Справа №592/9038/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/307/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
Іменем України

28 вересня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 592/9038/20 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.04.2021, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , раніше судимий

визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

установила:

У поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_11 просить скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_9 , оскільки протоколи огляду місця події та пред`явлення особи для впізнання від 21.06.2020 є недопустимими доказами. Крім того, суд не надав оцінки показанням свідка ОСОБА_12 .

Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.04.2021 ОСОБА_9 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК, і йому призначене покарання: за ч. 2 ст. 185 КК у виді позбавлення волі строком 1 рік; за ч. 2 ст. 186 КК у виді позбавлення волі строком 4 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначене остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати на загальну суму 980,70 грн.

Згідно вироку, 20.06.2020 близько 22:00 ОСОБА_9 , перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , повторно, таємно викрав належний потерпілому ОСОБА_13 мобільний телефон вартістю 2500 грн. 21.06.2020 близько 04:00 ОСОБА_9 , перебуваючи у приміщенні гуртожитку АДРЕСА_3 в коридорі загального користування, повторно, відкрито викрав належний ОСОБА_14 велосипед вартістю 2933 грн.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 і його захисника ОСОБА_10 , які підтримали свою апеляційну скаргу, доводи прокурора ОСОБА_8 , яка заперечила проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК, за обставин, викладених у вироку, відповідають матеріалам кримінального провадження, ґрунтуються на досліджених у суді першої інстанції доказах і є вмотивованими.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про не встановлення достатніх доказів для доведення вини ОСОБА_9 , то вони є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

Розглянувши кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 за пред`явленим йому обвинуваченням, суд першої інстанції визнав доведеним, що останній повторно вчинив таємне, а також відкрите викрадення чужого майна. При цьому на підтвердження визнаного доведеним обвинувачення суд першої інстанції у вироку послався на докази, які визнав належними, допустимими, достовірними і які у своїй сукупності та взаємозв`язку є достатніми для доведення винуватості ОСОБА_9 поза розумним сумнівом.

Зокрема, потерпілий ОСОБА_13 надав показання, що 20.06.2020 він знаходився у ОСОБА_12 по вул. Чібісова в м. Суми, де перебував також ОСОБА_9 , який двічі ходив у магазин за продуктами. Коли ОСОБА_9 пішов у третій раз він не бачив. Близько 22:00 він виявив, що зник його мобільний телефон. Він намагався зателефонувати, але телефон був вимкнений. Особисто він мобільний телефон ОСОБА_9 не давав.

Потерпіла ОСОБА_14 пояснила, що її сім`я має велосипед, який залишають у коридорі загального користування гуртожитку АДРЕСА_3 біля консьєржки. В червні 2020 р. їй повідомили про викрадення велосипеду, але у цей же день його знайшли.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що 20.06.2020 у неї вдома були ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та дівчина на ім`я ОСОБА_15 . ОСОБА_9 двічі ходив до магазину, але без мобільного телефону, а коли пішов у третій раз, то вже не повернувся. Близько 22:00 була виявлена пропажа мобільного телефону ОСОБА_13 . Телефон не знайшли, він був вимкнутим. При виході з квартири ОСОБА_9 мобільного телефону у ОСОБА_13 не просив.

Свідок ОСОБА_16 пояснив, що 20.06.2020 на лінію «102» надійшло повідомлення, що невстановлена особа відкрито заволоділа велосипедом. Близько 05:00 було виявлено чоловіка з викраденими велосипедом і мобільним телефоном.

Свідок ОСОБА_17 надала аналогічні покарання.

Свідок ОСОБА_18 пояснила, що вона перебувала на чергуванні консьєржки у гуртожитку АДРЕСА_3 . 21.06.2020 близько 04:00 вона побачила як невідомий чоловік тримає у руці велосипед і спускається на вулицю. Вона почала кричати, щоб той чоловік залишав велосипед, але у відповідь почула нецензурну лайку, після чого він почав вибігати на вулицю. Вона відразу ж зателефонувала потерпілій ОСОБА_14 та на лінію «102», повідомила про крадіжку велосипеда і прикмети чоловіка. В судовому засіданні свідок зазначила, що ОСОБА_9 саме той чоловік, який викрав велосипед.

Крім того, суд першої інстанції поклав в основу вироку інші докази:

- протокол слідчого експерименту від 21.06.2020 з додатками за участю ОСОБА_9 , згідно якого він у присутності захисника та двох понятих повідомив і продемонстрував обставини викрадення ним велосипеду;

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 21.06.2020 з додатками, згідно якого свідок ОСОБА_18 впізнала ОСОБА_9 як особу, яка відкрито викрала майно;

- протокол огляду місця події від 21.06.2020, яким зафіксовано коридор загального користування на першому поверсі по АДРЕСА_3 , звідки викрали велосипед;

- висновок експерта № 19/119/11/1-1608е від 24.06.2020, згідно якого вартість викраденого велосипеда на час вчинення злочину могла становити 2933 грн;

- протокол огляду місця події від 21.06.2020 з додатками, згідно якого на проїзній частині дороги, що розташована по АДРЕСА_4 поруч з будинком знаходиться ОСОБА_9 , який видав викрадені велосипед та мобільний телефон;

- диск із відеозаписом, на якому зафіксовано як після затримання ОСОБА_9 з його кишені випав викрадений мобільний телефон;

- протокол слідчого експерименту від 27.07.2020 з додатками за участю ОСОБА_9 , який у присутності захисника та двох понятих повідомив і продемонстрував обставини викрадення ним мобільного телефону;

- висновок товарознавчої експертизи № 19/119/11/1-1609е від 24.06.2020, згідно якого вартість мобільного телефону становить 2500 грн;

- документи, які підтверджують придбання мобільного телефону.

Оцінивши всі зібрані докази відповідно ст. 94 КПК з точки зору їх належності, достовірності й допустимості, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції, здійснивши судовий розгляд у межах пред`явленого обвинувачення, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень.

Наводячи докази на підтвердження встановлених обставин, суд першої інстанції, як того і передбачають положення ст. 374 КПК, надав належну правову оцінку запереченням сторони захисту на пред`явлене обвинувачення, що знайшло своє відображення у вироку з наведенням відповідних мотивів.

Зокрема, доводи сторони захисту відносно того, що протокол огляду місця події від 21.06.2020 є недопустимим доказом обгрунтовано залишені без задоволення.

З досліджених судом першої інстанції доказів вбачається, що після затримання ОСОБА_9 у присутності двох понятих відбулося вилучення викрадених велосипеду та мобільного телефону. При цьому підлягає врахуванню та обставина, що обшук ОСОБА_9 в порядку ч. 3 ст. 208 КПК працівники поліції під час огляду місця події не проводили, тому підстав вважати, що видача викраденого майна відбулася ще до залучення понятих не встановлено. Тобто фіксація залучення до матеріалів кримінального провадження речових доказів відбулася саме в ході проведення слідчої дії у виді огляду місця події, що дозволено положеннями ч. 5 ст. 237 КПК.

Що стосується моменту затримання ОСОБА_9 , то фактично він був затриманий 21.06.2020 о 05:20, про що цього ж дня о 10:55 складений відповідний протокол, у якому вказані підстави затримання, результати особистого обшуку, повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого тощо.

Варто зауважити, що КПК не містить обов`язкової вимоги щодо складання протоколу про затримання безпосередньо після настання такого моменту, так як в силу певних обставин оформлення відповідного процесуального документу одразу об`єктивно не завжди є фізично можливим, тому для цілей кримінального провадження головним завданням є забезпечення уповноваженими особами визначених законом гарантій особи, яка затримується, що у відношенні ОСОБА_9 дотримано.

Також судом першої інстанції спростовані доводи сторони захисту в тій частині, що протокол пред`явлення особи для впізнання від 21.06.2020 за участю свідка ОСОБА_18 проведений з порушенням КПК.

Так, перед тим, як пред`явити особу для впізнання, у свідка ОСОБА_18 було попередньо з`ясовано, чи може вона впізнати особу, про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу. ОСОБА_18 повідомила, що за відповідними ознаками вона може впізнати особу, яка викрала майно. Пред`явлений свідку фотознімок ОСОБА_9 та інші три фотознімки не мали таких різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, які б суттєво впливали на сприйняття зображення. Слідча дія проведена за участю двох понятих і захисника. Протокол підписаний всіма учасниками слідчої дії. Зауваження та доповнення були відсутні.

Матеріали кримінального провадження не містять даних, що працівники поліції безпосередньо перед проведенням слідчої дії пред`являли свідку фотознімок ОСОБА_9 . Та обставина, що після фактично затримання ОСОБА_9 працівники поліції показували свідку фотографію ОСОБА_9 не є порушенням ч. 1 ст. 228 КПК, оскільки такі дії вчинені з метою відшукання винуватої особи, враховуючи те, що саме ОСОБА_18 була заявником та повідомила про особу, яка відкрито заволоділа велосипедом з гуртожитку, повідомивши працівникам поліції його прикмети, за якими ОСОБА_9 і був затриманий, а тому є цілком логічним те, що виявивши особу, які підпадала під прикмети, названі свідком ОСОБА_18 , працівники поліції впевнилися, що ОСОБА_9 і є тією особою. Саме ж пред`явлення для впізнання відбулося тільки через певний проміжок часу і будь-яких підстав вважати, що свідок була обізнана про те, яких саме осіб їй будуть пред`являти, тобто чи буде серед інших саме та особа, на яку вона раніше вказала, відсутні.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вказана слідча дія проведена з дотриманням вимог ст. 228 КПК, а зміст протоколу відповідає вимогам ст. 104-106 КПК. При цьому, як зазначено вище, допитана у суді першої інстанції свідок ОСОБА_18 прямо вказала на ОСОБА_9 як на особу, яка 21.06.2020 викрала велосипед. Будь-яких підстав вважати такі показання свідка недостовірними, хибними чи помилковими не встановлено, як і не установлено підстав свідку обмовляти ОСОБА_9 .

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки показанням свідка ОСОБА_12 відносно того, що ОСОБА_9 міг користуватися належним ОСОБА_13 мобільним телефоном зі згоди останнього не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки потерпілий ОСОБА_13 пояснив, що він особисто не давав мобільний телефон ОСОБА_9 , а свідок ОСОБА_12 що при виході з квартири ОСОБА_9 мобільного телефону у ОСОБА_13 не просив. У будь-якому разі (в тому числі за можливої відсутності заперечень потерпілого) ОСОБА_9 не мав права брати чуже майно та розпоряджатися ним на власний розсуд.

З огляду на викладене, та обставина, що ОСОБА_9 непомітно для потерпілого пішов з квартири разом із належним йому мобільним телефоном та не повернувся, а надалі був затриманий працівникам поліції, яким повідомляв, що телефон належить йому, і свідчить про його умисел на таємне викрадення майно, що окрім вказаних показань потерпілого та свідка підтверджується також і протоколом слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 від 27.07.2020, який є належним, допустимим і стороною захисту під сумнів не ставиться.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги захисника, обставини і факти, які могли б вплинути на законність, вмотивованість та/чи обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення щодо доведення винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, і які б не були досліджені чи належним чином не оцінені цим судом, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, оскаржене судове рішення є законним, обґрунтованим і належним чином умотивованим, тому вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_9 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.04.2021 відносно ОСОБА_19 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4