Справа № 132/4092/21
Провадження №1-кп/132/154/22
Вирок
Іменем України

"12" вересня 2022 р. м. Калинівка

Калинівський районний суд Вінницької області у складі:
головуючої судді: ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калинівці кримінальне провадження, внесене 26.06.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000097 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Тиврів Тиврівськогно району Вінницької області, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, розлученого, маючого на утриманні двох малолітніх дійтей, проходив військову за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , перебував на посаді водія-заправника 1 автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України за мобілізацією, стрільця, солдата, раніше несудимого,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого- ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 призваний до лав Збройних Сил України ІНФОРМАЦІЯ_2 та 03.07.2020 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби строком на три роки.
Згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 №155 від 03.07.2020 солдата ОСОБА_3 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 01.07.2020 №52-РС на посаду водія-санітара медичного пункту військової частини НОМЕР_1 та зараховано на всі види забезпечення.
У подальшому солдат ОСОБА_3 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , та наказом командира військової частини від 29.09.2020 №223 призначений на посаду водія-заправника 1 автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до ст.ст. 2,4,24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», останній вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за контрактом в особливий період, крім воєнного стану.
Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, є день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).
Згідно з вимогами п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
17.03.2014 Указом в.о. Президента України №303/2014 «Про часткову мобілізацію», на території України оголошено часткову мобілізацію та після його затвердження 17.03.2014 Верховною Радою України цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» розпочався особливий період, який діє по даний час.
Відповідно до вимог ст. ст.17,65 Конституції України, ст. ст.1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України старший солдат ОСОБА_3 , під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України. Крім цього, згідно вищевказаних положень, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи військову службу на посаді водія-заправника 1 автомобільного відділення взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , під час проходження військової служби у військовому званні «солдат», в порушення вимог вищевказаних норм законодаства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, 09.06.2021 о 09 год 00 хв, діючи умисно, в умовах особливого періоду, з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, без поважних причин та без дозволу командирів, не з`явився до місця служби військової частини НОМЕР_1 та проводив час на власний розсуд, перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби до 12.07.2021, коли був звільнений з військової служби за контрактом.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину, за обставин, викладених в обвинувальному акті визнав повністю. Надав показання, які співвідносяться з обставинами вчинення кримінального правопорушення щодо дати, часу, місця, способу вчинення злочину. Пояснив, що будучи військовослужбовцем, 09.06.2022 знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за контрактом під час дії особоливого періоду, через сімейні обставини, хворобу матері, самовільно, без жодного наказу чи дозволу командира, не прибув за місцем служби та перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де і проводив час із сім`єю до 12.07.2021 дня коли був звільнений з військової служби за контрактом, а 10.12.2021 прибув до четвертого слідчого відділу ( з дислокацієюю в м. Вінниці) Територіального управління ДБР, розташованого в м. Хмельницький та заявив про себе.
У вчиненому щиро розкаюється та просить його суворо не карати.
Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам обвинувачення і учасниками процесу не оспорюються.
Крім показань обвинуваченого,суд дослідив і належним чином оцінив із дотриманням вимог статей 23, 94 КПК письмові докази, які надані прокурором та обвинуваченим під час судового провадження, з яких вбачається, що відповідно до довідки-характеристики від 20.05.2020 року за №125, та довідки від 22.05.2020 №81 виданих Черемошненською сільською радою Тиврівського району Вінницької області, ОСОБА_3 за місцем проживання зарекомендував себе позитивно, в даний час порживає одиноко, розлучений. Його сім`я складається з сина ОСОБА_3 , 2014 року народження, ОСОБА_5 2016 року народження.
Згідно з довідкою КНП «Багатопрофільна лікарня» Тиврівської селищної ради від 08.07.2021 №589 ОСОБА_3 не перебуває на обліку у лікаря нарколога.
Відповідно до довідки КНП «ВОКПЛ ім. акад. О.І. Ющенка ВОР» від 09.07.2021 №29/3144 ОСОБА_3 не перебуває на обліку у лікаря психіатра
Згідно з вимогою про судимість за № 2560/14-01-04-21 від 01.07.2021 ОСОБА_3 раніше несудимий.
Згідно з довідкою ВЧ НОМЕР_3 НГУ ОСОБА_3 згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_3 Національної гвардії України з 26.02.2022 по теперішній час.
Згідно з копією військового квитка серії НОМЕР_4 від 29.01.2021 ОСОБА_3 зарахований до списків військової частини НОМЕР_3 на підставі наказу №48 від 26.02.2022 на посаду стрільця, у званні «солдат».
Учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються.
Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України суд, за згодою всіх учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та визначив обсяг доказів, які будуть досліджуватися та порядок їх дослідження допитом обвинуваченого, дослідженням документів, що характеризують обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Дослідивши визначений судом обсяг доказів, суд вважає, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) доказана і його дії слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 в ході судового розгляду не встановлено.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 міри покарання судом враховуються роз`яснення, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», а саме: при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.
При цьому, відповідно до ст. 69 ч. 1 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Призначаючи покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, а саме, що передбачене ч. 4 ст. 407 КК України кримінальне правопорушення за класифікацією ст. 12 КК України віднесене до тяжких злочинів; дані про особу обвинуваченого, який раніше несудимий, бере безпосередню участь в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом участі у відсічі збройної агресії з боку Російської Федерації проти України, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні двох малолітніх дітей, на обліку в лікарів нарколога і психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, обставини за яких було вчинено злочин, за наявності пом`якшуючих покарання обставин у виді щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, відсутності обставин, які обтяжують покарання, суд вважає за необхідне застосувати вимоги ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 407 КК України, призначивши обвинуваченому покарання у виді штрафу, яке є достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 і досягне мети покарання, визначеної ст. 50 КК України, щодо запобігання вчиненню нових злочинів засудженим.
Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановленихст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, речові докази, процесуальні витрати відсутні, заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 368, 370-374 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України і призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.
До набуття вироком законної сили відносно засудженого ОСОБА_3 запобіжного заходу не обирати
Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Калинівський районний суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя ОСОБА_1