Справа № 204/8021/22
Провадження № 1-кс/204/1836/22
У Х В А Л А
30 вересня 2022 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
В обґрунтування клопотання зазначено, що на початку липня 2022 року (більш точний час органами досудового розслідування невстановлений), ОСОБА_5 пройшов співбесіду з представниками так званої «днр», які є частиною окупаційної адміністрації РФ, на предмет його переходу на сторону окупанта. У ході вказаної співбесіди ОСОБА_5 діючи умисно надав згоду представникам рф на добровільне зайняття поліцейської посади, а саме «инспектора отдела государственной автоинспекции по обслуживанию административной территории г. Мариуполь управления Госавтоинспекции министерства внутренних дел ДНР», а саме в незаконному правоохоронному органі «Полиции ДНР». Продовжуючи виконувати свій злочинний умисел, спрямований на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, 05 липня 2022 ОСОБА_5 знаходячись у приміщенні так званого «отдела государственной автоинспекции по обслуживанию административной территории г. Мариуполь управления Госавтоинспекции министерства внутренних дел ДНР», який розташовано за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Макара Мазая, 16, будучи одягнутим у формений одяг так званої «Полиции ДНР», на якій наявні відповідні шеврони, склав присягу «сотрудника органов внутренних дел Донецкой народной республики» та зайняв посаду «инспектора отдела государственной автоинспекции по обслуживанию административной территории г. Мариуполь управления Госавтоинспекции министерства внутренних дел ДНР», а саме в незаконному правоохоронному органі «Полиции ДНР», отримавши при цьому спеціальне звання старший лейтенант поліції. Таким чином, ОСОБА_5 , обґрунтовано підозрюється в добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України. 23.08.2022 відповідно вимог ч. 8 ст. 135 КПК України повідомлення про підозру ОСОБА_5 , а також повістку про виклик останнього опубліковано в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а саме в газеті кабінету міністрів України «Урядовий Кур`єр» та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. На вказаний виклик ОСОБА_5 не з`явився. 31.08.2022 відповідно до вимог ч. 1 ст. 278, ч. 3 ст. 111, ч. 8 ст. 135 КПК України ОСОБА_5 , повідомлено про підозру в добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України. Допитати підозрюваного ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні не виявилося можливим, оскільки останній переховується від органів досудового розслідування та суду і перебуває на тимчасово окупованій території України, а саме у м. Маріуполь, Маріупольського району, Донецької області. У зв`язку з чим керуючись ст. 110, ст. 281 КПК України ОСОБА_5 оголошено у розшук. Злочин у якому обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 згідно ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої, такої, також, відповідно до норм ч. 5 ст. 49 КК України «Звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності», давність не застосовується у разі вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, передбачених у статтях 109-114-2 цього Кодексу. З огляду на викладене, внаслідок неправомірних дій ОСОБА_5 в даному випадку, зважаючи на положення ч. ч. 1, 2, 5, 10 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи з метою забезпечення можливої конфіскації майна. Відповідно до обліків ЄДР МВС станом на 08.07.2022, за громадянином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровано транспортний засіб марки «Богдан», моделі 211040, 2013 року випуску, сірого кольору, попередній номерний знак (здані) НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , № кузова НОМЕР_2 , № двигуна НОМЕР_3 , маса повна, кг. 1525, маса власна, кг. 1090, об`єм двигуна 1596, кількість циліндрів 4, кількість дверей 4; причіп легковий марки «ЛЕВ», моделі 183131, 2017 року випуску, синього кольору, VIN НОМЕР_4 , № шасі НОМЕР_4 , маса повна кг. 750, маса власна кг. 155. Разом з тим, під час досудового розслідування виникла необхідність в забезпеченні збереження майна підозрюваного, з метою реалізації санкції ч. 7 статті 111-1 КК України внаслідок вчинення останнім кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, слідчий звернувся до суду із зазначеним клопотанням.
В судове засідання слідчий не з`явився, надавши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, в якій клопотання підтримав, просив задовольнити в повному обсязі, посилаючись на підстави, які в ньому зазначені.
У зв`язку з неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів не здійснювалося, що відповідає положенням ч.4 ст.107 КПК України.
Згідно з ч.2 ст.172 КПК клопотання слідчого, прокурора про арешт майна може розглядатися без повідомлення власника майна, його представника чи законного представника, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
З урахуванням зазначеного, слідчий суддя робить висновок, про можливість розглянути клопотання у судовому засіданні без виклику власника майна, для уникнення в подальшому унеможливлення виконання завдань кримінального провадження.
Вивчивши та дослідивши письмові матеріали клопотання, приходжу до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з пунктом 7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно підлягає можливій конфіскації. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п.3 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.
За змістом ч.5 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.
Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати, зокрема, правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Висновки органу досудового розслідування щодо можливої причетності ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, яке йому інкримінується, не є явно необґрунтованими чи очевидно недопустимими, тому слідчий суддя дійшов висновку про доведеність стороною обвинувачення обґрунтованості підозри тією мірою, щоб виправдати застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
При цьому, слідчий суддя керується тим, що стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.
Щодо розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя враховує, що вказані критерії є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді.
Накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.
Також слідчим суддею не встановлено негативних наслідків та обмежень застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, який в цьому випадку є найбільш дієвим та виправдовує ступінь втручання у права підозрюваного.
Вирішуючи питання щодо способу арешту майна, який підлягає застосуванню, визначеним у клопотанні слідчим, слідчий суддя враховує конкретні обставини провадження, а також пропорційність втручання в права та інтереси власника майна.
Згідно ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, зокрема, заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно (ч.5 ст.173 КПК України).
Слідчий суддя вважає доведеним існування достатніх підстав вважати, що не накладення арешту на майно може призвести до їх можливого пошкодження, псування, знищення, передачі, відчуження на користь третіх осіб або настання інших наслідків, у зв`язку з чим не буде досягнута дієвість даного кримінального провадження.
З огляду на викладене, слідчий суддя вважає доведеним, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки сприятиме досягненню мети щодо всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування, та таке втручання у право на власність є пропорційним, оскільки, завдяки цьому заходу забезпечення кримінального провадження може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням, тому клопотання підлягає задоволенню.
У випадку, якщо в подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваними кримінальними правопорушеннями у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст.28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, власник майна не позбавлений права ініціювати в порядку ст.174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.
Таким чином, слідча суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. ст. ст.110,170-173,309,372,376 КПК України, -
Накласти арешт на транспортний засіб марки «Богдан», моделі 211040, 2013 року випуску, сірого кольору, попередній номерний знак (здані) НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , № кузова НОМЕР_2 , № двигуна НОМЕР_3 , маса повна, кг. 1525, маса власна, кг. 1090, об`єм двигуна 1596, кількість циліндрів 4, кількість дверей 4;
- причіп легковий марки «ЛЕВ», моделі 183131, 2017 року випуску, синього кольору, VIN НОМЕР_4 , № шасі НОМЕР_4 , маса повна кг. 750, маса власна кг. 155, які зареєстровані за підозрюваним ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою реалізації санкції ч. 7 статті 111-1 КК України у вигляді конфіскації майна, яке може бути застосоване до ОСОБА_5 в разі його засудження за скоєння злочину.
Ухвала слідчого судді про арешт майна може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1