Справа №295/7607/18
УХВАЛА

01.09.2022 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:
головуючого - судді….. ОСОБА_1 ,

секретаря........................ ОСОБА_2 ,

з участю прокурора….. ОСОБА_3 ,

обвинуваченого……… ОСОБА_4 ,

захисника……………... ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі кримінальні провадження №0002190, №0000102 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Липівка, Макарівського району, Київської області, розлученого, маючого сина 2008 року народження, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 296 КК України, -

встановив:

Кримінальне провадження №0002190 у даній справі ухвалою суду від 24.07.2018 об`єднано в одне провадження з кримінальним провадженням №0000102 у справі №295/8297/18 та об`єднаній справі присвоєно №295/7607/18.

На розгляді в суді знаходиться зазначене кримінальне провадження, у якому ОСОБА_4 обвинувачуєтьсяв заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, а саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України за наступних обставин.
29.05.18 близько 17 год 20 хв ОСОБА_4 перебуваючи біля бутіку АДРЕСА_2 нахилився до колишньої дружини ОСОБА_6 , яка сиділа за торговим столиком. Різким рухом схопив її за кисть лівої руки та почав її вивертати. В подальшому наніс не менше двох ударів ладонею по її голові, одночасно тримаючи її ліву кисть, заподіявши синці та садна на лівій кисті, які відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Крім того, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України за наступних обставин.
22.04.18 близько 22 години намагаючись побачитись з сином, перебуваючи у під`їзді буд. АДРЕСА_3 на сходовому майданчику біля тамбуру до кв. АДРЕСА_4 , голосно стукав у двері та виражався нецензурною лайкою в сторону ОСОБА_6 , наносив числені удари по дверям, розбивши замкову щілину та двірне вічко. Також 23.04.18 близько 19 години він же, на цьому ж сходовому майданчику наносив числені удари сокирою по дверям тамбуру. Вибивши отвір у них, потрапив у середину приміщення та перебуваючи біля квартири АДРЕСА_5 наносив численні удари по вказаним дверям голосно виражаючись нецензурною лайкою в сторону ОСОБА_6 , а також наніс один удар у двері сусідньої квартири АДРЕСА_6 , вибивши дверне вічко. Окрім цього, 10.05.18 близько 2 години ОСОБА_4 намагаючись побачитись з сином, перебував біля вхідних дверей до кв. ОСОБА_7 , що за адресою: АДРЕСА_7 сокирою почав наносити числені удари по кв. АДРЕСА_8 виражаючись голосно нецензурною лайкою, завдавши ОСОБА_7 матеріальної шкоди пошкодженням двері. Разом з тим, 10.05.18 близько 16 год ОСОБА_4 перебуваючи на території речового ринку ТРЦ "Глобал" по вул. Київській, 77, біля кіоску колишньої дружини ОСОБА_6 нецензурною лайкою виражався щодо останньої, зайшов в середину торгівельного кіоску руками перекинув комп`ютерний манітор та клавіатуру, пошкодивши їх.

Захисник заявив клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності та закрити провадження у справі, зв?язку зі спливом строків давності без визначення вини.
Прокурор та обвинувачений підтримали клопотання про закриття кримінального провадження. При цьому прокурор зазначив, що підстави для не задоволення даного клопотання відсутні.
Обвинуваченому роз`яснено наслідки закриття кримінального провадження за нереабілітуючою обставиною. Однак, ОСОБА_4 не заперечував проти закриття справи відповідно до положень ст. 49 КК України.
Вислухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступного висновку.

Звільнення від кримінальної відповідальності за строками давності передбачені у ст. 49 КК України.
Дослідивши санкцію ч. 1 ст. 125 КК України, можна зробити висновок, що дане кримінальне правопорушення відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості на момент скоєння та кримінальним проступком на даний час, за який передбачено покарання менш сурове ніж обмеження волі.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

З наведеного можна зробити висновок, що строк давності в даному випадку складає два роки з дня вчинення указаногого кримінального правопорушення.

Дослідивши санкцію ч. 1 ст. 296 КК України, можна зробити висновок, що дане кримінальне правопорушення відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України є кримінальним проступком на даний час, за який передбачено максимальне покарання обмеження волі на строк до 5 років.
Згідно матеріалів справи, події кримінальних правопорушень відбулися 22.04.18, 23.04.18, 10.05.18 та 29.05.18.

З цього виходить, що проміжок часу з моменту вчинення кримінальних правопорушень складає понад 4 роки, що згідно з п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 49 КК України є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності за кримінальні проступки (на даний час).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

У постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №287/359/14-к, суд прийшов до висновку, що у нормах КПК не вбачається, що при вирішенні питання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України необхідно враховувати позицію обвинуваченого щодо визнання чи невизнання ним вини у пред`явленому обвинуваченні.
В мотивувальній частині постанови Верховного Суду від 12.11.2019 у справі №566/554/16-к вказується про те, що у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КПК України підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого, закривається кримінальне провадження та звільняється особа від кримінальної відповідальності. Визнання винуватості не є умовою для звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України.
Відповідно до ч. 8 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 цієї статті, не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.
Суд роз`яснив обвинуваченому наслідки закриття провадження. У судовому засіданні, обвинувачений не заперечував проти закриття кримінального провадження.

З огляду на наведене та враховуючи всі доводи сторін та останні правові мотиви та рішення прийняті Верховним Судом, перевіривши відповідь на вимогу про наявність судимостей відносно обвинуваченого, клопотання захисника підлягає до задоволення, а кримінальні провадження закриттю, оскільки на час надходження провадження до суду спливли строки давності, передбачені ст. 49 КК України та обвинувачений в розшук не оголошувався.

У кримінальному провадженні підстав для не задоволення даного клопотання захисника суд вважає відсутні.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 матеріальної шкоди у розмірі 16595 грн та моральної шкоди 50000 грн слід залишити без розгляду.

Керуючись ст. 49 КК України та ст. 284 КПК України, суд, -

постановив:

Клопотання захисника задовольнити.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 296 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, а об`єднані кримінальні провадження №№0002190, 0000102 - закрити.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 матеріальної шкоди у розмірі 16595 грн та моральної шкоди 50000 грн - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1