КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3
- ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України
ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 14 червня 2022 року,
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора - ОСОБА_8
захисника - ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14 червня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу. Продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою на строк 60 днів, до 12 серпня 2022 року включно.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.
З посиланням на положення ст. ст. 184, 199 КПК України, практику Європейського суду з прав людини, постанову Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» № 4 від 25 квітня 2003 року, захисник обґрунтовує вимоги апеляційної скарги тим, що йому не зрозуміло, на якій підставі суд дійшов висновку про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки ризики на даний час відсутні.
Посилаючись на положення ст. 178 КПК України, захисник зазначає про те, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, не порушуватиме покладених на нього процесуальних обов`язків та не займатиметься злочинною діяльністю.
На переконання апелянта, місцевим судом не вказано обґрунтування висновку щодо продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 та не враховано те, що останній має місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , позитивно характеризується за місцем проживання та має незадовільний стан здоров`я, і вказане свідчить про те, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, не порушуватиме покладених на нього процесуальних обов`язків, не займатиметься злочинною діяльністю та ніяким чином не може вплинути на хід розгляду справи в суді.

Обвинувачений ОСОБА_7 про день, час та місце проведення апеляційного розгляду повідомлений у встановленому законом порядку, будь-яких заяв та клопотань про участь під час апеляційного розгляду не подавав. Однак, з метою дотримання прав обвинуваченого апеляційним судом приймались заходи для забезпечення участі обвинуваченого під час апеляційного розгляду у режимі відеоконференцзв`язку, проте, з технічних причин забезпечити участь обвинуваченого не надалось можливим (ас. 25).
Вислухавши думку
- захисника, який вважав можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності обвинуваченого, враховуючи, що обвинувачений не висловив у будь-який спосіб бажання брати участь під час апеляційного розгляду, а також зважаючи на технічну неможливість забезпечити його участь в режимі відеоконференцзв`язку;
- прокурора, яка не заперечувала щодо проведення апеляційного розгляду справи за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 , з урахуванням того, що від обвинуваченого ОСОБА_7 не надходило заяв про участь останнього під час апеляційного розгляду, а також з урахуванням висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 484/560/17-к щодо забезпечення участі обвинуваченого,
- зважаючи на неможливість з технічних причин забезпечити участь обвинуваченого під час апеляційного розгляду в режимі відеоконференцзв`язку з Київським слідчим ізолятором, відсутність будь-яких заяв або клопотань від обвинуваченого про його участь під час апеляційного розгляду, враховуючи положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів доходить висновку про проведення апеляційного розгляду за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді, позицію:
- захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, який пояснив, що матеріали справи не містять жодних даних, які б підтверджували наявність ризиків, які зазначені в оскаржуваній ухвалі, а також відомостей про те, що до обвинуваченого застосовувався привід до суду, що зв`язку між неявкою до суду обвинуваченого та застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою немає, оскільки судовий розгляд відкладався з різних причин. Судом не враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 проживав постійно у м. Одеса, а також його стан здоров`я;
- прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги;
- дослідивши матеріали справи, витребувані апеляційним судом в порядку ч. 2 ст. 422-1 КПК України;
- перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що у провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебуває об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України.

Зі змісту оскаржуваної ухвали встановлено, що ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10 травня 2022 року обвинуваченому продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 8 липня 2022 року включно.
В судовому засіданні 14 червня 2022 року захисником заявлено клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, в якому захисник, посилаючись на норми КПК України, рішення ЄСПЛ, обґрунтовує необхідність зміни обвинуваченому запобіжного заходу тим, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, на даний час відсутні. ОСОБА_7 має місце проживання за адресою : АДРЕСА_1 , позитивно характеризується за місцем проживання. На даний час будь-які факти, що демонструють те, що ризики, у тому числі, вчиненні іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому ОСОБА_7 обвинувачується, відсутні. Одночасно судом першої інстанції у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 331 КПК України, поставлено на обговорення питання щодо доцільності продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Зі змісту оскаржуваної ухвали встановлено, що обвинувачений підтримав клопотання захисника.
Прокурор заперечив проти задоволення клопотання, мотивуючи тяжкістю інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, можливістю останнього переховуватись від суду, впливати на потерпілих, свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Представник потерпілих підтримав позицію прокурора, вказавши, що обвинувачений неодноразово не з`являвся в судові засідання без поважних причин, у результаті чого до нього було застосовано тримання під вартою. Наразі ризики, які стали підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу, не зникли та продовжують існувати, застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту не здатне запобігти цим ризикам.
За результатами розгляду ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14 червня 2022 рокувідмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою на строк 60 днів, до 12 серпня 2022 року включно.
Суд першої інстанції, посилаючись на вимоги ст. ст. 331, 183 КПК України, обґрунтував прийняте рішення тим, що, з огляду на характер інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, даних про особу обвинуваченого, ризики та обставини відповідно до ст. 177, ст. 178 КПК України, які були враховані при продовженні строку тримання ОСОБА_7 під вартою, на сьогодні не зменшились та продовжують існувати.
При цьому судом враховано, що у кримінальному провадженні не розпочато з`ясування обставин, встановлених під час досудового розслідування, та перевірку їх доказами. У випадку звільнення з-під варти ОСОБА_7 , котрий є громадянином Грузії, не має постійного місця проживання у місті Києві, обвинувачується у вчиненні не одиничного, а сукупності тяжких злочинів, вчинених спільно з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження у зв`язку з її розшуком, з метою уникнення кримінальної відповідальності також може переховуватися від суду, впливати на потерпілих, свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Окрім того, суд дійшов висновку, що обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , де дружина обвинуваченого винаймає житло, чи іншого більш м`якого запобіжного заходу, не забезпечить дієвості кримінального провадження, не здатне запобігти наявним ризикам, у тому числі, ризику переховування від суду в умовах воєнного стану шляхом виїзду за межі України чи на тимчасово непідконтрольну Україні територію.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою в даному випадку виправдано наявністю справжніх інтересів суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.
Враховуючи обставини інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень та вимоги пунктів 1, 3 ч. 4 ст. 183 КПК, суд першої інстанції дійшов висновку, що підстави для визначення обвинуваченому розміру застави відсутні.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується й колегія суддів.

Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Так, положеннями ч. 1 ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам особи:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Наведені вище положення КПК України свідчать про те, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри, обвинувачення у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст. 177 КПК України, при тому, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зі змісту оскаржуваної ухвали встановлено, що питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченому під вартою вирішено на стадії судового розгляду, проте, судом не розпочато з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, а тому суд виходив з наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави суду вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Так, обґрунтовуючи прийняте рішення, суд послався на положення ч. 2 ст. 183 КПК, яким передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
З наявних матеріалів встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких корисливих кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, за які передбачено покарання: за ч. 2 ст. 186 КК України - у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років, за ч. 2 ст. 187 КК України - у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Таким чином, з огляду на тяжкість покарання, яке може бути призначене ОСОБА_7 у разі доведення його винуватості у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, обвинувачений, з метою уникнення відповідальності, з огляду на невідворотність та тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, має можливість переховуватися від суду, що є ризиком у контексті кримінального провадження, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції.
При цьому колегія суддів враховує, що, як зі змісту оскаржуваної ухвали, так і з пояснень захисника під час апеляційного розгляду, встановлено, що ОСОБА_7 протягом тривалого часу не з`являвся в судові засідання. І хоча захисник зазначав, що обвинувачений не з`являвся з поважних причин, однак, відповідних доказів надано не було, і встановлені обставини свідчать про те, що обвинувачений перешкоджав судовому провадженню, що така поведінка обвинуваченого судом була розцінена, як ухилення від суду, та була однією з підстав для обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Колегія суддів вважає непереконливими доводи апелянта про те, що судом не враховано, що останній має місце проживання за адресою - АДРЕСА_2 , позитивно характеризується за місцем проживання та має незадовільний стан здоров`я, що вказане свідчить про те, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, не порушуватиме покладених на нього процесуальних обов`язків, не займатиметься злочинною діяльністю та ніяким чином вплинути на хід розгляду справи в суді не може.
Так, судом першої інстанції обґрунтовано враховано, що обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , де дружина обвинуваченого винаймає житло, чи іншого більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить дієвості кримінального провадження, не здатне запобігти наявним ризикам, в тому числі ризику переховування від суду в умовах воєнного стану шляхом виїзду за межі України чи на тимчасово непідконтрольну Україні територію.
Окрім того, з долученого до апеляційної скарги копії договору оренду житлового приміщення, укладеного між громадянами ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , встановлено, що вказаний договір укладений 1 липня 2020 року, і строк дії цього договору - 2 роки, тобто, до 1 липня 2022 року (ас. 5). Будь-яких даних, що вказаний договір продовжений, захисником не надано. Також колегія суддів звертає увагу на те, що стороною захисту не надано правовстановлюючі документи на вказане житлове приміщення з метою підтвердження права ОСОБА_11 на укладання такого договору, а, окрім того, вказаний договір не засвідчений у встановленому законом порядку. Також вказаний договір не свідчить про згоду власника вказаного приміщення на перебування обвинуваченого у зазначеній квартирі під час можливого застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, що є обов`язковою умовою застосування такого виду запобіжного заходу.

Також колегія суддів вважає, що наявність місця проживання обвинуваченого, міцних соціальних зв`язків, на які посилається захисник, на даному етапі судового розгляду не спростовують висновку суду першої інстанції про наявність реальних ризиків на даний час та самі по собі вони не можуть мінімізувати встановлені наявні ризики та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Зі змісту оскаржуваної ухвали та наявних матеріалів не встановлено жодних стримуючих факторів, які б свідчили, що обвинуваченим не будуть вживатися заходи на ухилення від суду, перешкоджання відправленню правосуддя у спосіб неявки в судові засідання, і будь-яких даних на підтвердження наявності таких факторів стороною захисту не наведено як в апеляційній скарзі, так і не зазначено під час апеляційного розгляду.

Окрім того, колегія суддів враховує, що будь-яких застережень щодо неможливості перебування обвинуваченого за станом здоров`я в умовах СІЗО наявні матеріали не містять, як і не надано таких відомостей стороною захисту під час апеляційного розгляду.

Як встановлено зі змісту оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції враховано характер інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень та вимоги п.п. 1, 3 ч. 4 ст. 183 КПК України. На переконання колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для визначення розміру застави.

Таким чином, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих на даний час обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання захисника, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України ОСОБА_7 , - залишити без задоволення, ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 14 червня 2022 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ __________________ _________________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4