Справа № 353/895/20
Провадження № 11-кп/4808/360/22
Категорія ч.3 ст.191 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2022 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

представника потерпілої-адвоката ОСОБА_10 ,

представника цивільного відповідача ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000283 за апеляційними скаргами представника потерпілої ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_10 , заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_13 на вирок Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 03 червня 2022 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку смт. Обертин, Тлумацького району, Івано-Франківської області, зареєстровану АДРЕСА_1 , жительку АДРЕСА_2 ,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання за даним вироком більш суворим покаранням, визначеним за вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 березня 2017 року, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності на строк 2 (два) роки.

Враховано строк відбутого покарання за попереднім вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 березня 2017 року та ухвалено вважати основне та додаткове покарання, яке призначене згідно вироку Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 03 червня 2022 року ОСОБА_8 відбутим.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_12 до обвинуваченої ОСОБА_8 в частині відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - закрито.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_12 до АТ «Державний ощадний банк України» в частині відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Державний ощадний банк України» на користь потерпілої ОСОБА_12 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 37776 (тридцять сім тисяч сімсот сімдесят шість) грн. 59 коп.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 вчинила умисні дії, що виразились у привласненні чужого майна, яке перебувало у її віданні, вчинені повторно.

Вказане кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.

Відповідно до наказу начальника Тлумацького відділення ощадного банку № 5 від 11.09.1978 року ОСОБА_14 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 прізвище змінено на ОСОБА_15 , у зв`язку із одруженням) прийнято на посаду контролера ощадної каси № 6349/030 смт. Обертин Тлумацької центрзберкаси відділення Сбербанка СССР. Відповідно до наказу Тлумацького відділення ощадного банку № 9 к від 01.03.1991 року ОСОБА_8 переведено на посаду старшого контролера касира територіального відокремленого безбалансового відділення № 6349/030 смт. Обертин Тлумацького району Івано-Франківської області.

У зв`язку із реорганізацією філії Тлумацького відділення № 6349/030 ВАТ «Ощадбанк» шляхом її перетворення у територіальне відокремлене безбалансове відділення (далі ТВБВ) № 10008/052 філії Івано-Франківського управління ВАТ «Ощадбанк», відповідно до наказу начальника Івано-Франківського обласного управління ВАТ «Державний ощадний банк України № 39-к від 23.03.2010 ОСОБА_8 прийнято (переведено) на посаду старшого контролера касира територіального відокремленого безбалансового відділення № 10008/052 філії Івано-Франківського обласного управління ВАТ «Ощадбанк», що в смт. Обертин, яку вона продовжувала обіймати до 26.03.2015 року.

Згідно посадової інструкції від 15.06.2011 року, до службових обов`язків ОСОБА_8 , як старшого контролера касира ТВБВ № 10008/052 філії Івано-Франківського управління АТ «Ощадбанк» входило: здійснення операцій з прийманням платежів; виконання операцій з приймання, визначення справжності та платіжності, перерахування, обліку, сортування, зберігання, видачі готівки та інших цінностей згідно нормативно-методичними документами Ощадбанку; контроль правильності складання вхідних та вихідних документів клієнтів; складання касової звітності; оплата валютних переказів фізичним особам; здійснення операцій згідно інструкцій «Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валюті» та картрахунках в національній валюті, інше.

Відповідно до договору про повну матеріальну відповідальність від 15.06.2011 року, укладеного АТ «Ощадбанк» зі старшим контролером-касиром ТВБВ №10008/052 ОСОБА_8 , остання прийняла на себе повну матеріальну відповідальність за безпеку збереження довірених їй установою банку цінностей і зобов`язана: обережно поводитись з переданими їй на зберігання або інші цілі матеріальними цінностями і вживати заходи щодо запобігання шкоди; своєчасно повідомляти адміністрацію установи банку про усі обставини, що загрожують безпеці зберігання довірених їй цінностей; суворо дотримуватись встановлених правил здійснення операцій з цінностями і їх зберігання; не розголошувати ніде, ніколи і ні за яких обставин відомі йому операції щодо зберігання цінностей, їх відправки, перевезення, охорони, сигналізації, а також службові доручення щодо каси.

Будучи наділеною наведеними вищевказаними повноваженнями, в січні 2012 року ОСОБА_8 вирішила заволодіти коштами її знайомої ОСОБА_12 , які знаходилися на поточному рахунку ПАТ «Ощадбанк».

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння коштами ОСОБА_12 , які знаходилися на відкритому на її ім`я рахунку ПАТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , в період з січня 2012 року по 06 березня 2015 року, старший контролер-касир ТВБВ № 10008/052 ОСОБА_8 , в порушення п. 2 посадової інструкції старшого контролера касира, п.п.5.42, 5.56, 5.50 Порядку відкриття, ведення та закриття рахунків фізичних осіб у національній валюті установами ПАТ «Ощадбанк», затвердженого постановою правління банку від 16.02.2004 року за № 17-2 зі змінами, п.п.3.10,4.4,4.5 Порядку відкриття, ведення закриття вкладних (депозитних) та поточних рахунків фізичних осіб, їх супроводження та подальший контроль за ними в установах банк, в яких впроваджена АБС «BARSWEB», затвердженого постановою правління ВАТ «Ощадбанк» від 22.10.2010 року за № 477, якими передбачено безпосередню участь клієнта в проведенні банківських операцій, пов`язаних зі зняттям коштів, та обов`язковому відображенні таких операцій у програмному комплексі автоматизованої банківської системи (далі АБС) «BARSWEB», шляхом виготовлення та видачі від імені клієнта банку підроблених розхідних касових документів (заяв на видачу готівки) здійснювала безпідставну видачу коштів, без участі та відома клієнта, з подальшим привласненням таких коштів, а також обліковувала в АБС «BARSWEB» такі незаконні операції.

Також, у вказаний період старший контролер-касир ТВБВ № 10008/052 ОСОБА_8 , в порушення п.п. 6.2, 6.3 вище вказаного Порядку подавала завідомо підроблені нею документи виготовлені від імені клієнта банку підроблені розхідні касові документи (заяви на видачу готівки) у складі щоденної звітності до Тлумацького ТВБВ № 10008/052 ПАТ «Державний Ощадбанк України», на яке покладено обов`язок супроводження вкладних (депозитних) операцій за рахунком фізичної особи та здійснення подальшого контролю за ним.

Одночасно, в ході привласнення коштів потерпілої ОСОБА_12 , які знаходилися на рахунку в ПАТ «Ощадбанк», ОСОБА_8 в порушення Інструкції з організації парольного захисту в установах ВАТ «Державний ощадний банк України», затвердженої правлінням банку 11.04.2002 року, завідомо знаючи паролі інших контролерів касирів, які разом з нею працювали в ТВБВ № 10008/052, користувалась вказаними паролями без їх відома для проведення незаконних операцій у програмному комплексі АБС «BARSWEB».

Зокрема, у 2012 році ОСОБА_16 , користуюся довірливими відносинами, які у неї склалися із потерпілою ОСОБА_12 , жителькою смт. Обертин Тлумацького району Івано-Франківської області, вирішила привласнити її пенсійні кошти, які знаходилися на поточному рахунку № НОМЕР_1 , що був відкритий на ім`я ОСОБА_12 28.03.2010 року. Так, при усній бесіді із потерпілою ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , запевнила її, що відкриє депозитний рахунок у банку, на який буде переводити щомісячно її пенсійні кошти і також буде сплачувати комунальні послуги за користування електроенергією, послуги зв`язку та за спожитий газ. Ввійшовши таким чином у довіру до ОСОБА_12 та не маючи наміру виконувати в подальшому зобов`язання по відкриттю депозитного рахунку, ОСОБА_8 маючи доступу до АБС «BARSWEB», самостійно дізналася номер рахунку потерпілої, з метою привласнення її коштів, які знаходилися поточному рахунку № НОМЕР_1 .

ОСОБА_8 , діючи повторно, перебуваючи в приміщення ТВБВ №1000/052, із використанням наявного доступу до АБС «BARSWEB», з метою заволодіння чужим майном, а саме коштами ОСОБА_12 незаконно вносила відомості в автоматизовану банківську систему про зняття коштів з рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_12 , про що склала завідомо неправдиві офіційні документи від її імені заяви на видачу готівки від 06.01.2012 на суму 935 грн., від 15.02.2012 на суму 935 грн., від 06.03.2012 на суму 930 грн., від 05.04.2012 на суму 950 грн., від 07.05.2012 на суму 1218 грн., від 13.06.2012 на суму 1090 грн., від 11.07.2012 на суму 1100 грн., від 10.08.2012 на суму 1098 грн., від 14.09.2012 на суму 1099 грн., від 19.11.2012 на суму 2220 грн., від 12.12.2012 на суму 1145 грн., від 24.01.2013 на суму 1150 грн., від 06.02.2013 на суму 1160 грн., від 07.03.2013 на суму 1160 грн., від 06.06.2013 на суму 1164 грн., від 08.07.2013 на суму 1150 грн., від 06.08.2013 на суму 1160 грн., від 06.09.2013 на суму 1105 грн., від 18.02.2014 на суму 6020 грн., від 13.03.2014 на суму 1220 грн., від 08.04.2014 на суму 1220 грн., від 07.05.2014 на суму 1360 грн., від 06.06.2014 на суму 1220 грн., від 07.07.2014 на суму 1220 грн., від 06.08.2014 на суму 1220 грн., від 05.09.2014 на суму 1220 грн., від 06.10.2014 на суму 1220 грн., від 06.11.2014 на суму 1220 грн., від 08.12.2014 на суму 1200 грн., від 08.01.2015 на суму 1200 грн., від 06.02.2015 на суму 1255 грн., від 06.03.2015 на суму 1200 грн. в яких у графі «підпис отримувача» зробила запис «неграмотна», у графі «підпис банку» підробила підпис контролера-касира ОСОБА_17 або контролера-касира ОСОБА_18 , та здійснила рукописні написи з тильної сторони на заявах про видачу готівки від імені фізичних осіб, які насправді не були присутніми під час складання нею вказаних документів та видачі коштів ОСОБА_12 , після чого незаконно отримувала у касі банківського відділення кошти в загальній сумі 42 764 грн., з яких 4987 грн 41 коп правомірно оплатила за комунальні послуги, оскільки з цього приводу була домовленість із ОСОБА_12 , а решту коштів в сумі 37 776 грн 59 коп привласнила.

Отже, ОСОБА_8 привласнила кошти ОСОБА_12 , які знаходилися на поточному рахунку в ПАТ «Ощадбанк» в сумі 37 776 грн 59 коп.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_16 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 191 КК України, тобто привласнила чуже майно, яке перебувало у її віданні, вчинене повторно.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду, представник потерпілої ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_10 та заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_13 подали апеляційні скарги.

Представник потерпілої ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_10 просить вирок Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 03 червня 2022 року змінити. Стягнути з АТ «Ощадбанк» на користь потерпілої ОСОБА_12 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 89906 гривень 32 коп. В решті вирок суду залишити без змін.

Вважає, що вирок суду ухвалений з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема посилається на те, що суд у вироку не мотивував чому вважає недоведеним привласнення ОСОБА_8 коштів в сумі 89906,32 грн.

Заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_13 просить скасувати вирок Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 03 червня 2022 року в частині призначеного покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченої внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.191 КК України 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з обліком та збереженням грошових коштів та підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності на строк 3 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарання за даним вироком та вироком Коломийського міськрайонного суду від 20.03.2017, призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з обліком та збереженням грошових коштів та підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності на строк 3 роки та з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах, організаціях незалежно від форм власності на строк 2 роки. Зарахувати в строк відбування покарання строк відбутого покарання за попереднім вироком Коломийського міськрайонного суду від 20.03.2017. В решті вирок залишити без зміни.

Зокрема, прокурор вважає призначене судом додаткове покарання таким, що не відповідає вимогам закону. Так, суд першої інстанції, в порушенням вимог ст. 55 КК України, в резолютивній частині вироку зазначив формулювання додаткового покарання, як заборону займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій. Тим самим позбавив обвинувачену права надалі упродовж встановленого строку обіймати посади, які згідно норм КК України підпадають під поняття службових осіб. Натомість ОСОБА_19 працювала на посаді старшого контролера-касира філії Івано-Франківського управління ВАТ «Ощадбанк», тобто кримінальні правопорушення вчинила будучи особою, відповідальною за облік, збереження грошових коштів. Таким чином, судом звужено сферу застосування додаткового покарання.

Крім того, прокурор вказує на те, що судом при призначенні покарання допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність - на підставі ч. 4 ст. 70 КК України. Судом не враховано, що 26.11.2020 ОСОБА_8 умовно-достроково звільнена від відбування покарання, призначеного вироком Коломийського міськрайонного суду від 20.03.2017 за ч. 3 ст. 191, ч.3,4 ст. 358 КК України, на невідбутий строк 1 рік 9 місяців 2 дні. Таким чином, строк умовно-дострокового звільнення ОСОБА_8 закінчується тільки 28.08.2022, а тому суд безпідставно визнав покарання відбутим. Також прокурор не погоджується з висновком суду про те, що ОСОБА_8 відбула додаткове покарання, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 55 КК України при призначенні позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткового покарання - воно поширюється на увесь час відбування основного покарання і, крім цього, на строк, встановлений вироком суду, що набрав законної сили. При цьому строк додаткового покарання обчислюється з моменту відбуття основного покарання.Також вважає, що суд призначив ОСОБА_8 надто м`яке покарання. Зокрема, суд не дав всебічну оцінку особі обвинуваченої, обставинам вчинення нею кримінального правопорушення, не врахував суспільну небезпеку вчиненого.

Представник цивільного відповідача АТ «Державний ощадний банк України» адвокат ОСОБА_11 подав заперечення на апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_10 , в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, як необґрунтовану та незаконну. Зазначає, що під час проведення 28.12.2020 року підготовчого судового засідання в даній справі потерпіла ОСОБА_12 та її адвокат погодились, що обвинувальний акт, яким, в тому числі, встановлений розмір заподіяної матеріальної шкоди, складений із дотриманням вимог ст. 291 КПК України. Разом з тим, обвинувачена ОСОБА_8 повністю визнала вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України та підтвердила обставини вчиненого нею правопорушення, наведені в обвинувальному акті, в тому числі щодо привласненої нею суми в розмірі саме 37776,59 грн., які суд стягнув з АТ «Ощадбанк».

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримала вимоги апеляційної скарги заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_13 та заперечила проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілої;

- обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник просили залишити без задоволення апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої;

- представник цивільного відповідача адвокат ОСОБА_11 заперечив проти поданої апеляційної скарги представника потерпілої.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника потерпілої не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу прокурора необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 374 КПК України передбачено, що у разі визнання особи винуватою зазначається, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів, мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою.

Частиною 1 ст. 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримано належним чином.

На думку колегії суддів, суд, розглядаючи кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 , повно, всебічно та об`єктивно встановив фактичні обставини провадження, детально дослідив та дав належну юридичну оцінку кожному доказу, що були надані стороною обвинувачення, з точки зору допустимості, достовірності і належності, а їх сукупність з точки зору достатності і взаємозв`язку, дослідив показання обвинуваченої, свідків, письмові докази та прийшов до обґрунтованого переконання, що в судовому засіданні знайшло своє підтвердження вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, а саме, у привласненні чужого майна, яке перебувало у її віданні, повторно.

Зокрема, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 , працюючи на посаді старшого контролера касира ТВБВ № 10008/052 філії Івано-Франківського управління АТ «Ощадбанк», що в смт. Обертин, привласнила кошти ОСОБА_12 , які знаходилися на поточному рахунку в ПАТ «Ощадбанк» в сумі 37776 грн 59 коп.

За змістом 1 ст. 191 КК України, встановлена відповідальність за привласнення чи розтрату чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні. Санкція ч. 3 ст. 191 КК України передбачає відповідальність за дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб.

Предметом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК, є майно, яке було ввірене винному чи перебувало у його віданні, - це майно, що знаходилося у винного на законних підставах і стосовно якого він здійснював певні повноваження на підставі відповідних документів.

Отже, неправомірними діями ОСОБА_8 була завдана потерпілій ОСОБА_12 матеріальна шкода в такому ж розмірі, в якому нею було привласнено кошти.

Водночас, під час судового розгляду, потерпіла ОСОБА_12 та її представник не заперечували щодо обсягу пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення за ч. 3 ст. 191 КК України.

Разом з тим, зі змісту доводів представника потерпілої ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_10 вбачається, що потерпіла та її представник вважають, що суд неправильно встановив розмір шкоди, яку було заподіяно ОСОБА_8 , оскільки остання фактично привласнила кошти у розмірі 89909,32грн., а тому суд повинен був стягнути на користь потерпілої з АТ «Ощадбанк» вищевказану суму на відшкодування шкоди, заподіяної злочином.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вимоги щодо збільшення розміру грошової суми, яка повинна бути стягнута з АТ «Ощадбанк» обґрунтовуються посиланням на обставини, які явно виходять за межі обвинувачення, висунутого ОСОБА_8 та які не були встановлені судом першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставними апеляційні доводи представника потерпілої ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_10 щодо привласнення ОСОБА_8 коштів в сумі 89906,32 грн. та вимоги про стягнення з АТ «Ощадбанк» матеріальної шкоди в такому ж розмірі.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 191 КК України, суд першої інстанції, повною мірою дотримався вимог ст.ст. 50, 65 КК України та призначив їй справедливе покарання яке відповідає особі обвинуваченій та тяжкості вчиненого злочину, оскільки врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченої, а саме те, що вона раніше судима, проте дане кримінальне правопорушення вчинила в статусі особи, яка не мала кримінального покарання, є особою похилого віку, здійснює догляд за батьками старечого віку, має місце проживання та реєстрації, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується, а також обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшкодування моральних збитків потерпілій, думку останньої, яка не наполягала суворому покаранні, та відсутність обтяжуючих обставин.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про призначення покарання в межах санкції частини статті за інкримінований злочин у виді позбавлення волі з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності та на підставі ч. 4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання за даним вироком більш суворим покаранням, визначеним за вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 березня 2017 року.

Статтею 52 КК України визначені основні та додаткові види покарання, відповідно до якої за один злочин може бути призначено лише одне основне покарання, передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу. До основного покарання може бути приєднане одне чи кілька додаткових покарань у випадках та порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 55 КК України, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, може бути призначене як основне покарання на строк від двох до п`яти років або як додаткове покарання на строк від одного до трьох років.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» міститься роз`яснення щодо застосування вимог ст. 55 КК України при призначенні додаткового покарання судами, відповідно до яких, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю застосовується як додаткове покарання лише в тих випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з посадою підсудного або із заняттям ним певною діяльністю.

Як передбачено в санкції ч. 3 ст.191 КК України, привласнення, розтрата майна або заволодіння чужим майном, вчинена повторно або за попередньою змовою групою осіб, - карається обмеженням волі на строк від трьох до п`яти років або позбавленням волі на строк від трьох до восьми років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

ОСОБА_8 вчинила злочин, передбачений ч. 3 ст.191 КК України, працюючи на посаді старшого контролера касира відділення банку, яка пов`язана з матеріальною відповідальністю за безпеку збереження довірених їй установою банку цінностей.

За наведених обставин, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_8 додаткове покарання у вигляді позбавлення права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності.

Колегія суддів звертає увагу на те, що детальний аналіз змісту посадової інструкції старшого контролера касира ТВБВ № 10008/052 філії Івано-Франківського управління АТ «Ощадбанк» свідчить про те, що ОСОБА_8 займала посаду, яка була пов`язана саме з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до принципу правової визначеності, який є складовою верховенства права, судова практика щодо розгляду кримінальних правопорушень повинна бути сталою та незмінною.

Зокрема, відповідно до вироку Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 березня 2017 року ОСОБА_8 за вчинення аналогічних правопорушень було призначене додаткове покарання саме у вигляді позбавлення права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності.

Колегія суддів вважає, що позбавлення права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій за своїм правовим змістом позбавляє ОСОБА_8 права займати посади, які пов`язані з обліком та збереженням грошових коштів.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначення основного та додаткового покарання обвинуваченій ОСОБА_8 .

Разом з тим, згідно з положеннями ч. 3 ст.55 КК України, при призначенні позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткового покарання до арешту, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі на певний строк - воно поширюється на увесь час відбування основного покарання і, крім цього, на строк, встановлений вироком суду, що набрав законної сили. При цьому строк додаткового покарання обчислюється з моменту відбуття основного покарання, а при призначенні покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткове до інших основних покарань, а також у разі застосування статті 77 цього Кодексу - з моменту набрання законної сили вироком

Однак, суд першої інстанції, ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_8 , будь-які відомості про початок строку відбування як основного покарання, так і додаткового в резолютивній частині вироку не зазначив та прийшов до неправильного висновку про відбуття ОСОБА_8 покарання, призначеного даним вироком.

Таким чином, при ухваленні вироку судом першої інстанції у його резолютивній частині неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого невірно зазначено про те, що ОСОБА_8 повністю відбуте покарання призначене за вироком суду.

Відповідно до ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу представника потерпілої залишити без задоволення, апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, а вирок суду змінити та виключити з резолютивної частини вироку посилання на те, що покарання, яке призначене ОСОБА_8 згідно цього вироку відбуте.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_13 задовольнити частково.

Вирок Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 03 червня 2022 року щодо ОСОБА_8 змінити та виключити з резолютивної частини вироку посилання на те, що покарання, яке призначене згідно цього вироку відбуте.

В решті вирок Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 03 червня 2022 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5