Дата документу 03.08.2022 Справа № 317/252/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/252/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1056/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 серпня 2022 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою прокурора Запорізької окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_9 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 15 червня 2022 року, якою засуджений

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя, українець, громадянин України, маючий неповну середню освіту, не працюючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

який відбуває покарання у Державній установі «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2013 року (з урахуванням вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2014 року) за ч. 2 ст. 199 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі,

початок строку: 2 липня 2018 року,

кінець строку: 29 червня 2023 року,

був звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 14 днів,-

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів провадження, 27 січня 2022 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання адвоката ОСОБА_8 про застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Своє рішення про можливість звільнення засудженого умовно-достроково, суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_7 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, а тому заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

В апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу суду незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ОСОБА_7 за час відбування покарання отримав 5 стягнень, до січня 2022 року не отримував жодного заохочення, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення та дотримуватись установлених в установі правил поведінки.

Звертає увагу, що перше заохочення було отримано тільки 18 січня 2022 року, тобто безпосередньо перед зверненням до суду з клопотанням, а наступні два заохочення після направлення до суду зазначеного клопотання.

Тобто зразкова поведінка ОСОБА_7 пов`язана виключно з його бажанням звільнитись умовно-достроково, а не з наявністю в його свідомості позитивних змін, бажання виправитись та готовності до самокерованої правослухняної поведінки.

Крім того, засуджений не працював на виробництві установи жодного дня, хоча з власної ініціативи періодично виконує разові роботи з благоустрою установи, до виконання яких ставиться посередньо.

Також ОСОБА_7 не приймає участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу та в роботі самодіяльних організацій.

З урахуванням викладеного вважає, що встановлені дані у своїй сукупності не свідчать про виправлення та перевиховання засудженого.

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_8 про застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, засудженого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційний скарзі та провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя, українець, громадянин України, маючий неповну середню освіту, не працюючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, відбуває покарання у Державній установі «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2013 року (з урахуванням вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2014 року) за ч. 2 ст. 199 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі (а.с. 63-91).

Таким чином, на час звернення з клопотанням до суду першої інстанції відбута частина строку призначеного ОСОБА_7 покарання становила більше 2/3 строку, призначеного судом за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 199 КК України, яке відноситься до категорії умисних тяжких злочинів.

У відповідності до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 3 липня 2018 року (а.с. 170).

Під час тримання в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор» з 3 липня 2018 року по 22 серпня 2018 року вимог встановленого режиму тримання не порушував, стягнень та заохочень не мав.

У Державній установі «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» відбував покарання з 22 серпня 2018 року по 17 жовтня 2018 року, за період відбування покарання отримав 2 стягнення, заохочень не мав.

У Державній установі «Софіївська виправна колонія (№ 45)» відбував покарання з 17 жовтня 2018 року по 25 листопада 2021 року, за період відбування покарання отримав 3 стягнення, заохочень не мав.

У Державній установі «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» відбуває покарання з 25 листопада 2021 року, за період відбування покарання отримав 1 стягнення та 3 заохочення.

Разом з тим при апеляційному розгляді встановлено, що під час перебування у Державній установі «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» засуджений ОСОБА_7 характеризується виключно позитивно.

Так, згідно наявної в матеріалах провадження характеристики від 7 червня 2022 року, засуджений ОСОБА_7 за характером спокійний та врівноважений, у відношенні із засудженими неконфліктний, підтримує взаємовідносини із засудженими позитивної спрямованості. У відношенні до персоналу установи грубощів не проявляє, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Дотримується вимог санітарії та гігієни, спальне місце та приліжкову тумбочку утримує в чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Виконує роботи з самообслуговування, має задовільний рівень необхідних навичок. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи. До виконання робіт з благоустрою установи ставиться з позитивною ініціативою. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Не приймає участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу. Прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, відвідує бібліотеку установи. Не приймає участі в роботі самодіяльних організацій засуджених. На профілактичному обліку не перебуває, підстав для постановки на профілактичний облік не має (а.с. 170).

Крім того, згідно з довідки начальника відділення СПС від 7 червня 2022 року, за весь період відбування покарання ОСОБА_7 отримав 5 стягнень, які є погашеними 6 вересня 2018 року, 25 жовтня 2018 року, 5 листопада 2018 року (двічі за один день), 15 січня 2021 року, але в подальшому, протягом більш ніж одного року жодного стягнення не отримував, натомість, починаючи з 18 січня 2022 року він отримав 3 заохочення у виді подяк за виконання покладених обов`язків та дотримання правил поведінки, останнє з яких 15 травня 2022 року (а.с. 171).

Отримання останнього стягнення більш ніж 1 рік тому (15 січня 2021 року), а також наявність 3 заохочень у період з 18 січня 2022 року по 15 травня 2022 року, свідчать, що засуджений виявляв позитивну сумлінну поведінку.

Колегія суддів зазначає, що під сумлінним ставленням до праці засудженого слід розуміти участь у суспільно-корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів, тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Так, з довідки про працевлаштування засудженого вбачається, що ОСОБА_7 за період з 22 серпня 2018 року дійсно не працював (а.с. 61).

Разом з тим, колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 не працював у зв`язку зі своїм станом здоров`я (є інвалідом II групи), хоча й виконував роботи з благоустрою установи.

Факт систематичного та постійного виконання засудженим ОСОБА_7 робіт з благоустрою в судовому засіданні суду першої інстанції повністю підтвердив представник адміністрації установи виконання покарань у суді першої інстанції, який повідомив, що може охарактеризувати ОСОБА_7 тільки з позитивного боку, він не залучався до праці через стан свого здоров`я, проте періодично залучався до виконання робіт з благоустрою установи, до праці відносився сумлінно.

Вказані вище обставини дають підстави прийти до висновку, що незважаючи на стан здоров`я, ОСОБА_7 сумлінно ставився до праці протягом всього часу відбування покарання, оскільки на постійній основі безоплатно виконував роботи по благоустрою установи.

Колегія суддів також враховує той факт, що ОСОБА_7 був засуджений за ненасильницький злочин, він повністю визнав свою вину та розкаявся, що також підтвердив і у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи поведінку засудженого за весь період відбування покарання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 довів своє виправлення та підлягає звільненню від відбування покарання умовно-достроково.

Даний висновок суду ґрунтується на досліджених в процесі судового розгляду матеріалах особової справи засудженого.

Доводи апеляційної скарги прокурора висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки судом першої інстанції було враховано всі обставини при вирішенні питання про можливість звільнення ОСОБА_7 умовно-достроково.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини по справі та надавши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого висновку, що засуджений ОСОБА_7 довів своє виправлення та перевиховання і підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання, тому судова колегія вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Запорізької окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 15 червня 2022 року, якою засудженого ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 14 днів, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4