Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/5558/21
Провадження № 1-кп/490/533/2021
У Х В А Л А

24 серпня 2022 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4 /в режимі відео конференції/

його захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження № 0003361 про обвинувачення

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Куланурхва Гадаужського району Абхазії є вірменіном, громадянином України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 286 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

І......Прокурор подала клопотання про продовження строку дії обраного відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

1. Під час судового розгляду в обґрунтування цього клопотання послалась про те, що ризики, що зумовили обрання цього запобіжного заходу та продовження строку його дії, наразі не є усунутими.

Зокрема, наполягала на існуванні високого ступеню ризику того, що, перебуваючи на волі, обвинувачений зможе переховуватись від суду та слідства. З цього приводу зазначала, що обвинувачений після вчинення дорожньо-транспортної пригоди з місця свого проживання зник та на телефонні дзвінки не відвідав, з огляду на що був оголошений у розшук. Та лише за наслідками здійсненого розшуку був затриманий поза межами місця свого проживання та доставлений до місця проведення досудового розслідування.

Прокурор також підтвердила, що у розшук обвинувачений був оголошений приблизно через півроку після дорожньо-транспортної пригоди.

2. Обвинувачений проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку його тримання під вартою заперечував та просив змінити обраний відносно нього запобіжний захід на не пов`язаний з триманням під вартою.

2.1. Стосовно посилань прокурора зазначив, що одразу після вчинення стверджуваної дорожньо-транспортної пригоди залишився у місті Миколаєві та надавав ОСОБА_7 матеріальну допомогу та кошти, необхідні для її лікування. Проте, через певний проміжок часу його керівництво наказало йому в зв`язку з виконанням його обов`язків водія вантажного автомобіля повернутись до місця його проживання та виїжджати в рейс на іншому автомобілі. Та цей наказ керівництва він виконав, в зв`язку із чим покинув місто Миколаїв та виконував обов`язки поза межами місця свого проживання.

Також зауважив, що протягом періоду, у який, за словами прокурора, перебував у розшуку, не знав про те, що є підозрюваним; коли їхав з міста, мав статус свідка.

Стосовно зауважень прокурора про те, що він не відповідав на телефонні дзвінки вказував, що загубив телефон.

2.2. Стосовно власно обставин стверджуваного злочину пояснив, що дійсно рухався на автомобілі у місті Миколаєві вулицею Пушкінською з боку Інгульського мосту в бік залізничного вокзалу. Перед перехрестям з проспектом Центральним він побачив пішохідний перехід та пішоходів, що рухались ним. За такого він зупинився перед пішохідним переходом, впевнився у тому, що пішоходи, яких він бачив, перейшли вулицю, та продовжив рух в обраному напрямку. Через деякий час його зупинили та сказали, що він збив бабусю (як з`ясувалось ОСОБА_7 ). Але він її не бачив на пішохідному переході та наразі не є певним, що саме він збив її.

3. Захисник під час розгляду справи позицію свого підзахисного підтримав.

При цьому він зауважив, що пояснення обвинуваченого щодо причин оголошення його в розшук повною мірою відповідають матеріалам кримінального провадження.

Так, одразу після дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 перебував у статусі свідка; у справі була призначена низка експертиз. При цьому ОСОБА_4 не була висунута підозра та він не набув статусу, зокрема обов`язків підозрюваного.

З огляду на таке він продовжив виконувати свої трудові обов`язки, які є пов`язаними з майже постійним перебуванням поза межами його проживання.

Далі вже за його відсутності слідство отримало висновки експертиз, після чого було прийняте рішення про висунення ОСОБА_4 підозри. Проте, на час прийняття такого рішення обвинувачений природно за місцем проживання не перебував.

Спираючись про таке, захисник наполягав на тому, що обвинувачений не був обізнаний про наявність в нього обов`язків підозрюваного, в зв`язку із чим такі обов`язки не порушував.

З огляду на таке, на думку захисника, вказаний прокурором ризик є відсутнім.

Спираючись про таке, а також про відомості щодо характеру стверджуваного злочину та відомості про особу обвинуваченого, захисник просив змінити обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід на не пов`язаний з триманням під вартою.

ІІ......Потерпілий ОСОБА_8 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, не заперечував проти проведення судового засідання за його відсутності.

ІІІ......Потерпіла ОСОБА_9 у судове засідання також не з`явилась.

1. Вона не заперечувала проти проведення судового засідання за її відсутності.

2. Наразі вона обіймає посаду секретаря Центрального районного суду міста Миколаєва.

3. З огляду на останню обставину прокурор, обвинувачений та його захисник вважали за необхідне передати справу до Миколаївського апеляційного суду для вирішення питання про її підсудність.

Встановлені судом обставин із посиланням на докази

1. 14 липня 2021 року в провадження Центрального районного суду міста Миколаєва надійшов обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 289 Кримінального Кодексу України.

2. В межах цього кримінального провадження ОСОБА_4 обвинувачується у такому.

26 листопада 2020 року, приблизно об 11:55 годині, у ранковий (світлий) час доби, за відсутності опадів, водій ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем марки MAN NGX 26.440, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у з`єднанні з причепом марки KRONE D27, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався по сухій, чистій, асфальтованій проїжджій частині вулиці Пушкінській в місті Миколаєві, яка має дві смуги, призначені для руху в обох напрямках (по одній смузі руху у кожному напрямку), відмежовані одна від одної лінією дорожньої розмітки 1.5 Розділу 34 Правил Дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, із відповідними змінами та доповненнями (далі ПДР України), в напрямку від вулиці Адміральської до проспекту Центрального.
В цей час, перед перехрестям з круговим рухом вулиці Пушкінської та проспекту Центрального, по нерегульованому пішохідному переходу, який позначено на проїжджій частині дорожньою розміткою 1.14.1 Розділу 34 ПДР України та дорожніми знаками 535.1 та 5.35.2 Розділу 33 ПДР України, проїжджу частину вулиці Пушкінської, справа наліво, відносно напрямку руху вищевказаного автомобіля, почали перетинати пішоходи, серед яких була ОСОБА_7 . При виявленні вказаних пішоходів водій ОСОБА_4 зупинив керований ним автомобіль перед нерегульованим пішохідним переходом, в межах проїжджої частини вулиці Пушкінської.
В той час, коли ОСОБА_7 перебувала на нерегульованому пішохідному переході та не завершила перетинати проїжджу частину вулиці Пушкінської, водій ОСОБА_4 розпочав рух керованого ним транспортного засобу.
Будучи зобов`язаним знати і неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, ОСОБА_4 проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, а навпаки, розпочавши рух свого транспортного засобу перед нерегульованим пішохідним переходом, на якому перебувала пішохід ОСОБА_7 , яку він об`єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів до зменшення швидкості керованого ним транспортного засобу та в разі потреби не зупинився, щоб дати дорогу вказаному пішоходу, яка переходила проїжджу частину по нерегульованому пішохідному переходу повільним кроком, справа наліво, відносно напрямку руху даного автомобіля, хоча повинен був це зробити та мав таку можливість, внаслідок чого допустив наїзд передньою частиною керованого ним автомобіля марки MAN NGX 26.440, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у з`єднанні з причепом марки KRONE D27, реєстраційний номер НОМЕР_2 на пішохода ОСОБА_7 , чим грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 б, 10.1, 12.3, 18.1 ПДР України.
Внаслідок вказаної ДТП пішоходу ОСОБА_7 завдані тяжкі тілесні ушкодження, від яких вона померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у приміщенні реанімаційного відділення КНП ММР Міська лікарня швидкої медичної допомоги .
Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення водієм ОСОБА_4 вимог п.п. 1.3, 1.5, 2.3. б, 10.1, 12.3, 18.1 ПДР України, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.
Ці дії ОСОБА_4 кваліфіковані за частиною 2 статті 286 Кримінального Кодексу України.

3. Ухвалою слідчого судді відносно обвинуваченого був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Цією ж ухвалою був визначений розмір застави у сумі 237.900 грн.

Подальшими ухвалами слідчих суддів та суду строк тримання обвинуваченого під вартою продовжувався неодноразово, востаннє ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 29 червня 2022 року до 25 серпня 2022 року включно.

4. Під час обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 та продовження строку його дії слідчий суддя та суд виходили з того, що існує ризик того, що обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, та запобігти цьому ризику інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, не видається за можливе.

5. Розгляд справи у Центральному районному суді міста Миколаєва відбувався таким чином.

5.1. Протягом періоду з 14 липня 2021 року до 25 січня 2022 року справа перебувала в провадженні судді ОСОБА_10 .

Протягом цього періоду суд завершив підготовче провадження та розпочав судовий розгляд.

5.2. Рішенням Вищої Ради Правосуддя № 68/0/15/22 від 25 січня 2022 року суддя ОСОБА_10 була звільненою з посади в зв`язку із поданням заяви про відставку.

За такого розпорядженням керівника апарату Центрального районного суду міста Миколаєва № 36 від 01 лютого 2022 року було ухвалено про здійснення повторного автоматизованого розподілу цього кримінального провадження.

5.3. На виконання цього розпорядження 02 лютого 2022 року був здійснений повторний автоматизований розподіл цього кримінального провадження, внаслідок чого головуючим суддею для розгляду цього кримінального провадження була визначена суддя ОСОБА_11 .

Протягом періоду з 02 лютого 2022 року до 08 серпня 2022 року судом, з огляду на оперативну обстановку у місті Миколаєві, лише вирішувалось питання про доцільність подальшого перебування обвинуваченого під вартою.

5.4. Розпорядженням Голови Верховного Суду № 345/0/149-22 від 08 серпня 2022 року суддя ОСОБА_11 була відрядженою до Приморського районного суду м. Одеси.

За такого розпорядженням керівника апарату Центрального районного суду міста Миколаєва № 750 від 11 серпня 2022 року було ухвалено про здійснення повторного автоматизованого розподілу цього кримінального провадження.

5.5. На виконання цього розпорядження 11 серпня 2022 року був здійснений повторний автоматизований розподіл цього кримінального провадження, внаслідок чого головуючим суддею для розгляду цього кримінального провадження був визначений суддя ОСОБА_1 .

6. Ти часом 11 липня 2022 року потерпіла у справі ОСОБА_9 була прийнята на роботу до Центрального районного суду міста Миколаєва на посаду секретаря суду; на цій посаді потерпіла працює до теперішнього часу.

7. Відповідно до статті 1 Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року (затвердженого Законом України № 2102- ІХ від 24 лютого 2022 року) /із змінами, внесеними Указами: від 14 березня 2022 року № 133/2022 (затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ); від 18 квітня 2022 року № 259/2022 (затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ), від 17 травня 2022 року № 341/2022 (затвердженим Законом України від 23 травня 2022 року № 2263-ІХ) з 24 лютого 2022 року й до теперішнього часу на Україні безперервно діє військовий стан.

Та наразі територія міста Миколаєва є наближеною до тимчасово окупованих територій, в зв`язку із чим піддається обстрілам артилерією та засобами повітряної атаки.

Положення закону, якими керувався суд під час постановлення ухвали.

Щодо подальшого руху цього кримінального провадження

1.Відповідно до статті 34 Кримінального Процесуального Кодексу України:

Кримінальне провадження передається на розгляд до іншого суду, якщо, зокрема:

-до початку судового розгляду виявилось, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил підсудності /пункт 1/

-потерпілий працює або працював у суді, до підсудності якого належить здійснення кримінального провадження /пункт 3/.
/частина 1/

Питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції за поданням місцевого суду або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.
/частина 2/

2. Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 314 Кримінального Процесуального Кодексу України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, зокрема, направити обвинувальний акт до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності цього кримінального провадження.

3. Відповідно до частини 6 статті 9 Кримінального Процесуального Кодексу України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, суд застосовує аналогію закону виходячи з загальних засад кримінального провадження.

Велика Палата Верховного Суду також сформулювала правову позицію щодо визначення подібності правовідносин, визначивши, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). /пункт 32 постанови від 27.03.2018 року у справі № 910/17999/16; пункт 38 постанови від 25.04.2018 року у справі № 925/3/7; пункт 40 постанови від 25.04.2018 року у справі № 910/24257/16/.

4. Відповідно до частини 1 статті 8 Кримінального Процесуального Кодексу України

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи ... незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який ... встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Щодо суті питання про доцільність подальшого перебування обвинуваченого під вартою

1. Відповідно до статті 177 Кримінального Процесуального Кодексу України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
-переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
-знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
-незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
-перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
-вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити перелічені дії.
При цьому відповідно до частини 3 статті 176 Кримінального Процесуального Кодексу України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя має переконатись, що жоден більш м`який, ніж запропонований слідчим, запобіжний захід не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

Відповідно до статті 199 Кримінального Процесуального Кодексу України строк тримання під вартою може бути продовженим у разі наявності вказаних вище обставин та додаткового доведення того, що завершити досудове розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали не є можливим, а раніше заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

2. Відповідно до частини 1 статті 183 Кримінального Процесуального Кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Зі змісту статті 7 Закону України "Про попереднє ув`язнення" сутність цього запобіжного заходу полягає у триманні осіб у встановлених для цього місцях, які забезпечують їх ізоляцію, постійний нагляд за ними і роздільне тримання їх у порядку, передбаченому статтею 8 цього Закону.

3. Відповідно до статті 8 Кримінального Процесуального Кодексу України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Окрім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року Конвенція про захист прав та основоположних свобод /далі - Конвенція/ та практика Європейського суду з прав людини визнаються в Україні джерелом права

3.1. Відповідно до визначеного Європейським судом з прав людини поняттям під час вирішення питання щодо запобіжного заходу під обґрунтованою підозрою слід розуміти добросовісне припущення про вчинення особою певного діяння, яке ґрунтується на об`єктивних відомостях, які:

-можна перевірити у судовому розгляді;

-спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Добросовісним можна вважати припущення, яке висунуте компетентним органом у встановленому законом порядку та ґрунтується на підході до справи, що характеризується правдивістю, сумлінністю та ретельністю.

3.2. У пункті 48 рішення у справі "Чеботарь проти Молдови" Європейський Суд з Прав Людини зазначив таке.
"Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання
При цьому у тому ж пункті Суд, посилаючись на свою прецеденту практику зазначає, що самого факту, що підозра є добросовісною, недостатньо. Словосполучення "обґрунтована підозра" означає наявність фактів або інформації, що здатні переконати об`єктивного спостерігача, що особо, можливо, вчинила злочин.

3.3. Відповідно до правової позиції, що сформована Європейським Судом з прав людини, для продовження строку тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку. Також суд вказав, що пункт 3 статті 5 Конвенції визначає право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Європейський суд з прав людини судом також відзначає, що "ризик втечі або уникнення правосуддя" зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, зменшує це побоювання і його наміри втекти.

Далі відзначається, що таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини також наголошував, що "саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Для цього вони мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях про подовження строку тримання під вартою… Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою… Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на "розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження", а й передбачає, що "звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання".

/див. рішення у справі "Тодоров проти України" від 12.01.2012 року, "Пунцельт проти Чехії", "Харченко проти України" та інші/

Окрім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (рішення від 26.06.1991 року), "особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні, протягом певного часу. За виняткових обставинах цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право … визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути "формою очікування" обвинувального вироку" (п.51).

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Стосовно подальшого руху цього кримінального провадження.

1. Як доведено вище, в цьому випадку потерпіла є діючим працівником Центрального районного суду міста Миколаєва.

2. Процитовані вище норми діючого законодавства доводять, що у такому випадку суд має вчинити таким чином.

2.1. Відповідно до прямих вказівок у пункті 3 частини 1 статті 34 Кримінального Процесуального Кодексу України за таких обставин справа має бути переданою на розгляд іншого суду.

2.2. При цьому на відміну від вказівок у пункті 1 частини 1 вказаної статті приписи пункту 3 не містять вказівок про стадію кримінального провадження, на якій у випадку, якщо потерпілий працює у відповідному суді, справа підлягає передачі до іншого суду. Таке дає підстави для висновку про те, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини 1 статті 34 цього Кодексу, справа підлягає передачі до іншого суду на будь-якій стадії кримінального провадження.
Останній висновок відповідає приписам процитованої вище частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, адже узгоджується із вимогою про розгляд справи безстороннім судом.

2.3. Порядок дій суду у разі виявлення необхідності передачі справи на розгляд іншого суду під час судового розгляду кримінального провадження діючим кримінальним процесуальним законодавством не є врегульованим.

Проте, відносини, які виникають за таких обставин, та ті, які виникають під час встановлення непідсудності кримінального провадження на стадії підготовчого провадження:

-мають ті ж самі підстави виникнення встановлення факту перебування кримінального провадження на розгляді у суду, який не є визначений законом або безстороннім;

-виникають між тими ж суб`єктами;

-мають подібні наслідки передачу справи на розгляд до належного суду

Відмінність між ними полягає лише у стадії кримінального провадження.

Таке дає підстави для висновку, що правовідносини, які аналізуються, є аналогічними.

2.4. Відповідно до прямих приписів процитованого вище пункту 4 частини 3 статті 314 Кримінального Процесуального Кодексу України за такого суд має ухвалити про направлення кримінального провадження до відповідного суду для визначення підсудності.

При цьому відповідно до процитованих вище приписів частини 2 статті 34 Кримінального Процесуального Кодексу України це кримінальне провадження для визначення підсудності слід направити до Миколаївського апеляційного суду.

Отже, це кримінальне провадження слід направити до Миколаївського апеляційного суду для вирішення питання про направлення його на розгляд до іншого суду.

Стосовно доцільності подальшого перебування обвинуваченого під вартою.

І……Щодо висунутої обвинуваченому підозри.

1. Оскільки по справі наразі триває судовий розгляд, наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочину, що йому інкримінується на даній стадії судового розгляду не перевіряється, а встановлення його вини/невинуватості можливо лише під час ухвалення вироку по суті пред`явленого обвинувачення.

Метою ж тримання обвинуваченого під вартою наразі є забезпечення можливості подальшого розслідування кримінальної справи, яке /подальше розслідування/ повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.

2. До того ж, матеріали справи на разі не містять відомостей про те, що висуваючи обвинувачення ОСОБА_4 , органи досудового розслідування або публічне обвинувачення діяли без належної ретельності та дбайливості, або ж упереджено.

3. Окрім того, висунуте ОСОБА_4 обвинувачення ґрунтується, зокрема, на позиції самого обвинуваченого, який не заперечує, принаймні, того факту, що керував автомобілем та проїжджав пішохідний перехід, на якому у той же час перебувала потерпіла.

Таке не залишає підстав для сумнівів у тому, що він є причетним /тою чи іншою мірою/ до дорожньо-транспортної пригоди за участі потерпілої.

Отже, висунута ОСОБА_4 "підозра" для мети вирішення питання про застосування відносно нього запобіжного заходу є обґрунтованою.

ІІ......Продовжити та закінчити розгляд кримінального провадження наразі не видається за можливе, адже суд, на розгляді якого воно перебуває, як доведено вище, наразі не є компетентним для подальшого розгляду цього кримінального провадження.

ІІІ……Щодо наявності передбачених законом ризиків.

1. Попередніми ухвалами суду встановлена наявність ризику того, що обвинувачений може вдатись до дій щодо переховування від суду.

2. Надані суду матеріали не містять відомостей про те, що наразі цей ризик зник чи зменшився.

2.1. Так, під час судового розгляду наявність обставин, які не були врахованими судом раніше або ж виникли після попереднього розгляду питання про доцільність подальшого перебування обвинуваченого під вартою не встановлена.

2.2. До того ж, обґрунтованість висунутої ОСОБА_4 підозри свідчить про те, що він може переховуватись від злочину, адже він обвинувачується у вчиненні злочину, за який йому може бути призначене безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 03 до 08 років.

2.3. Наявність цього ризику підтверджується й тим, що в межах цього кримінального провадження ОСОБА_4 оголошувався у розшук.
Міркування ж захисту про безпідставність оголошення обвинуваченого у розшук наразі перевіреними бути не можуть. Так, відповідна перевірка потребує перевірку застосованої відносно обвинуваченого правової процедури в цілому, що не є можливим під час розгляду самого лише питання про доцільність перебування обвинуваченого під вартою та потребує дослідження наявних у справі документів під час дослідження усієї сукупності зібраних у справі доказів.

IV……Щодо можливості запобігання цим ризикам.

1. Суд відзначає, що наведені обставини, зокрема та обставина, що обвинувачений перебував у розшуку вказують про те, що запобіжний захід, що не є пов`язаним із триманням під вартою або отриманням застави у визначених раніше розмірах не здатен забезпечити контролю за поведінкою обвинуваченого такою мірою, що таке унеможливить вчинення ним дій щодо ухилення від суду.

2. Та цей висновок суду набуває особливої актуальності з огляду на оперативну обстановку у місті Микоалєві, яка, будучи складною, вимагає від учасників судового розгляду особливої дисциплінованості задля забезпечення можливості розгляду кримінального провадження.

Проте, поведінка обвинуваченого під час досудового розслідування доводить принаймні ту обставину, що необхідний рівень дисциплінованості демонструвати він не здатен, адже поза розумним сумнівом будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, обставинами її /пригоди/ розслідування самостійно обвинувачений не цікавився.

3. Вирішуючи питання про доцільність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, суд відзначає також, що обвинувачений має можливість бути звільненим з-під варти у разі, внесення застави у передбаченому законом розмірі.

Таке у сукупності доводить, що підстави для зміни раніше обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу наразі є відсутніми.
За такого клопотання прокурора підлягає задоволенню, а у задоволенні клопотання захисту слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 369-372; 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

1.Кримінальному провадженні № 0003361 за обвинуваченням ОСОБА_6 вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального Кодексу України - направити до Миколаївського апеляційного суду для вирішення питання про передачу його на розгляд до іншого суду..

2.Клопотання прокурора - задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 - до 23 жовтня 2022 року включно.

3.У задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Ухвала в частині продовження строку тримання обвинуваченого під вартою може бути оскарженою безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів, в решті оскарженню не підлягає.

СУДДЯ = ОСОБА_12 =