Дата документу 09.08.2022 Справа № 315/201/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №315/201/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/520/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2022 року місто Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Полтавка Гуляйпільського району Запорізької області, громадянина України, який неодружений, має середню освіту, не є депутатом, не працює, військовозобов`язаний, не має на утриманні малолітніх дітей та осіб похилого віку, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.1 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 - в режимі відеоконференції EAZYCON,
обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Черкаський слідчий ізолятор».

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 22 жовтня 2021 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.1 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, та призначено йому покарання:
- за ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі строком на один рік;
- за ч.1 ст.185 КК України у виді обмеження волі строком на два роки;
- за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки;
- за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки;
- за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на чотири роки.
На підставі ч.1 ст.70 КК України призначено ОСОБА_6 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Початок строку відбування покарання визначено відраховувати з часу затримання ОСОБА_6 .
Стягнуто зі ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення експертизи у розмірі 1176,79 грн.
Запобіжний захід ОСОБА_6 у виді тримання під вартою продовжено до набрання вироком законної сили.
Вирішена доля речових доказів.
В апеляційній скарзі захисник просить оскаржуваний вирок змінити в частині призначення покарання із застосуванням ст.75 КК України, звільнивши ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання за ч.1 ст.357, ч.1 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.
На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що, не піддаючи сумніву доведеність вини обвинуваченого у вчиненні вказаного злочину та кваліфікацію його дій, ОСОБА_6 вважає вказаний вирок незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок тяжкості, а також у зв`язку із неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зокрема, як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду ОСОБА_6 визнав свою вину у повному обсязі та погоджувався з обставинами, викладеними у повідомленні про підозру та обвинувальних актах. Також захисник вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_6 суд, відповідно до ст.65 КК України, повинен був врахувати: ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які законодавцем віднесені до категорії кримінальних проступків, нетяжких і тяжких злочинів; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем мешкання характеризується посередньо, не працює, неодружений; наявність обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 - його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; та відсутність обставин, що обтяжують покарання. Однак, на думку захисника, суд першої інстанції зазначені обставини не врахував при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 . Водночас, захисник вважає, що з урахуванням усіх вищевказаних характеристик та обставин, суд мав можливість призначити йому покарання в межах санкції статті та застосувати положення ст.75 КК України. ОСОБА_6 вважає, що вищевказане покарання було б достатнім та необхідним для досягнення основної мети покарання: кара, виправлення засудженого та попередження скоєння нових злочинів.
Захисник також звертає увагу на те, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 врахував в т.ч., що останній є особою раніше не судимою, однак призначив реальне покарання яке пов`язане з ізоляцією від суспільства.
Верховний Суд сформував правову позицію, відповідно до якої непогашена судимість не є та не може бути перешкодою для застосування до засудженого ст. 75 КК України (постанови Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі № 337/3654/16-к, від 28 травня 2020 року у справі № № 753/13972/17). Тобто, суд звертає увагу, що особі, яка має не зняту та не погашену судимість може буди призначено покарання, яке не пов`язане з ізоляцією від суспільства. В даному випадку обвинувачений взагалі не судимий. Суд безпідставно послався на те, що ОСОБА_6 останній злочин був вчинений після того, як щодо нього було обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Захисник вважає, що суд безпідставно пришов до переконання про необхідність призначення ОСОБА_6 остаточного покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ч.1 ст.70 КК України, без врахування положень статті 75 КК України.
Отже, судом неправильно застосовано Закон України про кримінальну відповідальність, що виразилося у незастосуванні ст.75 КК України, та безпідставному застосуванню сурового покарання з реальним позбавленням волі.

Згідно з вироком суду, 29 вересня 2020 року приблизно о 17:00 годині ОСОБА_6 , перебуваючи в кімнаті АДРЕСА_3 , побачив в кишені жіночої куртки, що належить ОСОБА_9 , платіжну банківську картку, яка є платіжним інструментом, а саме засобом доступу до банківського рахунку АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 , видану на ім`я ОСОБА_9 . Після цього, ОСОБА_6 маючи умисел на викрадення платіжної банківської картки, що є офіційним документом, відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» від 02 жовтня 1992 року, підпунктів 1.4, 1.14, 1.27, 1.31, ст.1, п.15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05 квітня 2000 року, та ч.4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року, діючи з корисливих мотивів, викрав зазначену вище банківську картку з метою її подальшого використання у злочинних цілях, а саме таємного викрадення грошових коштів, які належали ОСОБА_9 .
Після цього, 29 вересня 2020 року, приблизно о 18:29 годині, ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні супермаркету «Сільпо», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Василя Сергієнка, 9, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу до банківського карткового рахунку потерпілої ОСОБА_9 , а саме до банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , яку він викрав з корисливих мотивів, реалізуючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 за допомогою банкомата №7790 вказав пін-код від картки та однією транзакцією перевів у готівку грошові кошти у сумі 3000,00 гривень, тим самим таємно їх вкрав. В подальшому ОСОБА_6 викраденим майном розпорядився на власний розсуд та спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 3000,00 грн.
Крім того, ОСОБА_6 , будучи учнем ДНЗ «ЗБЦ ПТО», мешкав у гуртожитку від навчального закладу, який розташований за адресою: АДРЕСА_4 , викрав ключі від кімнати 29, які знаходились у ящику у кімнаті вахтера, щоб незаконно проникнути у зазначену кімнату, з метою викрадення грошових коштів, що належать ОСОБА_10 .
Так, 05 жовтня 2020 року приблизно об 11 годині 30 хвилин ОСОБА_6 , діючи згідно заздалегідь розробленого власного плану, використовуючи наявні у нього ключі від кімнати 29, безперешкодно проник до вказаної кімнати, де упевнився, що за його діями ніхто не спостерігає, продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення грошових коштів, діючи з корисливих мотивів, з жіночої сумки, яка знаходилась у кімнаті на тумбі, викрав грошові кошти у сумі 3000,00 грн, які належать ОСОБА_10 , спричинивши останній матеріальну шкоду на вказану суму. У подальшому розпорядився грошовими коштами на власний розсуд.
Також 13 січня 2021 року, близько 17:30 годин, в с.Полтавка Гуляйпільського району Запорізької області ОСОБА_6 , знаходячись біля магазину «Крамниця» по вул.Санжарівська, 55, маючи раптово виниклий прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), з корисливих мотивів та корисливої мети, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи повторно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи, що його дії носять таємний характер, шляхом вільного доступу, таємно, викрав велосипед «Україна», що належить ОСОБА_11 , та знаходився біля стіни вказаного магазину, вартістю 1350,00 грн., чим спричинив потерпілій матеріальний збиток на вказану суму. З викраденим зник та розпорядився ним на власний розсуд.
Окрім того, 30 березня 2021 року, близько 13:00 години, ОСОБА_6 , знаходячись у торгівельному залі приміщення магазину «Для всіх - ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: вул. Соборна, 97/2, м. Гуляйполе, Пологівський район, Запорізька область, маючи раптово виниклий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та корисливої мети, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи повторно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи, що його дії носять таємний характер, шляхом вільного доступу, таємно, викрав з прилавку зазначеного магазину майно, яке належить ОСОБА_12 , а саме: сонячну батарею для мобільного телефону, марки «Solar Charger», вартість якої згідно висновку експерта №484-21 від 06 квітня 2021 року складає 207 грн. 04 коп., та навушники марки «JIAXU», вартість яких згідно висновку експерта №484-21 від 06 квітня 2021 року складає 64 грн. 92 коп., сховавши зазначене майно під свій верхній одяг - куртку.
Після чого, ОСОБА_6 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, утримуючи викрадене майно у себе під курткою, не маючи наміру на сплату грошових коштів за вказану продукцію, направився на вихід з магазину, при цьому був поміченим працівником вказаного магазину ОСОБА_13 .
ОСОБА_6 , розуміючи, що він викритий у скоєнні крадіжки і його протиправні дії мають відкритий характер, ігноруючи законні вимоги працівника магазину щодо припинення злочинних дій, не припинив їх і вийшов з вказаного магазину та продовжив рухатися по АДРЕСА_5 , тим самим вчинив відкрите викрадення (грабіж) вказаного майна, загальною вартістю 271 грн. 96 коп., чим заподіяв ОСОБА_12 , матеріальну шкоду на вище вказану суму.
Також 12 травня 2021 року близько 18:30 годин в с. Полтавка Пологівського району Запорізької області ОСОБА_6 , маючи раптово виниклий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та корисливої мети, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи повторно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи, що його дії носять таємний характер, зайшов на територію неогородженого домоволодіння АДРЕСА_6 . Знаходячись на території вказаного домоволодіння, ОСОБА_6 виявив в чохлі для інструментів, який знаходився на велосипеді, ключі від вхідних дверей будинку.
Після чого ОСОБА_6 за допомогою вказаних ключів відчинив запірний пристрій вхідних дверей будинку та проник всередину, де зі столу в залі кімнаті таємно викрав жіночу сумку чорного кольору, яка належала ОСОБА_14 , що не становить матеріальної цінності для потерпілої, та де знаходились грошові кошти різними купюрами на загальну суму 1960 гривень, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на зазначену суму. З викраденою сумкою та грошовими коштами залишив територію вказаного домоволодіння та розпорядився ними на власний розсуд.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст.84 КПК України) та надати цим доказам відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді цього провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаних кримінальних правопорушень при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.357, ч.1 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України ніким з учасників провадження не оспорюються, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо обґрунтованості призначеного останньому покарання, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.
З матеріалів кримінального провадження убачається, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, його характеристику за місцем проживання, відношення до скоєного, що виразилось у його щирому каятті, засудженні своєї протиправної поведінки, а також те, що останній злочин був вчинений після того, як щодо обвинуваченого було обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статей обвинувачення.
Обставини, на які посилається захисник в апеляційній скарзі, фактично були враховані судом першої інстанції та стали підставою для призначення обвинуваченому за більш тяжке кримінальне правопорушення, передбачене санкцією ч.2 ст.186 КК України, мінімального покарання, та для застосування принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим при призначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів.
З урахуванням фактичних обставин провадження, кількості епізодів правопорушень та ступеню їх тяжкості, колегія суддів не убачає підстав для пом`якшення призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, в т.ч. і для застосування положень ст.75 КК України.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України. Призначене судом першої інстанції покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.
Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.
Керуючись ст.ст.404-405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 22 жовтня 2021 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.1 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4