Номер провадження: 11-сс/813/341/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 05 жовтня 2021 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000362 від 28 липня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення

Ухвалою слідчого судді судді Малиновського районного суду м.Одеси від 05 жовтня 2021 року було задоволено клопотання слідчого СВ ВП №1 ОРУП №1 ГУ НП в Одеській області ОСОБА_8 та накладено арешт на земельні ділянки з наступними кадастровими номерами:

:02:005:2973;

:02:005:2974;

:02:005:2975;

:02:005:2976;

:02:005:2977;

:02:005:2978,

що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною розпоряджатися зазначеним майном на яке накладено арешт.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді представник власника майна ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Доводи апеляційної скарги обгрунтував тим, що земельні ділянки на які був накаладений арешт не є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, відповідна постанова в матеріалах провадження відсутня.

Твердження слідчого про наявність реальної загрози відчуження земельних ділянок на користь третіх осіб є формальним та не підтверджено жодними доказами.

При цьому ухвала слідчого судді не містить обгрунтування неможливості застосування найменьш обтяжливого способу арешту майна.

Апелянт вважає, що потерпілі свідомо зловживаючи своїми процесуальними правами ініціювали відкриття кримінального провадження з метою накладення арешту.

Крім того вартість земельних ділянок, на які був накладений арешт в п`ять разів перевищує максимальний розмір шкоди, передбачений ч.2 ст.190 КК України.

В судове засідання призначене на 28 березня 2022 року учасники провадження не з`явились, при цьому про дату, час та місце судового засідання вони були повідомлені належним чином засобами телефонного зв`язку.

Представник власника майна ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 надіслав заяву, в якій просив просив розглянути апеляційну скаргу без участі власника майна та його представників через введення на території України воєнного стану. Апеляційну скрагу просив задовольнити.

Прокурор Малиновської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_10 в судове засідання апеляційного суду також не з`явився, надіслав заяву, в якій просив розглянути апеляційну скрагу без його участі.

За результатами апеляційного розгляду просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги оскільки земельні ділянки були визнані речовим доказом і на тепершній час продовжує існувати потреба в подальшому застосувані такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт манйа

Відповідно до положень ч.1 ст.406 КПК України суд апеляційної інстанції має право ухвалити судове рішення за результатами письмового провадження, якщо всі учасники судового провадження заявили клопотання про здійснення провадження за їх відсутності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 у письмовому провадженні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 зазначеної норми права встановлено, що метою накладення арешту на майно є:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, яка встановлює, які об`єкти, у відповідності до положень КПК України, можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Так, положеннями ст.98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, частиною 3 ст.132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, в тому числі, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

На теперішній час слідчим відділенням відділу поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000362 від 28 липня 2021 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

Вказане кримінальне провадження було розпочате за заявами ОСОБА_11 та ОСОБА_12 щодо заволодіння шайхрайським шляхом належним їм нерухомим майном, зокрема земельною ділянкою загальною прощею 0,100 га з кадастровим номером :02:005:0915, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою слідчого СВ відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_13 від 31 серпня 2021 року вказана земельна ділянка була визнана речовим доказом у кримінальному проваджені №0000362 (а.п.44-46) та ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 03 вересня 2021 року на неї накледний арешт з забороною розпоряджатися земельною ділянкою (а.п.7).

В ході здійснення досудового розслідування було встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:005:0915 була поділена на 6 інших земельних длянок з подальшим присвоєнням їм оремих кадастрових номерів :02:005:2973; :02:005:2974; :02:005:2975; :02:005:2976; :02:005:2977 та :02:005:2978.

При цьому відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно вказаних 6 земельних ділянок не вносились, що підтверджується відповідними витягами.

З огляду на викладене, враховуючи що речовий доказ у кримінальному провадженні у виді основної земельної ділянки з кадастровим номером :02:005:0915 в подальшому був поділений на 6 окремих земельних ділянок, які фактично є складовими частинами єдиного обєкту нерухомого майна, а також приймаючи до уваги те, що ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 03 вересня 2021 року на основку земельну діялнку вже був налкдений арешт з заобороною розпорядження нею, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обгрунтовано висновку про необхідність накласти арешт і на 6 вилілених змельних ділянок.

Підставою арешту на земельні ділянки розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вказані об`єкти нерухомості є речовим доказом у кримінальному провадженні та незаетосування такого заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до втрати слідів злочину, пошкодження, знищення, використання, відчуження майна.

Відповідно до ч.1, п.7) ч.2 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майно. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Апеляційний суд вважає, що у даному кримінальному провадженні потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна ОСОБА_6 з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи викладене апеляційний суд дійшов висновку, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 стосовно незаконності ухвали слідчого судді є необґрунтованими і не можуть бути підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Пунктом 1) ч.3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 05 жовтня 2021 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ ВП №1 ОРУП №1 ГУ НП в Одеській області ОСОБА_8 та накладено арешт на земельні ділянки з наступними кадастровими номерами:

:02:005:2973;

:02:005:2974;

:02:005:2975;

:02:005:2976;

:02:005:2977;

:02:005:2978,

що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною розпоряджатися зазначеним майном на яке накладено арешт залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4