного впливу на потерпілих та свідків, втім, як потерпілі, так і усі свідки, заявлені стороною обвинувачення, вже допитані судом, що свідчить про втрату актуальності зазначеного ризику. Наявність існування інших ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, попередніми ухвалами судом не встановлювалось.
При цьому, на думку апелянта, незаконною є вказівка суду на таку причину тримання ОСОБА_5 під вартою, як невизнання ним своєї вини, оскільки в такому разі грубо порушується принцип презумпції невинуватості та пряма залежність обраного обвинуваченим способу захисту від можливості бути звільненим з-під варти або залишитись під вартою та є вимогою суду визнати свою вину для подальшого полегшення становища обвинуваченого

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

У провадженні Доманівського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження, внесене 14.10.2021 р. до ЄРДР за № 0000118, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивоване тим, що строк дії запобіжного заходу закінчується, а розгляд справи з об`єктивних причин не може бути завершений до закінчення строку дії запобіжного заходу. При цьому, обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може негативно впливати на потерпілих та свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, оскільки проживає зі свідками, в одній місцевості.
Врахувавши наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч 1 ст. 263 КК України, доведеність ризику, визначеного п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, тяжкість покарання, яке може бути призначене обвинуваченому, у разі визнання його винуватим, тяжкість наслідків, пов`язаних із замахом на умисне вбивство двох осіб, способом небезпечним для життя, із застосуванням незаконно придбаних бойових припасів, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_5 є суспільно-небезпечною особою, що дає підстави для продовження строку дії запобіжного заходу на період судового розгляду кримінального провадження

Вивчивши матеріали провадження, та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказаних вимог закону судом дотримано в повному обсязі.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, один з яких відноситься до категорії особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, за яке передбачено покарання понад 10 років позбавлення волі.
При цьому, як вірно відзначив суд першої інстанції, потерпілі та свідки в судовому засіданні надали свої пояснення, однак обвинувачений ОСОБА_5 проживає за однією адресою, однією сім`єю, з однією зі свідків, а саме ОСОБА_7 , яка є близькою родичкою потерпілих. Іншого житла обвинувачений не має. В той же час, із пояснень свідків, наданих ними в судовому засіданні, в суді першої інстанції, вбачається, що інкриміновані кримінальні правопорушення вчинені на ґрунті неодноразових конфліктів, які відбувалися між обвинуваченим, його співмешканкою ОСОБА_7 , яка є свідком по справі, її сином ОСОБА_8 та зятем ОСОБА_9 , які є потерпілими по справі, а відтак спілкування обвинуваченого із потерпілими та свідками поза межами судового розгляду може негативно вплинути на хід судового розгляду.
Враховуюче наведене, є безпідставними доводи апелянта стосовно необґрунтованості ухвали суду першої інстанції про наявність достатніх підстав вважати про існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З урахуванням тяжкості кримінального правопорушення та наявних ризиків, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для забезпечення виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків.

На підставі викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , а тому ухвалу суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 7, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

ухвалу Доманівського районного суду Миколаївської області від 26 травня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3