Номер провадження: 11-кп/813/1635/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ) на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 30.06.2022, якою під час судового розгляду кримінальних проваджень №0002178 від 21.06.2018 та №0000184 від 10.11.2021 стосовно:
ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ), який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в респ. Азербайджан, громадянина респ. Азейбарджан, не одруженого, не працюючого, не маючого місця реєстрації на території України та фактично проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 307 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 28.08.2022
установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 30.06.2022 під час судового розгляду кримінальних проваджень №0002178 від 21.06.2018 та №0000184 від 10.11.2021 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненнізлочинів, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.189, ч.2 ст.307 КК України було відмовлено в задоволені клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт або зменшення визначеного розміру застави як альтернативного запобіжного заходу та задоволено клопотання прокурора та продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 28.08.2022 та залишений без змін розмір застави, визначений ухвалою Малиновського райсуду м. Одеси від 08.12.2021у розмірі 200 (двохсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 478 600 грн.
Мотивуючи своє рішення, в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 , суд 1-ої інстанції послався на те, що ризики передбачені ч.1 ст. 177 КПК України продовжують існувати, а саме обвинувачений може вдатись до спроб переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого в даному кримінальному провадженні, та вчинити нові кримінальні правопорушення.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 не погодився із оскаржуваною ухвалою суду та вказує, що вона підлягає скасуванню з наступних підстав:
- стороною обвинувачення не надано жодного доказу на обґрунтування ризиків, вказаних в оскаржуваній ухвалі;
- вказує, що суд 1-ої інстанції не взяв до уваги те, що він має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки;
- просить прийняти до уваги його майновий стан та непомірний розмір застави, визначений судом 1-ої інстанції.
Посилаючись на викладені обставини, обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду 1-ої інстанції та постановити нову, якою застосувати до нього домашній арешт, або визначити мінімальний розмір застави з урахуванням його майнового стану.
В судове засідання апеляційного суду захисник ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого та просив її задовільнити, також прийняти до уваги, що обвинувачений перебуває під вартою з 21.08.2021, в свою чергу прокурор ОСОБА_6 , заперечував проти її задоволення та просив залишити без змін ухвалу суду 1-ої інстанції.
Від обвинуваченого ОСОБА_8 будь-яких клопотань про забезпечення його доставки в судове засідання апеляційного суду не надходило, у зв`язку із чим, враховуючи положення ст. 422-1 КПК України, щодо строків розгляду зазначеної категорії справ, апеляційний суд вважає за можливим розглянути провадження без участі обвинуваченого.
Заслухавши доповідь судді, позиції захисника та прокурора, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.
На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Малиновському райсуді м. Одеси перебувають на розгляді кримінальні провадження №0002178 від 21.06.2018 року та №0000184 від 10.11.2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України, та за обвинуваченням ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ), у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 307 КК України.
Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).
Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.
При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.
Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст. ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.
Так, із аналізу вищезазначених положень кримінального процесуального закону можна дійти висновку про те, що під час продовження строку застосування запобіжного заходу під час судового розгляду не вимагається обов`язкової наявності клопотання прокурора, суд 1-ої інстанції зобов`язаний в будь-якому випадку повторно розглянути питання доцільності продовження строку тримання особи під вартою.
З матеріалів справи вбачається, що прокурор звернувся до суду з клопотанням та суд вирішив питання про доцільність продовження строку тримання обвинуваченого на підставі приписів ч.3 ст. 331 КПК України.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду та наголошує на тому, що в зазначеному кримінальному провадженні не зменшились ризики того, що обвинувачений ОСОБА_8 може переховуватися від суду, впливати на свідків та продовжити злочинну діяльність.
Окрім того, колегія суддів також враховує те, що обвинувачений ОСОБА_8 офіційно не працевлаштований, раніше судимий, є громадянином респ. Азербайджан, місця реєстрації на території України не має та взагалі відомостей щодо його законного перебування на території України суду не надано.
Що стосується доводів обвинуваченого щодотого,що суд 1-ої інстанції не взяв до уваги те, що він має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, колегія суддів не приймає до уваги так як, судом 1-ої інстанції враховано в повному обсязі особу обвинуваченого.
Відповідно до приписів п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що прокурором була доведена неможливість застосування на даному етапі судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, тому вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та скасування законної та обґрунтованої ухвали.
Водночас, апеляційний суд вважає за необхідне звернути особливу увагу районного суду на положення ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 та приписи ст.ст. 28, 318 КПК України.
Частина 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.
Водночас, апеляційний суд вважає за необхідне рекомендувати суду першої інстанції звернути увагу на необхідність дотримання принципу розумних строків у даному кримінальному провадженні, зважаючи на вимоги ч. 4 ст. 28 КПК України, якою регламентовано, що кримінальне провадження щодо особи (осіб), яка тримається під вартою має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.
Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.
Аналіз наданих апеляційному суду матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду 1-ої інстанції досить тривалий час, протягом якого обвинувачений утримуються під вартою, проте судовий розгляд на теперішній час не завершений та остаточне рішення не прийнято.
Апеляційний суд приймає до уваги введення воєнного стану на території України, однак вважає таку тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність вжиття заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.
Керуючись ст.ст. 24, 28, 177, 178, 183, 199, 194, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд
ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

УхвалуМалиновського районного суду м. Одеси від 30.06.2022, якою стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 307 КК України під час судового розгляду кримінального провадження продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 28.08.2022 залишити без змін.
Звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність дотримання розумних строків, передбачених ст. 28 КПК України під час судового розгляду кримінальних проваджень №0002178 від 21.06.2018 та №0000184 від 10.11.2021, за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , та ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ).

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4