ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/486/22 Справа № 209/61/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 травня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001485 10 листопада 2020 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, працює в ТОВ Інтерспецмаркет водієм, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені вироком суду першої інстанції.

Вироком Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 травня 2021 року ОСОБА_7 було засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, за наступних обставин.
ОСОБА_7 09 листопада 2020 року приблизно о 17.10 год. у темний час доби при включеному міському електроосвітленні, керуючи технічно справним автобусом «MAN А21», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ТОВ «Інтерспецмаркет», рухався по пр. Металургів в м. Кам`янському Дніпропетровської області з боку б-ру Героїв в напрямку б-ру Будівельників зі швидкістю до 30 км/год.
При русі по пр. Металургів в м. Кам`янському Дніпропетровської області водію ОСОБА_7 при виявленні пішохода, що рухається зліва направо за напрямком руху транспортного засобу та наближається до смуги його руху, необхідно було вжити заходи для зниження швидкості аж до зупинки автобусу або безпечного для інших учасників руху об`їзду пішохода, тобто він повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України.
Однак, в порушення вимог вищевказаних пунктів ПДР України водій ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автобусом «MAN А21», державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи на прямій ділянці дороги, проявляючи злочинну недбалість, своєчасно виявивши на смузі руху керованого ним транспортного засобу пішохода, який наближався до його смуги для руху, та маючи об`єктивну можливість застосувати гальмування або здійснити безпечний об`їзд пішохода, продовжував керування автобусом, не змінюючи його параметрів руху, та допустив контактування з пішоходом ОСОБА_9 , який рухався зліва направо за напрямком руху транспорту.
В результаті даного ДТП пішоходу ОСОБА_9 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться у причинному зв`язку з настанням смерті.
У прямому причинному зв`язку з вчиненням вказаної дорожньо-транспортної пригоди, що спричинило настання суспільно-небезпечних наслідків, в результаті чого настала смерть потерпілого ОСОБА_9 , знаходиться грубе порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 12.3 ПДР України, оскільки зазначене порушення безпосередньо спричинило настання даної події.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. В іншій частині вирок суду залишити без зміни.
Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, не оспорюючи правильність встановлення судом фактичних обставин вчинення злочину, доведеність вини обвинуваченого, правильність кваліфікації дій останнього, прокурор у той же час вказує, що призначене судом першої інстанції покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого правопорушення та особі обвинуваченого. Вказує, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував обставини правопорушення, а саме грубі порушення ОСОБА_7 вимог ПДР України та те, що внаслідок ДТП потерпілий помер.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора, просив її задовольнити, а вирок суду скасувати.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, правильність кваліфікації його дій відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і вказані обставини не оскаржуються в апеляційній скарзі, тому перегляду не підлягають.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення додаткового покарання, апеляційний суд вважає їх обґрунтованими з огляду на таке.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ст. 65 КК України визначено, що при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Тобто, питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає можливість застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування і вирішення цього питання законодавець відніс на розсуд суду, в залежності від конкретних обставин кримінального провадження, характеру допущених особою порушень вимог ПДР, наслідків, які настали, тощо.

В кожному конкретному випадку судом можуть бути враховані індивідуальні особливості вчиненого діяння, тривалість протиправної поведінки та її наслідків, а також позиція потерпілого про призначення покарання.

За таких обставин навіть добровільне відшкодування завданих потерпілому збитків не може бути визнане мотивованою підставою для висновку про непризначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Апеляційний суд враховує також і те, що вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення належить до суспільно небезпечних злочинів у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, а тому позиція потерпілого у провадженні щодо покарання, яке обвинувачений повинен понести за вчинене, при вирішенні цього питання судом не є вирішальною, вона враховується в сукупності з іншими обставинами, однак не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність, зокрема щодо призначення покарання.

Апеляційний суд вважає, що обставини, які були встановлені судом першої інстанції під час призначення обвинуваченому покарання, спосіб і обстановка вчинення необережного кримінального правопорушення свідчать, що ОСОБА_7 не є суспільно небезпечною особою, разом з цим як під час судового, так і під час апеляційного розгляду не було встановлено даних на підтвердження того, що обвинувачений потребує постійного користування транспортним засобом з певних медичних причин, існування яких потребувало б більш виваженого та обережного підходу при обранні заходу примусу, виходячи із загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації, а тому з огляду на викладене, не перебування на обліках у лікаря-нарколога і лікаря-психіатра, позитивну характеристику, працевлаштування водієм в ТОВ Інтерспецмаркет, наявність обставин, що пом`якшують покарання, щире каяття та добровільне відшкодування шкоди потерпілій, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та думка потерпілого з урахуванням наведених вище обставин не свідчать про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Крім вирішення питання щодо необхідності та доцільності призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, необхідно також визначити справедливий розмір такого покарання.

Вищенаведені обставини та дані в їх сукупності дають підстави зробити висновок про те, що позбавлення ОСОБА_7 права керувати транспортними засобами на строк 1 рік буде справедливим та необхідним покаранням у такому випадку, враховуючи дані про особу обвинуваченого, конкретні обставини кримінального провадження і тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, а також грубі порушення Правил дорожнього руху України, які допущені обвинуваченим та призвели до настання суспільно-небезпечних наслідків, а саме заподіяння смерті потерпілому.

Приходячи до такого висновку, суд враховує свої дискреційні повноваження (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, які охоплюють повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про скасування вироку суду в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, оскільки в даному конкретному випадку суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що цілком узгоджується з нормами діючого кримінального процесуального законодавства.

З огляду на вищевикладене, оскільки за результатами перегляду кримінального провадження апеляційний суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік, суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржуваний вирок суду в частині призначення покарання ОСОБА_7 підлягає скасуванню згідно з ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 413, ст. 414 КПК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, з ухваленням нового вироку відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407, п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 420 КПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, задовольнити.
Вирок Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 травня 2021 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначення покарання.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4