Житомирський апеляційний суд
Справа №296/2899/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1, ч.3 ст.368 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2022 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №296/2899/20 за апеляційною скаргою прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 24.12.2021,

в с т а н о в и в:
цією ухвалою задоволено клопотання захисника ОСОБА_7 та кримінальне провадження №0004340 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст.307, ч.2 ст.309 КК України, закрито на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України, а саме у зв`язку з тим, що після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст.219 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції, як незаконну, а своїм рішенням просить призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні №0004340 в суді першої інстанції. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що стадія ознайомлення завершується у часі в день направлення обвинувального акту до суду, і вказаний час не входить до часу досудового розслідування, оскільки процесуальне рішення - обвинувальний акт (складений у строк досудового розслідування), а рішення про скерування його до суду надає підозрюваному статус обвинуваченого з подальшою можливістю реалізації цих прав. Звертає увагу, що матеріали кримінального провадження були направлені прокурору лише 31 березня 2020 року про що свідчить відповідний супровідний лист слідчого ОСОБА_9 , що це допущенна помилка, чи навіть описка когось з учасників процесу. Крім того, судом проігноровано клопотання прокурора про виклик слідчого в судове засідання, жодної оцінки доводів прокурора, щодо отримання матеріалів кримінального провадження надано не було.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст. 404 КПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.
Виходячи зі змісту вимог статті 370 КПК України, відповідно до якої судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим: законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно з частиною першою ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Частиною 1 статті 28 КПК України передбачено, що розумні строки не можуть перевищувати передбачені кримінальним процесуальним кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.
Частиною 5 ст.28 КПК України встановлено, що кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрито.
Згідно ч.2 ст.113 КПК України будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.
Положенням статті 116 КПК України передбачено, що процесуальні дії мають виконуватися у встановлені Кримінальним процесуальним кодексом України строки.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог кримінально-процесуального закону виходячи з наступного.
Так, у справі «Іванов проти України» зазначено, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в кримінальному провадженні застосовується у такий спосіб, щоб особа, яку звинувачено, не залишалася тривалий час у стані невизначеності щодо своєї долі (пункт 71). При цьому ЄСПЛ у цій справі також вказав, що період, який має прийматися до уваги повинен відраховуватися саме з порушення кримінальної справи проти особи (пункт 63).
В інтерпретації ж до чинного КПК України цей період необхідно відраховувати з дня притягнення до кримінальної відповідальності як стадії кримінального провадження, яка, згідно з пунктом 14 частини 1 статті 3 КПК, починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 10.10.2019 до ЄРДР внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України; 17.01.2020р. до ЄРДР внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України (реєстр розділ ІІ п.1, п.5, п.36, п.41, п.45, п.49, п.53, п.57, п.61, п.65, п.69, п.73, п.77, п.81, п.85, п.89).
17.01.2020р. ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.1 ст.307, ч.2 ст.307 КК України (реєстр розділ ІІ п.94). Отже, саме з цієї дати обчислюється строк досудового розслідування, який відповідно до ч.1 ст.219 КПК України становить два місяці до звернення до суду з обвинувальним актом та закінчується 18.03.2020р.
05.03.2020р. постановою прокурора матеріали досудових розслідувань об`єднано (реєстр ІІ п.104).
11.03.2020р. ОСОБА_8 повідомлено про зміну раніше оголошеної підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.302 КК України (реєстр розділ ІІ п.105). В судовому засіданні апеляційного суду прокурор заявив, що дати в реєстрі з приводу змін раніше оголошеної підозри за ч.2 ст.302 КК України, є помилковими та не відповідають дійсності.
14.03.2020р. підозрюваному повідомлено про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування (реєстр розділ ІІ п.107). Разом з тим, з наданої захисником копії повідомлення про завершення досудового розслідування та права доступу до матеріалів розслідування вбачається, що таке повідомлення слідчим Д.Пасечник датоване 16.03.2020.
16 березня 2020 року сторона захисту підтвердила факт ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, про що свідчить протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування, підписаний підозрюваним.
При цьому, положеннями кримінального процесуального закону, закріплених у ст.ст.219, 294-295 КПК України, законодавець визначив строки досудового розслідування, порядок їх обчислення та продовження.
Відповідно до положень п.5 ч.1 ст.3 КПК досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Аналогічні положення містяться у ч.2 ст.283 КПК України, де передбачено обов`язок прокурора у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: закрити кримінальне провадження, звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності, звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Відповідно до ч.1 ст.113 КПК України процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.
Таким чином, згідно з ст.ст.5, 110, 115, ч.1 ст.291 та ч.2 ст.283 КПК України, прокурор має право приймати процесуальні рішення у кримінальному провадженні виключно в межах процесуальних строків, зокрема, складати, затверджувати та направляти обвинувальний акт у кримінальному провадженні у межах строку досудового розслідування.
Відповідно до частини 1 статті 219 КПК строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.
Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 219 КПК, з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.
Згідно з частиною 5 статті 294 КПК строк досудового розслідування, що закінчився, поновленню не підлягає.
Строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до винесення постанови про відновлення кримінального провадження, а також строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею (частина 5 статті 219 КПК).
У відповідності до матеріалів провадження, 16 березня 2020 року, тобто за 2 дні до спливу строку досудового розслідування, стороні захисту, у порядку, встановленому ст.290 КПК України повідомлено про закінчення досудового розслідування та надано матеріали кримінального провадження для ознайомлення, з якими того ж дня останні ознайомилися. Разом з цим, часовий проміжок 16 березня 2020 року, згідно з приписами ч.5 ст.219 КПК, не включається у строк досудового розслідування.
При цьому, як слушно зазначив суд першої інстанції, при обчисленні строків днями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою, проведення стаціонарної психіатричної експертизи, до яких зараховується неробочий час та які обчислюються з моменту фактичного затримання, взяття під варту чи поміщення до відповідного медичного закладу (частина 5 статті 115 КПК)), відлік яких продовжується з моменту виконання приписів частини 9 статті 290 КПК України, днем закінчення строку досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні є 20 березня 2020 року.
В свою чергу, згідно з відомостями реєстру, з клопотаннями про продовження строку досудового розслідування, відповідно до глави 24 КПК України, ні прокурор, ні слідчий не звертались.
Як неодноразово зазначав Верховний Суд, кінцевим моментом строку досудового розслідування є його закінчення, яке, як етап кримінального провадження, законодавець пов`язує у часі зі зверненням з обвинувальним актом до суду (його фактичним направленням). А тому в рамках строку досудового розслідування обвинувальний акт має бути не лише складено, затверджено та вручено, а й безпосередньо направлено на адресу суду (постанови Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №556/1381/18, від 01 липня 2021 року у справі № 752/3218/20, ухвали Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №712/6375/18, від 15 березня 2021 року у справі № 676/6116/18, від 05 квітня 2021 року у справі № 676/804/20, від 21 квітня 2021 року у справі № 991/6516/20).
Апеляційний суд наголошує, строк досудового розслідування не є простою формальністю. Передбачення процесуальним законом обов`язку прокурора якнайшвидше, але не пізніше визначеного законом процесуального строку після повідомлення особі про підозру звернутись до суду з обвинувальним актом або закрити кримінальне провадження - є гарантією фундаментального права людини на розгляд її справи упродовж розумного строку, закріпленого в п. 1 ст. 6 Конвенції, передбаченого ст.7, ч. 1 ст.21 КПК, що підтверджується усталеною практикою ЄСПЛ.
Отже, особа не може необмежений час перебувати в стані підозрюваного - якщо публічне обвинувачення з будь-яких причин не має можливості визначити обвинувачення, склавши обвинувальний акт, та спрямувати справу до суду протягом визначеного законом строку - особа має бути звільнена від підозри. Таким чином, такий процесуальний строк досудового розслідування - є одним із найважливіших проявів правового принципу верховенства права, який вимагає належної правової визначеності у такому особливо вразливому статусі людини як підозрюваний.
Тому застосування передбачених законом наслідків пропуску такого строку як строк досудового розслідування навіть на один або кілька днів не є зайвим формалізмом оскільки: (1) строки досудового розслідування є граничними, (2) положення ч.5 ст.294 КПК виключає можливість суду поновити строк досудового розслідування, що завершився.
Велика палата ЄСПЛ у п. 68 рішення у справі Карт проти Туреччини (Kart v. Turkey, заява №8917/05) зазначила, що право на розгляд справи протягом розумного строку базується на необхідності гарантувати, що обвинуваченим доведеться залишатись занадто довго у стані невизначеності щодо результатів кримінальних звинувачень проти них. Так само ЄСПЛ у п. 18 рішення в справі Вемхофф проти Німеччини (Wemhoff v. Germany, заява №2122/64) вказував, що чітка мета відповідного положення п. 1 ст. 6 Конвенції у кримінальних справах полягає у забезпеченні того, щоби обвинувачені особи не перебували занадто довго під обвинуваченням та обвинувачення було визначене.
Таким чином, направлення прокурором обвинувального акта після закінчення досудового розслідування до суду поза межами строків досудового розслідування у кримінальних провадженнях щодо злочинів, які не є тяжкими чи особливо тяжкими проти життя та здоров`я, унеможливлює розгляд у суді кримінального провадження по суті та тягне за собою закриття кримінального провадження на підставі пункту 10 частини 1 статті 284 КПК України.
Згідно з частиною 4 статті 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Разом з тим, обвинувальний акт стосовно ОСОБА_8 хоча складений та підписаний 31 березня 2020 року, однак направлений до Корольовського районного суду міста Житомира лише 07 квітня 2020 року, згідно супровідного листа, та отриманий судом 15 квітня 2020 року, що в свою чергу свідчить про очевидне порушення прокурором вимог кримінального процесуального законодавства України (а.п.1).
Таким чином, апеляційний суд, зважаючи на чітко визначені кримінальним процесуальним законом строки досудового розслідування, погоджується із правовою позицією суду першої інстанції, і вважає, що суд першої інстанції правильно констатував факт закінчення строку досудового розслідування та направлення обвинувального акту у вказаному кримінальному провадженні за межами строку, визначеного положеннями ст.219 КПК України.
Здійснення судового провадження при наявності підстав для закриття кримінального провадження відповідно до пункту 1 частини 2 статті 412 КПК України становить істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою безумовне скасування судового рішення, ухваленого за результатами такого судового розгляду.
Апеляційний суд також враховує правову позицію Верховного суду, висловлену у постанові від 15.09.2021 року у справі № 711/3111/19 (яка за часом є останньою, ніж та на яку посилається прокурор) відповідно до якої, виходячи з завдань апеляційного та касаційного проваджень, а саме: виправлення помилок у застосуванні норм матеріального чи процесуального права та недопущення виконання незаконних і необґрунтованих судових рішень з метою дотримання прав і законних інтересів учасників провадження, а також з огляду на положення статті 415 КПК, яка визначає підстави для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, статті 417 КПК, яка уповноважує суд апеляційної інстанції закрити кримінальне провадження у разі встановлення усіх без виключення підстав, передбачених статтей 284 КПК, статті 440 КПК, яка надає такі ж повноваження суду касаційної інстанції, колегія суддів вважає, що не існує жодних процесуальних перепон для скасування судом відповідної інстанції судових рішень нижчих інстанцій і закриття кримінального провадження.
Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга прокурора не містить переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність ухвали Корольовського районного суду м.Житомира від 24.12.2021.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 24.12.2021, якою кримінальне провадження №0004340 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.2 ст.307, ч.2 ст.309 КК України, закрито на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України, а саме у зв`язку з тим, що після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст.219 КПК України, - без змін.
На ухвалу апеляційного суду учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.
Судді :