справа № 631/1086/17
провадження № 1-кп/631/17/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2018 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю

з боку сторони обвинувачення:

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 приміщення суду в селище міського типу Нова Водолага Харківської області кримінальне провадження за клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця р. Тосна Ленінградської області Російської Федерації, громадянина України, одруженого, маючого неповну середню освіту, не працюючого, не зареєстрованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 03.02.1989 року Новобугавським районним судом Миколаївської області за частиною 2 статті 117, частиною 2 статті 118, частиною 2 статті 140 Кримінального кодексу України (1960 року) до позбавлення волі строком до 8 років, звільнений з місць позбавлення волі 29.09.1996 року по відбуттю терміну покарання, судимість у встановленому законом порядку не знята і не погашена,

якому пред`явлено підозру у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 395 Кримінального кодексу України, в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 грудня 2012 року під № 0000095, -

в с т а н о в и в:

В провадження суду надійшло клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, складене 06.12.2017 року прокурором Нововодолазького відділу Первомайської місцевої прокуратури Харківської області молодшим радником юстиції ОСОБА_5 , якому на підставі приписів статей 36 і 37 зазначеного кодифікованого процесуального закону України надані відповідні повноваження у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 грудня 2012 року під № 0000095, щодо підозри у вчиненні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кримінального правопорушення, передбаченого статтею 395 Кримінального кодексу України.

Вказане клопотання відповідно до вимог частини 2 статті 35 Кримінального процесуального кодексу України зареєстроване в автоматизованій системі документообігу суду та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, обліково-статистичної картки справи та Контрольного журналу судових справ і матеріалів, переданих для розгляду судді, передано на розгляд головуючого судді ОСОБА_1 .

Із змісту клопотання вбачається, що органом досудового розслідування йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

Так, 15.08.1996 року Харківським районним судом Харківської області відносно засудженого ОСОБА_4 було встановлено адміністративний нагляд терміном на 12 місяців, проте в травні 1997 року той залишив піднаглядове місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . 27.07.1997 року порушено кримінальну справу № 87970216 за частиною 2 статті 196-1 Кримінального кодексу України (в редакції 1960 року). 20.12.2012 року відомості про вказане кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000095. 14.02.2013 року в порядку статті 278 Кримінального процесуального кодексу України ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 395 Кримінального кодексу України. 26.02.2013 року досудове розслідування зупинено на підставі пункту 2 частини 1 статті 280 Кримінального процесуального кодексу України та ОСОБА_4 оголошено в розшук. Під час здійснення досудового розслідування сторона обвинувачення не набула інформації та доказів стосовно того, що ОСОБА_4 був обізнаний у тому, що він перебуває у розшуку, тобто не отримано відомостей, що він ухиляється від прокурора, слідчого або суду. Згідно з даними УІАЗ ГУМВС України в Харківській області від 06.12.2017 року ОСОБА_4 з часу вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, до кримінальної відповідальності не притягувався. Матеріальної шкоди кримінальним правопорушенням не завдано. Тому просили звільнити його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого статтею 395 Кримінального кодексу України на підставі пункту 2 частини 1 статті 49 цього кодексу, у зв`язку із закінченням строків давності, закривши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000095 від 20.12.2012 року відповідно до пункту 1 частини 2 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України.

Вказані умисні дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані як такі, що передбачені статтею 395 Кримінального кодексу України, тобто порушення правил адміністративного нагляду (самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду).

На стадії досудового розслідування до проведення його у повному обсязі стороною обвинувачення встановлені підстави для закриття провадження у зв`язку зі звільненням підозрюваного ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності із закінченням строків давності відповідно до приписів пункту 1 частини 1 статті 49 Кримінального кодексу України, про що надіслано клопотання до суду.

У підготовчому судовому засіданні прокурор повністю підтримав клопотання як таке, що ґрунтується на положеннях кримінального та кримінального процесуального кодифікованого законодавства України, просила його задовольнити та закрити кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 грудня 2012 року під № 0000095, щодо підозри у вчиненні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кримінального правопорушення, передбаченого статтею 395 Кримінального кодексу України, звільнивши його від кримінальної відповідальності за вчинене та інкриміноване йому правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_4 у підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце його проведення був повідомлений згідно із вимогами кримінального процесуального кодифікованого закону України.

Абзац 2 пункту 2 Листа вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-1430/0/4-12 від 03.10.2012 року «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» роз`яснює, що неприбуття для участі у підготовчому судовому засіданні учасників судового провадження (крім прокурора, за винятком випадків, коли кримінальне провадження здійснюється у формі приватного обвинувачення в порядку частини 4 статті 26 Кримінального процесуального кодексу України), які належним чином повідомлені про дату, час і місце проведення такого засідання (при цьому суд повинен переконатися, що таке повідомлення мало місце), не перешкоджає його проведенню, крім випадків, визначених законом.

Заслухавши думку сторони обвинувачення, всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясувавши всі обставини, встановлені під час розгляду клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, перевіривши їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, дослідженими в підготовчому судовому засіданні, у їхні сукупності й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, суд приходить до висновку про можливість його задоволення, виходячи з наступного.

Порядок закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності передбачений параграфами 1 та 2 глави 24 й главою 27 Кримінального процесуального кодексу України № 4651-VІ від 13.04.2012 року.

Частина 1 статті 283 Кримінального процесуального кодексу України передбачає, що особа має право на розгляд обвинувачення проти неї в суді в найкоротший строк або на його припинення шляхом закриття провадження.

При цьому норма права, передбачена частиною 2 зазначеної вище статті, зобов`язує прокурора у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з передбачених в ній дій серед яких міститься й така як закриття кримінального провадження та звернення до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності (пункти 1 та 2 частини 2 статті 283 Кримінального процесуального кодексу України).

Пункт 1 частини 2 та частина 7 статті 284 цього ж процесуального кодексу України передбачає, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, якщо підозрюваний проти цього не заперечує.

Крім того, як обумовлюють частини 1 статей 285 та 286 Кримінального процесуального кодексу України особа звільняється судом від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

При вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, суд під час підготовчого судового зсідання повинен переконатись в тому, що діяння, у вчиненні якого підозрюється особа, дійсно мало місце, містить в собі складу злочину, передбаченого особливою частиною Кримінального кодексу України, цей підозрюваний винний у його вчиненні, а також, у тому, що умови та підстави його звільнення від кримінальної відповідальності передбачені Кримінальним кодексом, і встановлені матеріалами кримінального провадження.

Тобто, іншими словами, звільнення від кримінальної відповідальності допускається тільки при наявності достатніх доказів винуватості особи у вчиненні конкретного злочинного діяння.

З матеріалів цього кримінального провадження убачається, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненому доводиться зібраними в рамках цього кримінального провадження та дослідженими у підготовчому судовому засіданні доказами в їх сукупності, а саме.

Постановою про порушення кримінальної справи та прийняття її до свого провадження, винесеною 27 липня 1997 року виконувачем обов`язків слідчого Нововодолазького РВ старшим лейтенантом міліції ОСОБА_6 , відносно ОСОБА_4 порушено кримінальну справу за ознаками, передбаченими частиною 2 статті 196-І Кримінального кодексу України (а. с. 1).

Як убачається з довідки, виданої головою Охоченської сільської ради, ОСОБА_4 , 1967 року народження, з травня 1997 року не проживає за місцем його реєстрації та місцезнаходження його невідоме (а. с. 7).

Відповідно до картки затриманого за бродяжництво та жебрацтво, 29.09.1996 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був затриманий Нововодолазьким РВ (а. с. 22).

26.09.1997 року слідчим Нововодолазького РВ УМВС старшим лейтенантом міліції ОСОБА_6 було винесено постанову про притягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якості обвинуваченого та пред`явлено йому обвинувачення в скоєнні злочину, передбаченого частиною 2 статті 196-І Кримінального кодексу України (а. с. 37).

В подальшому, постановою, винесеною слідчим Нововодолазького РВ УМВС старшим лейтенантом міліції ОСОБА_6 27.09.1997 року, попереднє слідство по кримінальній справі № 87970216 було зупинено та обвинуваченого ОСОБА_4 оголошено в розшук (а. с. 39).

Крім того, постановою, винесеною слідчим Нововодолазького РВ УМВС в Харківській області капітаном міліції ОСОБА_6 15.08.2002 року, попереднє слідство по кримінальній справі № 87970216 було зупинено та обвинуваченого ОСОБА_4 оголошено в розшук (а. с. 52).

13.07.2011 року начальником СВ Нововодолазького РВ підполковником міліції ОСОБА_7 було винесено постанову про зміну підстав кваліфікації злочину по кримінальній справі № 87970216, якою дії ОСОБА_4 перекваліфіковані з частини 2 статті 196-1 Кримінального кодексу України (в редакції 1960 року) на статтю 395 Кримінального кодексу України (в редакції 2001 року) (а. с. 72).

Постановою про затримання обвинуваченого та доставлення до суду для вирішення питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ухваленою Дергачівським районним судом Харківської області 11.08.2011 року по справі з № 2010/4-146/11, було дано дозвіл на затримання на три доби (72 години) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою доставлення до Дергачівського районного суду Харківської області для вирішення питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (а. с. 83).

Згідно з Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження № 0000095, зареєстрованого 18.07.1997 року та внесеного до реєстру 20.12.2012 року, сформованого старшим слідчим слідчого відділу Нововодолазького РВ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_8 14.02.2013 року, вбачається, що на підставі матеріалів правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень, зареєстроване кримінальне провадження із правовою кваліфікацією, передбаченою частиною 1 статті 395 Кримінального кодексу України (в редакції 2001 року), про те, що 15.08.1996 року Харківським районним судом Харківської області відносно засудженого ОСОБА_4 був встановлений адміністративний нагляд терміном на 12 місяців. В травні 1997 року ОСОБА_4 залишив піднадзорне місце проживання в селі Охоче Нововодолазького району Харківської області з метою ухилення від адміністративного нагляду (а. с. 85).

Відповідно до довідки № 44-30112017/63087, сформованої за ініціативою органу 63-87, з підставою перевірки досудове розслідування відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , убачається що він зареєстрований за адресом: АДРЕСА_1 , засуджений 03.02.1989 року Новобугським районним судом Миколаївської області за частиною 3 статті 117, частиною 2 статті 140, частиною 2 статті 118, статтею 42 Кримінального кодексу України, до покарання у вигляді 8 років позбавлення волі. 23.09.1996 року звільнений за відбуттям строку покарання. 24.10.2008 року Нововодолазьким РВВС оголошений в розшук як особа, яка переховується від слідства та дізнання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 395 Кримінального кодексу України. Також відносно нього обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою та його оголошено в міждержавний розшук 18.09.2013 року. В подальшому, дані щодо вчиненого ОСОБА_4 злочину, передбаченого частиною 1 статті 395 Кримінального кодексу України внесені до ЄРДСР 14.02.2013 року (а. с. 109).

Викладене свідчить про наявність та доведеність належними і допустимими доказами у їх сукупності події інкримінованого ОСОБА_4 злочину, а також його складу, що ставиться йому у провину стороною обвинувачення й визначений статтею 395 Кримінального кодексу України.

Стаття 62 Основного Закону нашої держави - Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року (зі змінами та доповненнями), в своїх 1, 2 і 3 частинах мовить про те, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, до тих пір, поки її провина не буде доведена в законному порядку і встановлена обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Всі сумніви про доведеність вини особи тлумачаться на її користь.

Дана стаття закріплює одне з основних положень демократичної і правової держави - презумпцію невинуватості, що також знайшла своє відображення і в пункті 1 статті 11 Загальної декларації прав людини, у пункті 2 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод, в пункті 2 статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, принципі 36 Зводу принципів захисту всіх осіб, затриманих або що утримуються під вартою в будь-якій формі, частини 2 статті 2 Кримінального кодексу України, а також в статті 17 Кримінального процесуального кодексу України.

Вказане положення про презумпцію невинуватості звернене до всіх громадян, посадових осіб, державних і громадських організацій, а також до суспільства в цілому.

Аналогічної позиції дотримується і Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 10.02.1995 року по справі «Аллен де Рібермон проти Франції», в якому суд підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше: він обов`язковий не тільки для кримінального суду, що дозволяє питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Стаття 84 Кримінального процесуального кодексу України роз`яснює, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

З положень статей 86 та 87 вказаного вище кодексу випливає, що доказ повинен бути отриманий тільки у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України, інакше він повинен бути визнаний недопустимим й не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень й на нього неможна посилатись при ухваленні судового рішення.

Аналогічної за своїм змістом думки притримується й Пленум Верховного Суду України у своїх Постановах № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» та № 7 від 30.05.1997 року «Про посилення судового захисту прав і свобод людини і громадянина».

Таким чином, всебічно, повно та об`єктивно розглянувши і проаналізувавши всі досліджені в підготовчому судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що в матеріалах цього кримінального провадження достатньо доказів винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого статтею 395 Кримінального кодексу України, і його дії правильно кваліфіковані як порушення правил адміністративного нагляду, тобто самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

Приходячи до такого висновку, суд ураховує, що Кримінальний кодексу України, за яким стороною обвинувачення кваліфіковані дії ОСОБА_4 був прийнятий 05.04.2001 року (Закон України № 2341-ІІІ), а станом на вчинення ним кримінального правопорушення діяв Кримінальний кодекс Української РСР від 28.12.1960 року (із змінами та доповненнями).

Частинами 1 і 2 розділу І Прикінцевих та перехідних положень Кримінального кодексу України № 2341-ІІІ від 05.04.2001 року обумовлено, що цей кодекс набирає чинності з 01.09.2001 року і з цієї дати Кримінальний кодекс Української РСР від 28.12.1960 року втратив чинність.

Однак частинами 11 та 18 розділу ІІ вказаних Прикінцевих та перехідних положень визначено, що правила, встановлені Кримінальним кодексом Української РСР щодо давності поширюються на осіб, які вчинили злочини до набрання чинності цим Кодексом, за винятком випадків, якщо цим Кодексом пом`якшується кримінальна відповідальність зазначених осіб. При вирішенні питання про віднесення злочинів, передбачених Кримінальним кодексом Української РСР, які були вчинені до набрання чинності цим Кодексом, до злочинів невеликої тяжкості, середньої тяжкості, тяжких або особливо тяжких слід керуватися статтею 12 цього Кодексу, якщо це пом`якшує кримінальну відповідальність осіб, які вчинили злочини до набрання чинності цим Кодексом. В інших випадках необхідно застосовувати відповідні положення Кримінального кодексу Української РСР.

Отже, Кримінальний кодекс Української РСР передбачав кримінальну відповідальність за порушення правил адміністративного нагляду у статті 196-1.

Диспозиція та санкція частини 2 вказаної статті передбачала кримінальну відповідальність за самовільне залишення піднаглядним місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду у виді позбавлення волі на строк від одного до трьох років.

В той же час диспозиція та санкція статті 395 Кримінального кодексу України передбачає кримінальну відповідальність за самовільне залишення піднаглядним місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду у виді арешту на строк до шести місяців.

Проводячи системний аналіз зазначених норм права, з урахуванням приписів частини 1 статті 5 Кримінального кодексу України про те, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має звороту дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, суд приходить до висновку що Кримінальний кодекс України пом`якшив відповідно до Кримінального кодексу Української РСР відповідальність за порушення правил адміністративного нагляду, а тому суду слід керуватись положеннями матеріального кодексу, що діє на час розгляду справи.

Здебільшого строк давності це передбачений статтею 49 Кримінального кодексу України певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Так, Кримінальний кодекс України у статті 49 встановлює матеріально-правові підстави та матеріально-правові умови звільнення винної особи від кримінальної відповідальності і закриття кримінальної справи у зв`язку із закінченням строків давності.

З огляду на це, під матеріально-правовою передумовою звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності вважається відсутність обставин, які порушують їх перебіг, до яких закон відносить зупинення та переривання перебігу давності.

Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, до закінчення даного терміну ухилилась від досудового слідства або суду, і була оголошена у розшук, а переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частині 1 та 2 статті 49 Кримінального кодексу України, особа вчинила новий злочин.

Так, судом з достовірністю встановлено, що ОСОБА_4 в травні 1997 року вчинив кримінальне правопорушення, передбачене на час вчинення статтею 196-1 Кримінального кодексу України (в редакції 1960 року) та в подальшому перекваліфіковане на статтю 395 Кримінального кодексу України (в редакції 2001 року), й після цього до моменту прийняття цього процесуального рішення судом до кримінальної відповідальності не притягувався і нових судимостей не має, що вбачається з відповіді на вимогу про судимість, долучену до кримінального провадження.

Матеріально-правовою підставою звільнення винної особи від кримінальної відповідальності і закриття кримінальної справи у зв`язку із закінченням строків давності притягнення (стаття 49 Кримінального кодексу України) є закінчення встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Ці строки диференційовані залежно від категорії вчиненого злочину, тобто його тяжкості.

Відповідно до приписів частини 1 статті 49 Кримінального кодексу України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі;

3) п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Класифікація злочинів залежно від ступеня їх тяжкості наведена у статті 12 Кримінального кодексу України, яка мала дві редакції: первинну (в редакції Закону України № 2341-III від 05.04.2001 року) та ту, що передбачена Законом України № 4025-VI від 15.11.2011 року.

Частини 2 та 3 статті 4 Кримінального кодексу України роз`яснюють, що злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння, яким визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Оскільки ОСОБА_4 вчинено інкриміноване йому правопорушення у період часу до 2011 року, то необхідно застосовувати відповідні положення Кримінального кодексу України з цього питання у первинній редакції з огляду на вищевикладене.

Отже, санкція статті 395 цього кодифікованого кримінального закону України у абзаці 2 вказаної норми права передбачає покарання за вчинення цього злочину у виді арешту на строк до шести місяців.

Класифікація злочинів залежно від ступеня їх тяжкості наведена у статті 12 Кримінального кодексу України.

Так, залежно від класифікації, визначеної у статті 12 наведеного кодексу України, по ступеню тяжкості злочини поділяються на:

а) злочини невеликої тяжкості - злочини, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

б) злочини середньої тяжкості - злочини, за які передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років;

в) тяжкі злочини це злочини, за які передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років;

г) та особливо тяжкі злочини це злочини, за які передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад двадцять п`ять тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення волі на строк понад десять років або довічне позбавлення волі.

Ступінь тяжкості злочину, за вчинення якого передбачене одночасно основне покарання у виді штрафу та позбавлення волі, визначається виходячи зі строку покарання у виді позбавлення волі, передбаченого за відповідний злочин (частина 6 статті 12 Кримінального кодексу України).

Таким чином, вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення за ступенем тяжкості відноситься до злочину невеликої тяжкості, за вчинення якого він може бути звільнений від кримінальної відповідальності, якщо з дня його вчинення і до дня набрання вироком законної сили відповідно з пунктом 1 частини 1 статті 49 Кримінального кодексу України минуло два роки.

Оскільки обвинувачений вчинив інкримінований йому злочин у травні 1997 року, то вони починають спливати саме з цієї дати.

Проте, постановою, винесеною слідчим Нововодолазького РВ УМВС старшим лейтенантом міліції ОСОБА_6 27.09.1997 року, попереднє слідство по кримінальній справі № 87970216 було зупинено та обвинуваченого ОСОБА_4 оголошено в розшук (а. с. 39).

Отже, наявні підстави, які зупинили перебіг строків давності.

Натомість частиною 2 статті 49 Кримінального кодексу України передбачено, що перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Оскільки злочин ОСОБА_4 вчинений у травні 1997 року, а в розшук він оголошений у вересні того ж року й до часу розгляду клопотання прокурора відомостей про його з`явлення із зізнанням або затриманням не має, нових злочинів за весь цей час він не вчинив, тому на момент прийняття цього судового рішення строки притягнення того до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого статтею 395 Кримінального кодексу України, сплинули, й він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за його вчинення.

Одночасно, із цим чинне законодавство України задля звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності передбачає ще й процесуально-правові підстави.

Отже, якщо сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, то суд має невідкладно розглянути таке клопотання на стадії підготовчого провадження.

Вивчаючи зміст клопотання, що вирішується за суттю, суд вбачає, що воно є обґрунтованим, повністю відповідає вимогам статті 287 Кримінального процесуального кодексу України та містить всі необхідні відомості, які закон вважає за потрібне.

Крім того, постановляючи ухвалу та враховуючи особливості та обставини скоєння інкримінованого підозрюваному злочину, суд враховує, що у цьому кримінальному провадженні не бере участь потерпілий та вчиненим не завдано шкоди правам та інтересам окремих громадян та/або юридичних осіб.

Отже, перевіривши клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, складене 06.12.2017 року прокурором Нововодолазького відділу Первомайської місцевої прокуратури Харківської області молодшим радником юстиції ОСОБА_5 , в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 грудня 2012 року під № 0000095, щодо підозри у вчиненні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , правопорушення, передбаченого статтею 395 Кримінального кодексу України, на його відповідність вимогам Кримінального та Кримінального процесуального законодавства України, встановивши наявність підстав, передбачених частиною 2 статті 49 зазначеного матеріального закону, суд визнає за можливе та необхідне його задовольнити, звільнивши підозрюваного ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого статтею 395 Кримінального кодексу України, а кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 грудня 2012 року під № 0000095, закрити.

В рамках цього кримінального провадження цивільний позов пред`явлений не був, процесуальних витрат та речових доказів не має, відомостей і доказів щодо застосування на стадії досудового розслідування заходів забезпечення кримінального провадження сторонами не надано.

На підставі викладеного, керуючись статтею 62 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року (зі змінами та доповненнями); рішенням, ухваленим 10.02.1995 року у справі «Аллен де Рібермон проти Франції»; статтями 4, 5, 12, 44, частинами 1 та 2 статті 49, статтею 395, частинами 1 і 2 розділу І та частинами 11 та 18 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Кримінального кодексу України № 2341-III від 05.04.2001 року (із змінами та доповненнями); статтею 196-1 Кримінального кодексу Української РСР від 28.12.1960 року (із змінами та доповненнями); Постановою Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»; Постановою Пленум Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Постановою Пленум Верховного Суду України № 7 від 30.05.1997 року «Про посилення судового захисту прав і свобод людини і громадянина», а також статтями 31, 35, 37, 55, 84 87, 100, 118, 122, 124, 126, 128, 174, 283 286, 288, 314, 367 372, 375 376, 392, 393, пункт 2 частини 2 статті 395, 532, 533 та 535 Кримінального процесуального кодексу України, -№ 4651-VІ від 13.04.2012 року (із змінами та доповненнями), -

у х в а л и в:

Клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, складене 06.12.2017 року прокурором Нововодолазького відділу Первомайської місцевої прокуратури Харківської області молодшим радником юстиції ОСОБА_5 , в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 грудня 2012 року під № 0000095, щодо підозри у вчиненні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , правопорушення, передбаченого статтею 395 Кримінального кодексу України, задовольнити повністю.

У зв`язку із закінченням строків давності звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 395 Кримінального кодексу України.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 грудня 2012 року під № 0000095, щодо підозри у вчиненні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , правопорушення, передбаченого статтею 395 Кримінального кодексу України, закрити.

Копію ухвали негайно після її проголошення вручити прокурору.

Копію цього судового рішення не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні при його проголошенні.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вони мають право отримати копію ухвали в суді.

На ухвалу може бути подана апеляція в Апеляційний суд Харківської області через Нововодолазький районний суд Харківської області протягом 7 днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі її подання - ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, підлягає виконанню на всій території України й звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання нею законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції або Верховного суду України.

Повний текст ухвали було постановлено, виготовлено шляхом комп`ютерного набору, підписано суддею в одному примірнику та оголошено у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 приміщення суду з урахуванням приписів частини 7 статті 115 Кримінального процесуального кодексу України 02.07.2018 року о 09 годині 30 хвилин.

Суддя: ОСОБА_1