Єдиний унікальний номер №943/1734/21
Провадження № 1-кп/943/61/2022
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2022 року

Буський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в місті Буську кримінальне провадження № 0000206, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 червня 2020 року про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Горбачі Пустомитівського району Львівської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.125 КК України

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням про звільнення його від кримінальної відповідальності в порядку вимог статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Прокурор ОСОБА_6 в судовому засіданні не заперечила проти задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 , вважаючи можливим звільнення останнього від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження щодо нього, оскільки сплили передбачені кримінальним законом строки притягнення до кримінальної відповідальності, протягом яких він до кримінальної відповідальності не притягувався.
Законний представник потерпілого ОСОБА_7 та адвокат ОСОБА_8 в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи, клопотань про відкладення розгляду справи суду не направили, що в силу вимог ст. 325 КПК України не перешкоджає проведенню судового засідання без участі потерпілого та його представника.
Розглянувши заявлене клопотання, заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.
Статтею 1 КПК України передбачено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.
Процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення (ч. 1 ст. 5 КПК).
Під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства (ч. 1 ст. 9 КПК).
Відповідно до п. 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Аналогічна норма закріплена у статті 62 Конституції України, відповідно до частини першої якої передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Тобто встановлювати вину особи можна виключно в обвинувальному вироку суду.
У справі «Грабчук проти України» Європейський суд з прав людини визнав порушення ч. 2 ст. 6 (презумпція невинуватості) та наголосив, що при закритті провадження у суді за строками давності суд не повинен висловлюватись у термінах, які не залишають сумніву щодо погляду на те, що заявниця вчинила злочин. Зокрема, у рішенні від 4 грудня 2000 року слідчий використав слова: «в діях [заявниця] є склад злочину» та «моменту, коли [заявниця] вчинила злочин», а суд зазначив, що в діяннях заявниці «вбачаються ознаки злочину, передбаченого ст. 167 КК України. Такі твердження суперечать презумпції невинуватості, а тому дії українського суду ЄСПЛ визнав такими, що порушують Конвенцію з прав людини.
У відповідності до вимог частини четвертої статті 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Частиною першою статті 285 КПК України визначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Частиною другою статті 4 КК України передбачено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Згідно вимог статті 12 КК України визначено, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України (у редакції на час події), за ступенем тяжкості є злочином невеликої тяжкості.
В силу вимог п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України (у редакції на час події) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, що подія кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 мала місце 25 червня 2020 року, тобто на даний час минуло більше двох років, що є підставою для застосування положень п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України.

В силу вимог п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК України.
Як встановлено судом, строки давності притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України закінчились, обвинувачений не заперечує проти звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі положень ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження щодо нього, більше того він звернувся до суду з відповідним клопотанням про це, а обставини щодо вчинення обвинуваченим протягом цих строків нового злочину певного ступеня тяжкості чи ухилення його від слідства або суду не виявлено.
Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Крім того, в силу пункту 1 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення підлягає скасуванню, коли провадження в кримінальній справі не було закрито судом за наявності підстав для закриття.
Таким чином, оскільки з дня вчинення інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення закінчилися строки давності, їх перебіг не зупинявся і не переривався, що є підставою для звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, на що останній надав свою згоду, у зв`язку із чим його клопотання підлягає до задоволення.
Щодо заявленого представником потерпілого адвокатом ОСОБА_8 цивільного позову про стягнення на користь ОСОБА_9 із ОСОБА_4 60 000,00 гривень моральної шкоди та 30 000,00 грн. витрат на надання правової допомоги, суд вважає, що його слід залишити без розгляду, виходячи із наступного.
Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.
Тобто, вирішення цивільного позову при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі суперечить вказаним вище нормам закону.
В той же час, у випадку закриття кримінального провадження на встановлених КПК підставах, суд зобов`язаний роз`яснити цивільному позивачеві його право пред`явити аналогічний позов у порядку цивільного судочинства.
Отже, враховуючи звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, заявлений представником потерпілого цивільний позов про стягнення із обвинуваченого моральної шкоди та витрат на надання правової допомоги слід залишити без розгляду, що в силу вимог ч. 7 ст. 128 КПК України, не перешкоджає його пред`явленню в порядку цивільного судочинства.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.

Ураховуючи наведене та керуючись ст.ст. 284, 285, 286, 372 КПК України, ст. 49 КК України, суд,

п о с т а н о в и в :

клопотання обвинуваченого задовольнити.
Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України.
Кримінальне провадження № 0000206, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 червня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України, - закрити.
Цивільний позов про стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9 60 000,00 гривень моральної шкоди та 30 000,00 грн. витрат на надання правової допомоги, -залишити без розгляду.
Речові докази: диск DVD-R із відеозаписом подій 25.06.2020 року та карту пам`яті (мікро CD) із двома відеозаписами подій 25.06.2020 року,- залишити у матеріалах кримінального провадження.
Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Буський районний суд Львівської області протягом семи днів з дня її проголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі подання апеляційної скарги, якщо її не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1