Дата документу 07.04.2022 Справа № 334/7451/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/7451/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/662/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2022 року місто Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродження міста Запоріжжя, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, офіційно не працевлаштований, неодружений, має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 31 липня 2001 року Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя за ч.1 ст.140, ч.2 ст.141 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;
- 20 лютого 2002 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст. 186 КК України до 3 років позбавлення волі;
- 26 серпня 2004 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст. 317 КК України до 3 років позбавлення волі;
- 05 червня 2008 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185, ч.2 ст. 186 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
- 22 березня 2012 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст. 121, ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187, ч.4 ст. 187, ст. 395 КК України до 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнився за відбуттям строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 в режимі відеоконференції EAZYCON,
обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 10 листопада 2021 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
Строк покарання вирішено обчислювати з моменту затримання з 10 вересня 2021 року.
Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зараховано у строк покарання попереднє ув`язнення з розрахунку день за день за період з 10 вересня 2021 року по день набрання вироком законної сили.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.
Вирішена доля речових доказів.
В апеляційній скарзі захисник просить змінити оскаржуваний вирок в частині призначення покарання ОСОБА_6 , та призначити йому покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки, звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що при призначенні покарання ОСОБА_6 судом не повній мірі враховано особу обвинуваченого, його відношення до скоєного - щире каяття, постійне місце проживання, повне відшкодування шкоди потерпілому, відсутність у потерпілого претензій до обвинуваченого, його думка про призначення ОСОБА_6 не суворого покарання, наявність у нього на утриманні матері-пенсіонерки. Тому захисник вважає, що за таких обставин, призначене ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, без застосування ст.75 КК України, не відповідає особі обвинуваченого, тяжкості кримінального правопорушення та не здатне виконати мету покарання, передбачену ст.50 КК України.

Згідно з вироком суду, 10 вересня 2021 року, приблизно, о 15 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів, знаходячись біля першого під`їзду будинку АДРЕСА_2 , шляхом ривку з рук потерпілого ОСОБА_9 , відкрито заволодів мобільним телефоном марки «Хіаоmі Redmi 9А», в корпусі синього кольору, вартістю 2 999 гривень, який належить останньому, із сім-картою оператора стільникового зв`язку «ВФ Україна», яка матеріальної цінності для потерпілого не представляє.
Після чого, діючи відповідно до свого злочинного умислу, направленого на відкрите викрадення чужого майна, заволодівши вказаним мобільним телефоном «Хіаоmі Redmi 9А», та маючи можливість вільно ним розпоряджатися, з викраденим майном зник з місця скоєння злочину, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на суму 2 999 гривень.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст.84 КПК України) та надати цим доказам відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді даного провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаного кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст. 186 КК України.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.186 КК України ніким з учасників провадження не оспорюються, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 щодо обґрунтованості призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, фактичні обставини кримінального провадження, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що вчинене останнім кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до тяжких злочинів, за яке передбачено покарання лише у виді позбавлення волі; обвинувачений раніше неодноразово судимий, відбував покарання реально, однак на шлях виправлення не став та знову вчинив тяжкий корисливий злочин; не працевлаштований, розлучений, має неповнолітню дитину, має зареєстроване місце проживання, на обліку у психіатричній лікарні, у наркологічному диспансері не перебуває.
Обставинами, що пом`якшують покарання судом встановлено щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
З врахуванням всіх обставин провадження та відомостей про особу обвинуваченого, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення.
Обставини, на які посилається захисник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі, фактично були враховані судом першої інстанції та стали підставою для призначення ОСОБА_6 мінімального покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.186 КК України.
З урахуванням фактичних обставин провадження, ступеню тяжкості вчиненого правопорушення, відомостей про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, в т.ч. за аналогічні злочини, підстав для застосування ст.75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням не вбачається.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України. Призначене судом першої інстанції покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.
З огляду на фактичні обставини провадження і відомості про особу обвинуваченого у сукупності, призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання неможна вважати надто суворим.
Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.
Керуючись ст.ст.404-405,407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 10 листопада 2021 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4