УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2022 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі клопотання захисників - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про повернення обвинувального акта, заявлених в кримінальному провадженні № 201/12161/21 (провадження № 1-кп/201/449/2022), відомості про яке 13 червня 2019 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000487, стосовно:

-ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у м. Дніпропетровськ, громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України;

-ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка народилася у м. Дніпродзержинськ, громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України;

-ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка народилася у м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області, громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурором до суду надісланий обвинувальний акт стосовно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України. В день його надходження до суду було ухвалено рішення про призначення підготовчого судового засідання.

У судовому засіданні захисниками ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 були заявлені письмові клопотання про повернення прокурору обвинувального акта, у зв`язку із його невідповідністю вимогам ст. 291 КПК України, посилаючись на відсутність в наданому суду обвинувальному акті будь-яких відомостей про потерпілого, а також неконкретність пред`явленого обвинувачення, враховуючи, що формулювання обвинувачення є абстрактним та незрозумілим, а також той факт, що більша частина обвинувального акта містить відомості стосовно третьої особи, яка не має жодного процесуального статусу у вказаному кримінальному провадженні, а саме ОСОБА_10 . Крім того, сторона захисту зазначила, що у вказаному обвинувальному акті невірно викладені анкетні дані обвинувачених, в частині зазначення посад, на яких в даний час, а також на момент складання обвинувального акта перебували обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Також в обвинувальному акті не зазначені відомості про всіх слідчих та прокурорів, які здійснювали досудове розслідування та нагляд за додержанням законів під час його провадження. Крім того, зазначили, що стороною обвинувачення були порушення щодо вимог до реквізитів офіційного документу, у зв`язку із відсутністю скріплення вказаного обвинувального акта печаткою після його затвердження прокурором, у зв`язку з чим, просили повернути обвинувальний акт прокурору. Також, сторона захисту посилалась на складання обвинувального акта не повноважною особою, враховуючи, що обвинувальний акт складений слідчим ТУ ДБР у м. Полтаві, проте ОСОБА_11 не є працівником правоохоронного органу та відповідно складання в такому розслідуванні обвинувального акта не відноситься до компетенції слідчого органів Державного бюро розслідувань. Крім того, в реєстрі матеріалів досудового розслідування не зазначені всі процесуальні дії і не відображені всі процесуальні рішення, прийняті в ході розслідування.

Обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 підтримали клопотання захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та просили повернути вказаний обвинувальний акт прокурору.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні заперечував проти клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акта, подавши письмові заперечення, в яких зазначив про те, що ГУ ДПС у Дніпропетровській області не зверталися із заявою про залучення їх до провадження у якості потерпілого, у зв`язку з чим, в обвинувальному акті відсутні відомості щодо потерпілих у вказаному провадженні. Зазначив, що посилання сторони захисту на відсутність в обвинувальному акті норм податкового законодавства не відвідає дійсності, оскільки обвинувальний акт містить чисельні посилання на норми податкового законодавства якими повинні були керуватися обвинувачені. Про твердження сторони захисту, щодо неконкретності пред`явленого обвинувачення, враховуючи, що формулювання обвинувачення є абстрактним та незрозумілим, прокурор зазначив, що обвинувальний акт повністю відповідає вимогам ст. 291 КПК України, останній містить виклад фактичних обставин, правову кваліфікацію та формулювання обвинувачення. Твердження сторони захисту про те, що в обвинувальному акті не зазначено процесуальний статус ОСОБА_10 у вказаному кримінальному провадженні є безпідставними, враховуючи, що під час досудового розслідування не було здобуто доказів змови ОСОБА_10 з іншими обвинуваченими на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 364 КК України. Крім того, посилання сторони захисту на невірне зазначення посад які займають обвинувачені, не є підставою для повернення обвинувального акта, враховуючи, що вказані відомості не є обов`язковими відповідно до ст. 291 КПК України. Також, зазначив, що вказані стороною захисту слідчі та прокурори, які не зазначені в обвинувальному акті, не здійснювали процесуальних дій в даному проваджені, тому відомості про них відсутні. Крім того зазначив, що посилання сторони захисту на необхідність скріплення печаткою обвинувального акта не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального законодавства України.

Вирішуючи по суті подані клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акта прокурору, дослідивши зміст останнього на відповідність вимогам ст. 291 КПК України, суд доходить до наступних висновків.

Частиною 1 ст. 8 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, за результатами підготовчого провадження суд має право прийняти рішення щодо повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: 1) фактичних обставин кримінального правопорушення; 2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення"); 3) формулювання обвинувачення.

При цьому, в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Суд звертає увагу, що дотримання зазначеної вимоги до змісту обвинувального акта є однією із гарантій права особи, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, на захист, оскільки пред`явлення конкретного обвинувачення і чітке викладення фактичних обставин кримінального правопорушення надає обвинуваченій особі можливість ефективно захищатися від такого обвинувачення та використовувати всі передбачені кримінально-процесуальним законом права на свій захист.

У міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту "а" частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Практика Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції, Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи (справа «Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії» від 25.07.2000 року зазначається що, «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак, у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

У постанові Верховного Суду України у справі № 5-328кс16 від 24.11.2016 року, прийнятої за результатами розгляду справи щодо неоднакового застосування судами нижчої інстанції норм процесуального права, зазначено про те, що в обвинувальному акті, крім викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які мають суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист, повинно бути обов`язково зазначено фабулу обвинувачення, яка є фактичною моделлю вчиненого злочину та юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення), що є правовою моделлю злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Так, при викладі фактичних обставин інкримінованих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, стороною обвинувачення було зазначено, що у вчинені вказаних діянь фігурує ще одна особа, а саме ОСОБА_10 , однак в обвинувальному акті не зазначено чи притягувалась дана особа до кримінальної відповідальності за інкриміновані діяння, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, чи стосовно вказаної особи виділені матеріали в інше провадження, тощо, оскільки зазначення у обвинувальному акті прізвища інших співучасників кримінального правопорушення, які не обвинувачуються у межах цього кримінального провадження та щодо яких відсутні будь-які судові рішення, є грубим порушенням принципів верховенства права та презумпції невинуватості, передбачених ст. 62 Конституції України, ст.ст. 8, 17 КПК України, прав обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 захищатись від пред`явленого безпосередньо їм обвинувачення із викладенням стосовно них фактичних обставин, а також прав іншої особи, яка не зазначена у обвинувальному акті, але вказані обставини стосуються її законних інтересів, а отже, наведені порушення кримінального процесуального закону перешкоджають призначенню судового розгляду на підставі наданого суду обвинувального акта.

Доводи прокурора, про те що процесуальний статус ОСОБА_10 не зазначений у вказаному кримінальному провадженні, враховуючи, що під час досудового розслідування не було здобуто доказів змови ОСОБА_10 з іншими обвинуваченими на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 364 КК України, суд не може прийняти до уваги, враховуючи, що вказані відомості відсутні в обвинувальному акті.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне повернути обвинувальний акт стосовно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України, прокурору Дніпропетровської обласної прокурори ОСОБА_3 , для його належного оформлення у розумний строк, відповідно до вимог КПК України.

Водночас, аналізуючи доводи сторони захисту стосовно наявності інших наведених в клопотанні підстав для повернення обвинувального акта прокурору та вирішуючи питання щодо їх обґрунтованості, суд виходить з наступного.

Так, повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акта вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Тому суд не бере до уваги як підставу повернення обвинувального акта твердження сторони захисту про відсутність скріплення підпису прокурора в обвинувальному акті печаткою, оскільки її обов`язковість не передбачена вимогами КПК України. Так, у частині 3 статті 291 КПК України містяться вимоги щодо посвідчення обвинувального акта виключно шляхом підписання слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно. При цьому, жодних додаткових вимог щодо посвідчення обвинувального акта у ст. 291 КПК України не зазначено.

Посилання сторони захисту на відсутність відомостей про потерпілого, не є підставою для повернення обвинувального акта прокурору з огляду на наступне.

Положеннями ч. 1 ст. 55 КПК України передбачено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Пунктом першим ч. 2 ст. 55 КПК України визначено, що права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Відповідно до ч. 7 ст. 55 КПК України якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок. Положення цієї частини не поширюються на провадження, яке може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого (кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення).

Як вбачається з Реєстру матеріалів досудового розслідування (арк. 102) постановою слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) ТУ ДБР у м. Полтаві ОСОБА_12 від 06 жовтня 2021 року було визнано ГУ ДПС в Дніпропетровській області потерпілим у вказаному провадженні. Постановою прокурора Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_13 від 21 жовтня 2021 року, вказану постанову слідчого було скасовано. При цьому, як було зазначено прокурором, ГУ ДПС в Дніпропетровській області не зверталися із заявою про залучення їх до провадження у якості потерпілого та не надавали згоду на визнання їх потерпілим.

Так, зміст, значення і обсяг поняття потерпілого в кримінальному праві не збігається з поняттям потерпілого в кримінальному процесуальному аспекті, де вони мають різне правове значення. У кримінальному процесуальному аспекті особа визнається потерпілим відповідно до приписів кримінального процесуального закону, внаслідок чого набуває процесуальні права задля реалізації власних інтересів у кримінальному провадженні, з моменту, визначеного приписами частин 2, 3 ст. 55 КПК України. При цьому, жодна з норм КПК України не виключає здійснення досудового розслідування, судового провадження за інкримінованим особі правопорушенням, за відсутності зазначених вище підстав брати участь фізичній чи юридичній особі в кримінальному проваджені як потерпілого.

Враховуючи, що як зазначив прокурор у судовому засіданні представники юридичної особи ГУ ДПС в Дніпропетровській області не зверталися із заявою про залучення їх до провадження у якості потерпілого та не надавали згоду на визнання їх потерпілим, а також той факт, що кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України інкриміновані обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , відповідно до ст. 477 КПК України не відносять до категорії кримінальних правопорушень, провадження по яким може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого, суд не вважає, що не зазначення в обвинувальному акті відомостей про потерпілу сторону є порушенням вимог п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Доводи сторони захисту про необхідність повернення обвинувального акта прокурору з підстав, пред`явлення неконкретизованого обвинувачення враховуючи, що формулювання обвинувачення є абстрактним та незрозумілим, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки в обвинувальному акті викладаються ті фактичні обставини вчинення обвинуваченими кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими. Вказане означає, що визначення обсягу та способу викладення фактичних обставин кримінального правопорушення у тексті обвинувального акта належить до виключних повноважень прокурора, а тому ані суд, ані інші учасники судового провадження не можуть вимагати від нього змінити їх виклад.

Доводи захисників щодо невірного викладення анкетних даних обвинувачених, в частині зазначення посад, на яких в даний час, а також на момент складання обвинувального акта перебували обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , суд також не бере до уваги, оскільки п. 2 ч. 2 ст. 1 ст. 291 КПК України не передбачено обов`язкове зазначення відомостей про місце роботи обвинуваченого.

Також, суд звертає увагу на те, що посилання сторони захисту на не зазначення в обвинувальному акті відомостей про всіх слідчих та прокурорів, які здійснювали досудове розслідування та нагляд за додержанням законів під час його провадження, не є підставою для повернення обвинувального акта відповідно до ст. 291 КПК України, враховуючи, що на стадії підготовчого судового засідання суд позбавлений об`єктивної можливості перевірити відомості про всіх слідчих та прокурорів, які брали участь у вказаному кримінальному провадженні, а органом досудового розслідування на виконання вимог п. 4 ч. 1 ст. 291 КПК України зазначено в обвинувальному акті прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчих, якими здійснювалось досудове розслідування (арк. 6-8) та прокурорів, які здійснювали нагляд за додержанням законі під час проведення досудового розсування у формі процесуального керівництва (арк. 8-10).

Доводи захисників про те, що обвинувальний акт складений не повноважною особою, враховуючи, що обвинувальний акт складений слідчим ТУ ДБР у м. Полтаві, проте ОСОБА_11 не є працівником правоохоронного органу, суд не може взяти до уваги, враховуючи, що зазначені обставини підлягають з`ясуванню та оцінці судом під час судового розгляду з метою встановлення наявності (або відсутності) істотних процесуальних порушень, що впливають на допустимість доказів.

Що стосується посилання сторони захисту на неповноту реєстру матеріалів досудового розслідування то суд звертає увагу на наступне.

Реєстр матеріалів досудового розслідування як процесуальний документ фіксування кримінального провадження, є інформаційним додатком до обвинувального акту. Реєстр містить формально-довідкові відомості про шлях утворення доказової бази обвинувачення, засоби одержання доказової інформації та забезпечення кримінального провадження.

Реєстр матеріалів досудового розслідування, який зазначений у ч. 4 ст. 291 КПК України, є додатком до обвинувального акту, який носить допоміжний характер і не впливає на обвинувальний акт як такий, а тому наявність певних недоліків у такому реєстрі не може слугувати підставою для повернення обвинувального акту прокурору у разі, якщо ці недоліки не перешкоджають завданням підготовчого провадження та судовому розгляду.

Що стосується твердження сторони захисту про невнесення всіх процесуальних рішень і дій, вчинених під час проведення досудового розслідування, та необхідних відомостей в реєстр матеріалів досудового розслідування, то хоча суд і вважає, що вказаний документ має містити всі дані, вказані в ч. 2 ст. 109 КПК України, без винятку, проте неповнота такого реєстру в тому обсязі, на який посилається сторона захисту, не свідчить про наявність підстав для прийняття рішення, передбаченого п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, і може бути з`ясована в ході судового розгляду кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 8, 9, 17, 291, 314, 372, 376 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисників - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , про повернення обвинувального акта, заявлених в кримінальному провадженні № 201/12161/21 (провадження № 1-кп/201/449/2022), відомості про яке 13 червня 2019 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000487, стосовно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України задовольнити.

Обвинувальний акт стосовно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України, повернути прокурору Дніпропетровської обласної прокурори ОСОБА_3 , для його належного оформлення у розумний строк, відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали суду буде складений і оголошений об 11.30 годині 03 червня 2022 року.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня оголошення ухвали через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська, а сторонами кримінального провадження, які не були присутні у судовому засіданні у той же строк з дня отримання копії ухвали суду.

Головуючий суддя: ОСОБА_1