У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/2193/22

№ 1-кп/183/967/22

08 червня 2022 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 01.04.2022 року до ЄРДР за № 0000102, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 ч. 1 ст. 111 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В :

В провадження Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт разом з угодою про визнання винуватості ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному 01.04.2022 року до ЄРДР за № 0000102 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 ч. 1 ст. 111 КК України.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що досудовим розслідуванням встановлено, що 24.08.1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 року вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України - Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Луганська область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Згідно з вимогами ст.ст. 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади РФ та службових осіб з числа керівництва Збройних Сил РФ, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Мотивами зазначеного умислу стали євроінтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, які розцінені представниками влади і Збройних Сил РФ як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам РФ, що сприятиме втраті впливу над політичними процесами в Україні та позбавить контролю над її економічною діяльністю, призведе до поглиблення співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації та можливої денонсації угод щодо тимчасового розташування Чорноморського флоту РФ на території України в АР Крим та м. Севастополі.

Свою злочинну мету співучасники з числа представників влади та Збройних Сил РФ вирішили досягти шляхом ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців Збройних Сил РФ, у тому числі дислокованих на підставі міжнародних угод на території АР Крим ім. Севастополя, а також залучення до виконання злочинного плану інших осіб, у тому числі громадян України та Російської Федерації, створення і фінансування незаконних збройних формувань та вчинення інших злочинів.

При цьому вони усвідомлювали, що такі протиправні дії призведуть до порушення суверенітету і територіальної недоторканості України, незаконної зміни меж її території та державного кордону, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, передбачали і прагнули їх настання.

З метою реалізації вказаного умислу впродовж 2013 року на території РФ службові особи Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації (далі ГШ ЗС РФ), на виконання наказів та під безпосереднім керівництвом представників влади та службових осіб Збройних Сил РФ, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, розробили злочинний план, яким передбачалося для досягнення військово-політичних цілей РФ, що на думку співучасників були прямо пов`язані із необхідністю незаконної окупації та подальшої анексії АР Крим, м. Севастополя та південно-східних регіонів України, поряд із застосуванням політичних, дипломатичних, економічних та інформаційних заходів, використання протестного потенціалу населення південно-східних регіонів України для організації сепаратистських референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.

Вказаний план у повній мірі відповідав та був розроблений з урахуванням принципів та підходів, викладених у виступі начальника ГШ ЗС РФ ОСОБА_6 перед Академією військових наук РФ з доповіддю про гібридну війну в лютому 2013 року, яка у подальшому отримала назву « ІНФОРМАЦІЯ_1 », де зазначалося, що з метою досягнення цілей повинна надаватися перевага невоєнним заходам (політичним, економічним, інформаційним, гуманітарним), які застосовуються з використанням протестного потенціалу населення, інформаційним протиборством та воєнним заходам прихованого характеру.

У подальшому, з грудня 2013 року до лютого 2014 року, для забезпечення схвалення та підтримки громадянами РФ і мешканцями південно-східних регіонів України злочинних діянь, направлених на порушення суверенітету і територіальної цілісності України та встановлення впливу і вагомості РФ на світовій арені, представники влади та Збройних Сил РФ, на виконання спільного злочинного плану, організували із застосуванням засобів масової інформації розпалювання в Україні національної ворожнечі шляхом ведення інформаційно-пропагандистської підривної діяльності.

Так, із грудня 2013 року за допомогою різних видів медіа-ресурсів РФ здійснювалось викривлення подій Революції Гідності, вказувалося на хибність європейського вектору розвитку зовнішніх відносин України. При цьому шляхом перекручування, постійного нав`язування хибного тлумачення, компонування інформації для зміни свідомості та ставлення громадян РФ і місцевих мешканців південно-східних регіонів України щодо дійсності та значення подій, які насправді відбувалися в Україні, представники опозиційних до тодішнього політичного режиму в Україні сил висвітлювалися як прихильники радикально націоналістичних поглядів, учасники національно-визвольного руху середини ХХ століття (ОУН, УПА) як прибічники та послідовники фашизму, пропагувалась їх неповноцінність за ознаками ідеологічних та політичних переконань.

Одночасно за допомогою засобів масової інформації здійснювалося спотворення свідомості частини населення України з метою зміни світоглядних основ, зародження сумніву в необхідності та доцільності спільного існування в рамках самостійної, унітарної, суверенної держави Україна з європейським вектором розвитку, підбурювання до міжетнічних конфліктів, розпалювання сепаратистських настроїв серед населення окремих регіонів України (АР Крим і м. Севастополя та південно-східних областей), провокування національних зіткнень, формування хибного образу частини українського населення як «націонал-фашистів», які мають інші духовні та моральні цінності, пропагують культ насильства та знущання над російськомовним населенням України.

Ураховуючи, що територія АР Крим та м. Севастополя мала найбільше військово-стратегічне значення для представників влади та Збройних Сил РФ серед інших територій України, які були об`єктом їх злочинного посягання, а також те, що на вказаній території дислокувалися підрозділи Чорноморського флоту Російської Федерації (далі ЧФ РФ), що сприяло найбільш прихованому використанню регулярних військ Збройних Сил РФ поряд з іншими елементами гібридної війни, а тому її ведення проти України співучасники злочинного плану вирішили розпочати з території півострова Крим.

Також, представниками влади і Збройних Сил РФ вчинялися дії щодо зміни меж території та державного кордону України на іншій території держави.

У березні - квітні 2014 року в м. Луганськ та інших населених пунктах Луганської області розпочалася збройна агресія Російської Федерації шляхом неоголошених та прихованих вторгнень підрозділів збройних сил та інших силових відомств Російської Федерації, організації та підтримки терористичної діяльності та діяльності, направленої на окупацію Луганської області та порушення територіальної цілісності України.

В окремих містах та районах Луганської області всупереч законодавству України 11 травня 2014 року проведено незаконний референдум з питання «Про підтримку акту про державну самостійність Луганської народної республіки», за результатами якого 12.05.2014 проголошено створення незаконного псевдодержавного утворення «Луганська народна республіка» (далі - «ЛНР»).

З метою забезпечення діяльності самопроголошеної «ЛНР» представниками Російської Федерації з числа своїх громадян та місцевого населення Луганської області сформовані підрозділи політичного (так звані «органи державної влади «ЛНР») та силового блоків (до складу яких увійшли представники так званих правоохоронних органів та незаконних збройних формувань), які мали стабільний склад лідерів, підтримували між собою тісні стосунки, забезпечували централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також розробили план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.

В результаті вищезазначених подій значна кількість території та населених пунктів Луганської області протягом квітня-вересня 2014 року опинилась під контролем регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, Російської Федерації на території Луганської області так званої «ЛНР», які Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18.01.2018 року, Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 року та Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» № 1680-VII від 16.09.2014 року визнані тимчасово окупованими територіями, а органи державної та місцевої влади України та бюджетні установи, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 595 від 07.11.2014 року, припинили свою діяльність на вказаних територіях та переміщені на підконтрольну органам державної влади України територію.

Самопроголошеним Головою «ЛНР» 07 жовтня 2014 року виданий указ № 15, згідно з яким створено незаконне збройне формування так званої «ЛНР» - «Народна міліція». Зокрема, вказане військове формування здійснює збройний опір силам АТО/ООС на території Луганської та Донецької областей та сприяє діяльності Російської Федерації.

Вказане формування має організовану структуру військового типу, а саме єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, його учасники озброєні вогнепальною зброєю, вибухівкою, а також мають важке військове озброєння та військову техніку. В зазначеному формуванні визначено механізм вступу до нього, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставляться завдання щоденної діяльності, що полягає в здійсненні методами військових операцій силової підтримки незаконно створених структур «ЛНР», придушення організованого опору населення на окупованій території, депортації населення Луганської області, встановлення режиму військового стану, протистояння підрозділам Збройних Сил України та правоохоронних органів України, знищення їх живої сили і матеріальних засобів, а також скоєння інших тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень. Вказані формування дислокуються в різних населених пунктах і місцевостях на тимчасово окупованій частині Луганської області та мають загальну.

19.02.2022 року керівництвом РФ в умовах триваючого міжнародного збройного конфлікту в порушення положень ст. 51 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 року, ст. 23 Гаазької конвенції про закони та звичаї війни на суходолі від 18.10.1907 року, Загальної декларації про права людини, ст. 36 Конвенції про права дитини, Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ст. ст. 30, 301 Закону України «Про охорону дитинства» на тимчасово окупованій території Луганської області оголошено примусову загальну мобілізацію громадян України, які мешкають на тимчасово окупованій території Луганської області, в тому числі неповнолітніх, для участі у військових діях, спрямованих проти держави Україна.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент Російської Федерації ОСОБА_7 , а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994 року, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 року та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 року № 36/103, від 16.12.1970 року № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 року № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 року № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів ЗС РФ на територію України.

Так, 24.02.2022 року на виконання вищевказаного наказу, військовослужбовці Збройних Сил Російської Федерації, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглась на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснила збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

24 лютого 2022 року указом президента Володимира Зеленського № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України.

19.02.2022 року керівництвом РФ в умовах триваючого міжнародного збройного конфлікту в порушення положень ст. 51 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 року, ст. 23 Гаазької конвенції про закони та звичаї війни на суходолі від 18.10.1907 року, Загальної декларації про права людини, ст. 36 Конвенції про права дитини, Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ст. ст. 30, 301 Закону України «Про охорону дитинства» на тимчасово окупованій території Донецької області оголошено примусову загальну мобілізацію громадян України, які мешкають на тимчасово окупованій території Луганської області, в тому числі неповнолітніх, для участі у військових діях, спрямованих проти держави Україна.

27.02.2022 року громадянин України ОСОБА_3 , діючи умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України, достовірно усвідомлюючи, що військовослужбовці ЗС РФ шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглися на територію України через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській та інших областях, та здійснили напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народно господарче та оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти, з метою окупації України, добровільно погодився надавати допомогу представнику іноземної держави в проведенні підривної діяльності проти України.

Так, 27.02.2022 року (більш точний час встановити не виявилось можливим) громадянин України ОСОБА_3 , знаходячись на території м. Сєвєродонецьк Луганської області вступив у злочинну змову з особою на ім`я ОСОБА_8 , (стосовно якої здійснюється досудове розслідування), який з 2014 року бере участь у діяльності НЗФ «ЛНР» окупаційної адміністрації РФ та під час спілкування за допомогою месенджера «Телеграм» з останнім надав добровільну згоду здійснювати за винагороду діяльність, направлену на збір з метою передачі представнику іноземної держави відомостей щодо місць дислокації, чисельності та маршрутів пересування підрозділів та військової техніки Збройних Сил України, задіяних у збройному супротиві військовослужбовцям ЗС РФ на території м. Сєвєродонецьк Луганської області.

Крім того, в цей же день ОСОБА_3 з метою реалізації свого злочинного умислу вступив в злочину змову з громадянином України ОСОБА_9 .

У подальшому ОСОБА_3 , діючі за попередньою змовою групою осіб у період з 27.03.2022 року по 05.03.2022 року, здійснюючи переміщення в пішому порядку по м. Сєверодонецьк Луганської області, за допомогою особистого мобільного телефону, здійснював фотографування військової техніки ЗСУ, розміщеної на території м. Сєвєродонецьк Луганської області та наносив на картах м. Сєвєродонецьк позначками місцезнаходження виявленої військової техніки ЗСУ.

Також, у вказаний період часу, ОСОБА_3 на виконання спільного злочинного умислу, отримував від ОСОБА_9 інформацію про місцезнаходження на території м. Сєвєродонецьк Луганської області виявленої останнім військової техніки ЗСУ.

У подальшому ОСОБА_3 , в період з 27.03.2022 року по 05.03.2022 року, перебуваючи у м. Сєвєродонецьк Луганської області, діючи умисно на виконання вищевказаного єдиного умислу, користуючись вищезазначеним способом зв`язку, у месенджері «Телеграм» із використанням свого ніку « ОСОБА_10 », здійснив передачу особі на ім`я ОСОБА_8 (ник « ОСОБА_11 ») інформацію про розташування військової техніки ЗС України у м. Сєвєродонецьк Луганської області, у вигляді світлин із зображенням техніки, розташованої на території м. Сєвєродонецьк, та фотознімків карт із позначками місцезнаходження техніки ЗСУ, з усвідомленням того, що зазначені відомості будуть використані представниками НЗФ «ЛНР» та військовослужбовцями ЗС РФ з метою порушення територіальної цілісності та недоторканності України.

Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, уродженець м. Сєвєродонецьк Луганської області, який має середню освіту, одружений, не працює, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України, тобто у державній зраді, а саме у діяннях, умисно вчинених громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України шляхом надання допомоги представнику іноземної держави в проведенні підривної діяльності проти України, за наступних обставин.

22.05.2022 року між прокурором відділу Луганської обласної прокуратури та підозрюваним ОСОБА_3 за участі захисника ОСОБА_12 було укладено угоду про визнання винуватості.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 відмовився від укладеної ним угоди.

Захисник ОСОБА_5 підтримала думку свого підзахисного.

Прокурор у зв`язку з цими обставинами заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокуророві Луганської обласної прокуратури для проведення досудового розслідування.

Крім того, прокурор просив розглянути та задовольнити клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки строк застосування його закінчується 09.06.2022 року.

Розглянувши обвинувальний акт, клопотання про відмову від укладеної угоди обвинуваченого ОСОБА_3 , думку захисника ОСОБА_5 та клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, суд прийшов до таких висновків.

Згідно до Указу Президента №64/2022 «Про введення воєнного стану», затвердженого Верховною Радою України 24.02.2022 року № 2102-IX відповідно до пункту 31 частини 1 статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» по всій території України введено воєнний стан у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України.

Відповідно до Розпорядження Верховного Суду № 11/0/9-22 від 18.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Харківської та Херсонської Областей) змінено територіальну підсудність судових справ Сєвєродонецького міського суду Луганської області за Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області.

Таким чином суді вважає, що обвинувальний акт підсудний Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області.

У відповідності з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти, в тому числі рішення про затвердження угоди або відмову в затвердженні угоди та повернення кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про повернення обвинувального акту для проведення досудового розслідування, обґрунтовуючи клопотання тим, що досудову розслідування закінчено не було, у зв`язку з укладенням угоди.

Тому суд вважає, що клопотання прокурора обґрунтоване та підлягає задоволенню.

Крім того, прокурор заявив клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , обґрунтовуючи його наступним.

09.03.2022 року в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 07.04.2017 року за № 0000061 ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

01.04.2022 року Луганської обласною прокуратурою матеріали досудового розслідування стосовно ОСОБА_3 виділено в окреме кримінальне провадження за № 0000102.

Причетність ОСОБА_3 до вчинення вказаного злочину повністю підтверджується зібраними доказами.

Постановою керівника Луганської обласної прокуратури від 09.03.2022 року стосовно ОСОБА_3 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 30 діб, тобто до 07.04.2022 року.

Постановою керівника Луганської обласної прокуратури від 07.04.2022 року стосовно ОСОБА_3 продовжено обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 30 діб, тобто до 06.05.2022 року.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.05.2022 року продовжено обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 30 діб, тобто до 09.06.2022 року.

23.05.2022 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні спрямований до суду для розгляду по суті з угодою про визнання винуватості.

Метою та підставами застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_3 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, перешкоджати проведенню досудового розслідування іншим чином та знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, тобто ризикам, передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вказані ризики встановлені з урахування того, що ОСОБА_3 вчинив особливо тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

У випадку застосування до ОСОБА_3 запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, це створить передумови для продовження здійснення диверсійної діяльності ОСОБА_3 на користь т.зв. НЗФ «ЛНР», що може завдати тяжких наслідків, підрив обороноздатності держави.

Перебуваючи на волі ОСОБА_3 буде в змозі знищити, сховати та спотворити будь-які предмети та речі, що мають істотне значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні та продовжити здійснювати злочинну діяльність, спрямовану на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Станом на теперішній час ризики, передбачені п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зникли, а тому для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_3 .

Жоден з більш м`яких ніж тримання під вартою запобіжних заходів не може запобігти зазначеним ризикам.

Так, особисте зобов`язання не може бути застосовано в зв`язку з тим, що він не відповідає тяжкості вчиненого злочину.

Особиста порука не може бути застосована в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Крім того, обирати відносно обвинуваченого запобіжний захід домашній арешт недоцільно, оскільки на території Луганської області тривають повномасштабні бойові дії між ЗСУ та ЗС Російської Федерації, а по-друге вказаний вид запобіжного заходу в цілому не зможе гарантовано запобігти ризикам, зазначеним вище, для досягнення завдання кримінального провадження забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України. Указом Президента України від 18.04.2022 року № 259/2022 його строк продовжено до 25 травня 2022 року.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення клопотання та просила обрати відносно її підзахисного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав думку свого захисника.

Розглянувши клопотання прокурора, суд прийшов до таких висновків.

При вирішенні питання про продовження застосування запобіжного заходу ОСОБА_3 , суд враховує, що існує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Про наявність ризику свідчить те, що ОСОБА_3 підозрюється у скоєнні злочину, віднесеному до особливо тяжких, за скоєння якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 12 до 15 років. ОСОБА_3 не одружений, має неповнолітню дитину, однак суспільно-корисною працею не займається, раніше судимий 09.06.2021 року за ч. 3 ст. 309 КК України до 5 років позбавлення волі із застосуванням ст.. 75 КК України з іспитовим строком на 3 роки. Це свідчить про те, що ОСОБА_3 , будучи раніше судимою особою, знову підозрюється в скоєнні особливо тяжкого злочину, що свідчить про наявність ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Суд при вирішенні питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім наявності ризику, зазначеного вище, на підставі наданих прокурором матеріалів, оцінила в сукупності інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме те, що ОСОБА_3 ніде не працює, тому офіційні джерела доходів в нього відсутні, підозрюється в скоєнні особливо тяжкого кримінального правопорушення, що вказує на негативну репутацію останнього; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він підозрюється.

Крім того, суд враховує те, що місцем реєстрації ОСОБА_3 є тимчасово окупована територія України, що фактично унеможливлює виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Також суд враховує, що в умовах воєнного стану обраний запобіжний захід має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Крім того, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочину.

Під час підготовчого судового розгляду адвокатом ОСОБА_5 було зазначено, що домашній арешт її підзахисний може відбувати в орендованій в м. Дніпро квартирі.

Однак суд при розгляді питання про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту повинен з`ясувати технічні можливості реалізації вказаного виду запобіжного заходу та наявність електронних засобів контролю, які передбачені для виконання даного виду запобіжного заходу, з метою забезпечення своєчасного запобігання можливим спробам підозрюваного невиконання вимог обраного відносно нього запобіжного заходу.

Крім того, під час розгляду можливого клопотання сторони захисту про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту суд мав би звернути увагу на з`ясовування позиції власника житла та підтвердження його однозначної згоди на застосування домашнього арешту до ОСОБА_3 в такій ситуації. Сторона захисту повинна надати суду згоду повнолітніх осіб, які проживають в одному житловому приміщення із обвинуваченим щодо застосування цього запобіжного заходу, вказаним особам суд повинен роз`яснити при цьому порядок здійснення контролю за дотриманням умов застосування домашнього арешту, зокрема щодо права з`являтися в житло.

Однак стороною захисту суду не було надано належних документів від власника житла. Також стороною захисту не було забезпечено присутність власника житла під час судового розгляду, що унеможливлює, на думку суду, застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Крім того, прокурор в своєму клопотанні просив суд продовжити застосування відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів. За повідомленням прокурора постановою про продовження строку досудового розслідування від 02.05.2022 року, строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні було продовжено до 3 місяців, тобто до 10.06.2022 року. Зазначений обвинувальний акт надійшов до суду 25.05.2022 року, тобто строк досудового розслідування був перерваний на час знаходження обвинувального акту в суді. Тому суд вважає, що строк тримання обвинуваченому ОСОБА_3 під вартою може бути продовжений лише до кінця строку досудового розслідування.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, 177, 178 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 01.04.2022 року до ЄРДР за № 0000102, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 ч. 1 ст. 111 КК України, повернути прокуророві Луганської обласної прокуратури для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м. Сєвєродонецька Луганської області, громадянину України, - продовжити застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 24 червня 2022 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1