Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

27 жовтня 2022 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ? ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
представника потерпілих ОСОБА_10 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 13 жовтня 2022 року про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000002 від 02.01.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.286-1, ч.1 ст.135 КК України,
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 13 жовтня 2022 року задоволено клопотання прокурора Рівненської обласної прокуратури Рівненської області ОСОБА_5 та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 12 грудня 2022 року.

Не погодившись з вказаною ухвалою захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала суду є незаконною та підлягає скасуванню у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та недоведеністю обставин, які свідчать про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, при яких застосовується найсуворіший запобіжний захід.
Вказує, що судом не взято до уваги, що потерпілий ОСОБА_9 перебував в стані алкогольного сп`яніння, перетинав проїзну частину у недозволеному місці, хоча поруч знаходився підземний пішохідний перехід.
Наголошує, що обвинувачений раніше жодного разу до кримінальної відповідальності не притягувався, свою вину у скоєному повністю визнає, злочин вчинив з необережності, має позитивні характеристики з місця проживання та роботи, добровільно відшкодував потерпілій стороні матеріальну шкоду, завдану злочином згідно квитанцій в розмірі 31 241,71 грн., які є в цивільному позові, а також відшкодував моральну шкоду в розмірі 20 000 дол. США, що підтверджується розпискою.
Тому просить скасувати ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 13 жовтня 2022 року та обрати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора, потерпілих та їх представника, які просили залишити рішення суду першої інстанції без зміни, перевіривши ухвалу суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.
Судове рішення стосовно продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати вимогам ст.370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, та містити як чітке визначення законодавчих підстав для його продовження, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин, в тому числі продовження існування ризиків, наведених у ч.1 ст.177 КПК України.
Згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою, за положеннями ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Метою запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року №4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.
Дані вимоги закону при розгляді клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 місцевим судом були дотримані в повній мірі.
При розгляді в суді першої інстанції клопотання про продовження запобіжного заходу прокурор довів обставини, які свідчать про наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати про існування хоча б одного із ризиків про те, що обвинувачений може вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, що застосований до нього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, що вірно встановив суд.
Так, як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції свій висновок про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , з яким погоджується і колегія суддів апеляційного суду, мотивував тим, що ризики, вказані в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час не змінилися, а інших обставин, які б давали підстави для зміни запобіжного заходу обвинуваченому, не наведено.
Також встановлено, що підставами для продовження строку тримання під вартою стали наявність обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі, що свідчить про наявність ризику переховування від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.
Крім того, органами досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_6 після вчинення інкримінованого кримінального правопорушення покинув місце події, не повідомив про дану дорожньо-транспортну пригоду і наявність потерпілого до жодних державних органів, що підтверджує наявність вищевказаного ризику.
Під час апеляційного розгляду потерпілі вказали про погрози з боку обвинуваченого в їх сторону та внесення відомостей по даному факту до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що свідчить про наявність ризику впливу на потерпілих та свідків в разі обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з тримання під вартою.
Зазначені вище обставини в сукупності свідчать, що заявлені ризики є реальними і продовжують існувати, що виправдовує необхідність продовження запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.
Доводи захисника про те, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки є необґрунтованими, позаяк в оскаржуваній ухвалі суд, з посиланням на дані про особу обвинуваченого, дійшов висновку про те, що вказані дані жодним чином не спростовують і не зменшують існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, тому не є достатніми для застосування більш м`якого запобіжного заходу. Крім того в апеляційному суді встановлено, що обвинувачений знятий з обліку з зареєстрованого раніше місця проживання, а саме в АДРЕСА_1 та на даний час місце його реєстрації невідоме.
Натомість обвинувачений зазначив, що до вчинення дорожньо-транспортної пригоди він проживав разом з батьком за вищевказаною адресою та про зняття його з обліку не знав.
Однак в матеріалах провадження наявна характеристика з Бармаківського Старостинського округу Шпанівської сільської ради про те, що ОСОБА_6 був зареєстрований в АДРЕСА_1 з 30.03.2016 року до 01.07.2021 року. Про наявність на теперішній час реєстрації за будь-якою адресою відомостей в матеріалах справи не міститься та суду в судовому засіданні не надано.
Отже, колегія суддів прийшла до висновку, що в разі обрання обвинуваченому запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки місце його реєстрації та проживання невідоме.
Також колегія суддів не ігнорує інші аргументи, які наводяться стороною захисту в апеляційній скарзі на користь обвинуваченого, проте в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважають вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по справі.
Тому обставини, на які посилається апелянт, жодним чином не зменшують тих ризиків, які встановив місцевий суд та не можуть бути підставою для застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.
Будь-яких інших доводів щодо незаконності рішення суду в апеляційній скарзі не наведено.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 13 жовтня 2022 року про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000002 від 02.01.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.286-1, ч.1 ст.135 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3