Справа № 452/2710/22
Провадження № 1-кп/452/322/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2022 року м. Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілої

юридичної особи ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000433 від 14 вересня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Самбора Львівської області, громадянки України, пенсіонерки, раніше не судимої, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 191 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Самбірського міськрайонного суду Львівської області 16 вересня 2022 року від Самбірської окружної прокуратури Львівської області надійшов обвинувальний акт (з додатками) у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000433 від 14 вересня 2022 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 191 КК України.

Ухвалою судді від 19 вересня 2022 року було призначено підготовче судове засідання на 3 жовтня 2022 року (а.с.25).

У підготовчому судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 просила звільнити її від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Вину у скоєнні даного кримінального правопорушення повністю визнала.

Прокурор ОСОБА_3 підтримав заявлене клопотання, вважав, що оскільки з дня вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 191 КК України, минуло десять років є правові підстави для звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Представник потерпілої юридичної особи ОСОБА_4 проти заявленого обвинуваченою клопотання не заперечувала. Пояснила, що цивільний позов не заявлявся.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до змісту обвинувального акта органом досудового розслідування

ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що перебуваючи на посаді провідного спеціаліста сектору прийняття рішень відділу соціальних допомоги і компенсацій Управління праці та соціального захисту населення Самбірської районної державної адміністрації відповідно до Наказу №20-0/с від 20 березня 2009 року та відповідно до «Посадової інструкції» (провідного спеціаліста сектору по прийняттю рішень відділу соціальних допомоги і компенсацій управління праці та соціального захисту населення) від 20.03.2009, (Далі «Інструкція») наділена функціональними обов`язками, які виражаються у тому, що остання: приймає особові справи від головного спеціаліста з прийняття рішень; реєструє отримані особові справи у журналі реєстрації обробки заяв/особових справ встановленої форми; проводить розрахунок розміру та визначає терміни надання конкретних видів допомоги; готує проект рішення (протокол призначення, повідомлення про призначення, повідомлення про відмову в призначенні); формує базу даних отримувачів всіх видів соціальної допомоги у електронному вигляді; до заяви та наявних документів в особовій справі підшиває розрахунок середньомісячного сукупного доходу, розрахунок розміру соціальної допомоги, рішення про призначення (відмову в призначенні) соціальної допомоги; при необхідності запрошує з бази дані про суму отримуваної пенсії, допомоги та інше; передає опрацьовані особові справи головному спеціалісту з прийняття рішень; при проведенні масових перерахунків, державних допомог вносить зміни в діючі особові справи, в об`ємі роботи що визначає головний спеціаліст; готує проекти відповідей на звернення та заяви, що надійшли на розгляд до нього; сприяє громадам району в отриманні необхідних документів щодо призначення допомоги та житлових субсидій, в період часу з 01.01.2010 по 31.08.2012 під час перебування останньої на вказаній посаді та фактично на робочому місці в Управлінні, отримала звернення від громадян, які належним чином не були зареєстровані у відповідному «Журналі реєстрації приймання заяв і документів для призначення усіх видів соціальної допомоги» сектору прийому громадян та які в подальшому, сформувала з додатками в особові справи, в порушення п.1.4 «Інструкції щодо порядку оформлення і ведення особових справ отримувачів усіх видів соціальної допомоги», затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19.09.2006 №345 (Далі Інструкція введення особових справ). ОСОБА_5 не зважаючи на те, що останні не мають права на отримання виплат, не пройшли передбаченої процедури руху справ із відділу у відділ, як наслідок відомості про які були внесені до «Журналу реєстрації обробки заяв/ особових справ» та останнім було присвоєно облікові номери. Також, необхідні відомості про вищезгаданих суб`єктів (утримувачів допомоги) були внесені до автоматизованої бази даних осіб, яким призначено соціальні виплати АСІТАР.

Внаслідок чого, ОСОБА_5 перебуваючи по місцю своєї роботи, а саме: в приміщенні управління праці та соціального захисту населення Самбірської РДА за адресою: м. Самбір, вул. І.Мазепи, 8, Львівської області, усвідомлюючи протиправність своїх дій та те, що особи не мають законного права на отримання державної соціальної допомоги, маючи умисел на розтрату чужого майна, а саме, коштів державного бюджету, які перебували у віддані Управління, незаконно оформила особові справи: ОСОБА_6 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , що стало підставою для незаконного нарахування державної соціальної допомоги зазначеним особам.

Таким чином, ОСОБА_5 за період з 01.01.2010 по 31.08.2012 років здійснила безпідставне нарахування державної соціальної допомоги особам, які не мали права на отримання такої на загальну суму 342 431 грн. 17 коп.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 191 КК України, а саме як розтрата чужого майна, яке перебувало у її віданні, та як розтрата чужого майна, яке перебувало у її віданні, вчиненому повторно.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Нормою ст. 58 Конституції України передбачено, що що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно частини 2, 3 статті 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

За загальним правилом, відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України закон про кримінальну відповідальність має пряму дію у часі. Це означає, що закон поширює свою дію на ті кримінально-правові відносини, які виникли після набрання ним чинності (тобто на момент їх виникнення відповідний закон про кримінальну відповідальність уже набрав чинності і ще не втратив її).

Щодо зворотної дії закону про кримінальну відповідальність необхідно констатувати, що у будь-якому випадку вона не допускається, якщо закон про кримінальну відповідальність встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи (ч. 2 ст. 5 КК України) (Постанова ВП ВС від 29 серпня 2018 року у справі №663/537/17).

Відповідно до частини 1 статті 191 КК України (у редакції, чинній на час вчинення відповідних діянь) привласнення чи розтрата чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні, карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до чотирьох років, або позбавленням волі на строк до чотирьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого.

Відповідно до частини 3 статті 191 КК України (у редакції, чинній на час вчинення відповідних діянь) дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб, караються обмеженням волі на строк від трьох до п`яти років або позбавленням волі на строк від трьох до восьми років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Відповідно до статті 12 КК України (у редакції, чинній на час вчинення відповідних діянь), залежно від ступеня тяжкості злочини поділяються на злочини невеликої тяжкості, середньої тяжкості, тяжкі та особливо тяжкі. Злочином середньої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років. Тяжким злочином є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Отже, відповідно до статті 12 КК України (у редакції, чинній на час вчинення відповідних діянь), злочин, передбачений частиною 1 статті 191 КК України кваліфіковано як злочин середньої тяжкості, а злочин, передбачений частиною 3 статті 191 КК України кваліфіковано як тяжкий.

Згідно частини 1 статті 49 КК України (у редакції, чинній на час вчинення відповідних діянь) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 3) п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.

Чинна ч. 1 ст. 49 КК передбачає, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Згідно з обвинувальним актом кримінальні правопорушення у яких обвинувачується

ОСОБА_5 були вчинені за період з 01.01.2010 по 31.08.2012 років. Початком перебігу строку давності є день, коли злочин був вчинений, тобто, згідно обвинувального акту останній 31.08.2012 року і ця обставина сторонами не заперечується. Обвинувальний акт до суду надійшов 16 вересня 2022 року. Отже, на момент розгляду судом заяви ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України пройшло понад десять років.

Таким чином, строки давності притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 191 КК України (у редакції, чинній на час вчинення відповідних діянь) вчинене особою згідно з обставинами, викладеними в обвинувальному акті в кримінальному провадженні за № 0000433 від 14 вересня 2022 року, закінчились.

Звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо (Постанова ВП ВС від 17.06.2020 року у справі №589/1781/17).

Застосування інституту давності обумовлене зменшенням суспільної небезпечності кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила внаслідок спливу певного проміжку часу. Імперативний обов`язок звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності покладено на суд, а не на підозрюваного, обвинуваченого чи захист, які мають право заявити відповідне клопотання (Постанова Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 521/8873/18).

Обвинуваченій ОСОБА_5 судом роз`яснено наслідки звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК, зокрема, що таке звільнення не є реабілітуючими підставами, проте обвинувачена просила звільнити її від кримінальної відповідальності.

Відтак, відсутні правові перешкоди щодо звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про закриття провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до частини 4 статті 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

За змістом статей 284 - 288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах (Постанова ВС від 26 березня 2020 року у справі № 730/67/16-к).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання обвинуваченої та звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності.

Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо (Постанова ВП ВС від 17 червня 2020 року у справі № 598/1781/17).

Згідно Постанови Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі № 203/241/17 якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Згідно з обвинувальним актом по даному кримінальному провадженню були призначені та проведені економічні експертизи: № СЕ-19/114-21/5952-ЕК від 17.08.2021,

№ СЕ-19/114-21/5954-ЕК від 07.07.2021, № СЕ-19/114-21/5955-ЕК від 28.09.2021, № СЕ-19/114-21/5956-ЕК від 30.09.2021. Загальні витрати на проведення даних експертиз становлять 37756,40 грн. (а.с.13).

Оскільки ініціатором проведення вказаних судових експертиз у цьому кримінальному провадженні був орган досудового розслідування, тому витрати на їх проведення не підлягають стягненню з ОСОБА_5 , а покладаються на державу.

Речові докази по справі відсутні.

Запобіжні заходи відносно обвинуваченої не застосовувались, цивільний позов не заявлявся.

Керуючись статтями 12, 49 КК України, статями 284, 314, 372, 376, 395 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 191,

ч. 3 ст. 191 КК України, на підставі ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0000433 від 14 вересня 2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 191 КК України закрити.

Процесуальні витрати за проведені експертизи віднести на рахунок держави.

Речові докази по справі відсутні.

Ухвалу може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Самбірський міськрайонний суд Львівської області протягом семи днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст цієї ухвали виготовлено в нарадчій кімнаті, проголошено, надано для ознайомлення учасникам кримінального провадження 5 жовтня 2022 року о 14:00 год.

Суддя