Справа № 755/3663/22
№ 1-кп/755/899/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" травня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000270 від 23.01.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з незакінченою вищою освітою, розлученого, маючого на утриманні дитину 2011 р.н., працюючого неофіційно вантажником, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 23.01.2022 року, приблизно о 10 годині 50 хвилин, перебуваючи за адресою: м. Київ, бул. Праці 10, помітив приміщення кав`ярні «Кофеклаб», після чого, у нього виник корисливий умисел на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого, обравши об`єктом свого злочинного посягання грошові кошти, які знаходилися у приміщенні даної кав`ярні. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення розбійного нападу, ОСОБА_3 , керуючись у своїх діях корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, використовуючи заздалегідь заготовлений предмет для вчинення даного злочину, а саме, розкладний туристичний ніж господарського-побутового призначення, зайшов до приміщення кав`ярні «Кофеклаб» та продовжуючи реалізовувати свої злочинні дії, тримаючи в правій руці вказаний ніж, підійшов до барної стійки, за якою знаходився бариста ОСОБА_6 та погрожуючи застосуванням насильства, яке є небезпечним для здоров`я потерпілого, що виразилось у демонструванні в руці ножа, який наставив ОСОБА_7 у напрямку ОСОБА_6 , тим самим, здійснив напад на потерпілого. Подолавши, таким чином, волю до опору з боку потерпілого, ОСОБА_3 з корисливих мотивів, погрожуючи застосувати насильство, яке виразилось у демонструванні предмета, схожого на ніж, став вимагати від потерпілого ОСОБА_8 грошові кошти та приготування кави. У цей час, ОСОБА_6 , сприйнявши погрози ОСОБА_3 за реальну загрозу своєму здоров`ю, побоюючись фізичної розправи з його боку, не став чинити опору, виставив на барну стійку паперові стакани, в яких були грошові кошти у вигляді монет Національного банку України. У подальшому, ОСОБА_3 почав рухатись за барну стійку, де знаходились грошові кошти та, намагаючись підійти до потерпілого ОСОБА_6 , останній з метою самозахисту взяв до рук стілець, який знаходився неподалік та у той час, ОСОБА_3 вийшов з приміщення кав`ярні та з місця вчинення кримінального правопорушення намагався зникнути, але на виході був затриманий працівниками охорони «Венбест».
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе за ч. 1 ст. 187 КК України визнав у повному обсязі та показав, що дійсно 23.01.2022 року, десь ближче до 11 години дня, зайшов до приміщення кав`ярні за адресою: АДРЕСА_2 та вчинив напад на потерпілого із погрозою застосування ножа за обставин, викладених в обвинувальному акті. Зокрема, зазначив, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті, відповідають дійсності, розуміє, що його дії були незаконними, умисними, у скоєному щиро каявся, жалкує, що так сталося, запевнюючи, що в подальшому нічого протиправного вчиняти не буде. Крім того, пояснив, що даний злочин вчинив у зв`язку з тим, що необхідно було придбати ліки для хворої мами, так як грошей не вистачало, ніж він не застосовував, а тільки погрожував, гроші все ж таки не взяв, тобто, шкоди не заподіяв та на даний час, у потерпілого будь-яких претензій до нього немає, до відповідальності притягується вперше, має на утриманні неповнолітню дитину, має постійне місце проживання у м. Києві, працює неофіційно вантажником.

Покази ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 23.01.2022 року; протоколів огляду місця події від 23.01.2022 року та 24.01.2022 року; висновку експерта № СЕ-19/111-22/7542-ХЗ від 17.02.2022 року; протоколу огляду речей від 24.01.2022 року; постанови про визнання та приєднання речових доказів від 24.01.2022 року; протоколу обшуку затриманої особи від 23.01.2022 року; висновку судово-психіатричного експерта № 60 від 17.02.2022 року та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Вина обвинуваченого ОСОБА_3 повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям у скоєному та наведеними вище письмовими доказами.

Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у тому, що він своїми діями вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), тому, знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 187 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинене кримінальне правопорушення.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 виду і міри покарання, приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, конкретні обставини кримінального провадження, дані про його особу, зокрема: під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, у скоєному щиро розкаявся, вину визнав повністю, раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину 2011 р.н., має постійне місце реєстрації та проживання у м. Києва та те, що у потерпілого відсутні будь-які претензії до обвинуваченого та просить застосувати до останнього ст. 75 КК України.

Згідно зі ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючими обставинами щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому та те, що має на утриманні дитину 2011 р.н. (ч. 2 ст. 66 КК України - при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті).

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі, але з урахуванням обставин кримінального провадження, особи обвинуваченого (щиро каявся, вину визнав повністю, жалкує, що так сталося, до кримінальної відповідальності притягується вперше, має постійне місце реєстрації та проживання у м. Києві, має на утриманні неповнолітню дитину 2011 р.н.), зокрема, потерпілий звернувся до суду із заявою, в якій просить призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане з позбавленням волі, оскільки будь-яких претензій до обвинуваченого немає та останнього вибачив, наявності пом`якшуючих обставин, відсутність обтяжуючих обставин та промову прокурора в судових дебатах про те, що обвинуваченого можливо звільнити від відбування покарання з випробовуванням, суд дійшов висновку, що перевиховання й виправлення ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, вважає за доцільне застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, визначені п. п. 1-2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Речові докази у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим за ч. 1 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою скасувати та звільнити останнього з-під варти в залі суду.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судової експертизи № СЕ-19/111-22/7542-ХЗ від 17.02.2022 року в розмірі 1372 гривні 96 копійок.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: 2 паперові стакани з грошовими коштами у вигляді монет Національного банку України номіналом по 1 гривні 133 монети та номіналом по 2 гривні 223 монети, загалом 579 гривень, що передані до камери схову речових доказів Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві повернути потерпілому ОСОБА_6 ;

- п редмет, схожий на ніж, змиви з обох рук, зрізи нігтьових пластин з пальців обох рук та букальний епітелій ОСОБА_3 , що передані до камери схову речових доказів Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві знищити.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому ОСОБА_3 , захиснику та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: