Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

16.08.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
представника власника майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/490/21, за апеляційною скаргою, яку подав представник власника майна ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2021 року задоволено клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_9 у кримінальному провадженні № 0001312, та накладено арешт із забороною розпорядження на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 .

З матеріалів судового провадження убачається, що 06 жовтня 2021 року прокурор звернувся з клопотанням до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні внесеному 24.09.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001312, за ч. 3 ст. 190 КК України. З клопотання та доданих до нього матеріалів убачається, що слідчим відділом Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001312 за заявою ОСОБА_7 про вчинення шахрайських дій з майном, що належало його покійному батькові ОСОБА_10 , на праві приватної власності, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом введення останнього в оману, які полягали в підписанні довіреності від 10.08.2021 за декілька днів до настання смерті, що потягло за собою продаж цього об`єкту нерухомості третій особі. У клопотанні прокурор вказує на те, що невстановлені на даний час органом досудового розслідування особи, використовуючи безпорадний стан потерпілого ОСОБА_10 (останній часто зловживав алкогольними напоями), введенням його в оману і входячи йому в довіру та донесенням недостовірної інформації про наслідки при оформленні довіреності від його імені з питань вчинення правочину щодо користування та розпорядження продажу, здачі в оренду, міни/обмін тощо, за ціну та на умовах на власний розсуд майна, що належало потерпілому на праві приватної власності (квартира за адресою: АДРЕСА_2 ), посвідчили за участю потерпілого довіреність на розпорядження та управління його майном, та у подальшому, використовуючи цю довіреність, уклали від його імені на третіх осіб договір купівлі-продажу майна, внаслідок чого відбулося відчуження нерухомості потерпілого ОСОБА_10 - квартири за адресою: АДРЕСА_2 . В обґрунтування доводів клопотання прокурор посилається на показання потерпілого ОСОБА_7 , відповідно до яких, 16.09.2021 за вищевказаною адресою було виявлено мертвим ОСОБА_10 . Під час організації поховання батька, ОСОБА_7 стало відомо про те, що двоє раніше невідомих йому осіб приходили до моргу, де зберігалось тіло покійного та хотіли також взяти участь у похованні його батька. Далі, 20.09.2021 ОСОБА_7 звернувся до знайомого нотаріуса з питанням про те, які саме документи потрібні для оформлення спадщини на вказану квартиру та кому належить квартира на час звернення до нотаріуса. Нотаріус, перевіривши відомості в Єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно, повідомив йому, що станом на 20.09.2021 квартира не належить його батькові, та що згідно з наявними в реєстрі відомостями ОСОБА_11 , діючи згідно з довіреністю в інтересах його батька продав квартиру ОСОБА_5 , що довіреність на ім`я ОСОБА_11 на представництво інтересів його батька ОСОБА_10 була посвідчена нотаріусом 10.08.2021.Також ОСОБА_12 було з`ясовано, що 14.08.2021 зроблено дублікат свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а 17.08.2021 представниками товариства з обмеженою відповідальністю «Реальна оцінка» проведено оцінку майна. 22.09.2021 ОСОБА_7 за попередньою домовленістю за номером телефону НОМЕР_1 зустрівся з особою, яка представилась як ОСОБА_13 . Останній повідомив, що він придбав у ОСОБА_10 вищевказану квартиру взамін на його утримання. Про наявність у ОСОБА_10 сина, ОСОБА_13 не знав та запропонував ОСОБА_7 компенсацію, пояснивши, що квартиру йому ніхто не поверне. Допитаний в якості свідка ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомив, що він з дитинства знайомий із ОСОБА_15 та її чоловіком ОСОБА_16 . Влітку 2020 року до нього звернулась ОСОБА_15 та попросила його взяти на зберігання документи на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Про причини зберігання документів, йому повідомлено не було, однак на його думку це було зумовлено тим, що ОСОБА_17 боялась, щоб квартиру її чоловік, який зловживав алкогольними напоями, не продав. Після самогубства ОСОБА_18 , у травні 2021 року, ОСОБА_19 зустрівся із ОСОБА_10 , якому повідомив, що документи на квартиру зберігаються в нього і якщо їх буде потрібно то він їх поверне, на що ОСОБА_10 йому відповів, що документи зараз йому не потрібні та нехай такі і надалі знаходяться у нього на зберіганні. У ході досудового розслідування ОСОБА_14 добровільно видав слідчому пакет документів на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , серед яких знаходилось свідоцтво про право на спадщину за заповітом, технічний паспорт об`єкта нерухомого майна та інші документи. Згідно лікарського свідоцтва про смерть від 20.09.2021 № 515/2021 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , - причина смерті встановлюються. З огляду на наведене, прокурор вказує на те, що у даному випадку під об`єктом кримінально-протиправних дій слід розуміти нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що з метою забезпечення кримінального провадження у частині збереження речових доказів, недопущення продажу чи зміни власника, - просить накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яка згідно інформації, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на даний час належить ОСОБА_5 .

В ухвалі слідчий суддя зазначив, що накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів можливе, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину, є знаряддям вчинення злочину, зберегло на собі його сліди, є об`єктом кримінальних-протиправних дій чи набуто протиправним шляхом. Слідчий суддя вважає, що на виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України прокурор довів необхідність накладення арешту на вищевказане нерухоме майно з метою його збереження та недопущення продажу чи зміни власника, а тому дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі представник власника майна ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_6 , стверджує, що ухвала слідчого судді прийнята з недотриманням норм кримінального процесуального законодавства України, тому підлягає скасуванню. Мотивуючи доводи, викладені в апеляційній скарзі, вказує на те, що всупереч ч. 1 ст. 172 КПК України, клопотання не розглянуто слідчим суддею упродовж 72 годин з моменту надходження до суду. Зазначає, що прокурор у клопотанні не вказував на те, що квартира визнана речовим доказом, а також не надав відомостей про те, що саме є предметом вчинення кримінального правопорушення. При цьому, на думку апелянта, клопотання прокурора не містить жодних відомостей про призначення органом досудового розслідування експертизи у кримінальному провадженні. Стверджує, що право власності на квартиру ОСОБА_5 набуто законним шляхом, при цьому з часу придбання нею квартири, вона не здійснювала жодних заходів, спрямованих на знищення, підробку або зміну відомостей у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Вважає, що накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_5 , є безпідставним, оскільки не має на меті запобігти ризикам, зазначеним у ч. 1 ст. 170 КПК України. На переконання апелянта, оскаржуваною ухвалою обмежено можливості власниці майна у законний спосіб володіти та користуватися своїм майном. Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

У запереченні на апеляційну скаргу представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , вказує на те, що апеляційна скарга є безпідставною. Зазначає, що оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм процесуального права, не порушує права власника майна, спрямована на виконання завдань кримінального провадження. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді, яка, на його думку, є законною та обґрунтованою, - без зміни.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, пояснення адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, адвоката ОСОБА_8 , який заперечив щодо її задоволення, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника власника майна, адвоката ОСОБА_6 , задоволенню не підлягає.
Апеляційна скарга розглядається за відсутності прокурора, неявка якого, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. При цьому береться до уваги, що: про час та місце розгляду апеляційної скарги посадові особи прокуратури повідомлені належним чином; відомостей про поважність причин неявки представника прокуратури та заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший день до апеляційного суду не надходило; адвокати ОСОБА_6 та ОСОБА_8 не заперечували щодо розгляду апеляційної скарги без участі представника прокуратури.
Доводи апеляційної скарги про незаконність судового рішення колегія суддів відхиляє з огляду на таке.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів із метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема, шляхом витребування необхідної інформації в Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Частина 3 ст. 170 КПК України передбачає, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до положень ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання про арешт майна, слідчий суддя в ухвалі повинен зазначити заборону відчуження, розпорядження або користування та вказівку на таке майно. При цьому заборона використання майна чи заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у тих випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Відповідно до ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:
1) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання про накладення арешту на майно - квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 , - слідчим суддею були взяті до уваги вимоги Конституції України, дотримані вимоги кримінального процесуального закону та принцип верховенства права, закладений у Європейській Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод та Рішеннях Європейського Суду з прав людини, ретельно перевірені доводи клопотання й постановлено судове рішення, яке з огляду на вказані норми права визнається законним та обґрунтованим.
Як убачається із приєднаних до клопотання матеріалів, СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 24.09.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001312 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, за заявою ОСОБА_7 про вчинення шахрайських дій із майном, що належало його покійному батькові ОСОБА_10 , на праві приватної власності, а саме квартирою за адресою АДРЕСА_2 , шляхом введення останнього в оману, яке полягало у підписанні довіреності від 10.08.2021 за декілька днів до настання смерті, що потягло за собою продаж даного об`єкту нерухомості третій особі.
У ході досудового розслідування встановлено, що «невстановлені на даний час органом досудового розслідування особи, використовуючи безпорадній стан потерпілого ОСОБА_10 (останній часто зловживав алкогольними напоями), введенням його в оману і входячи йому в довіру та донесенням недостовірної інформації про наслідки при оформленні довіреності від його імені з питань вчинення правочину щодо користування та розпорядження продажу, здачі в оренду, міни/обмін тощо, за ціну та на умовах на власний розсуд майна, що належало потерпілому на праві приватної власності (квартира за адресою: АДРЕСА_2 ), посвідчили за участю потерпілого довіреність на розпорядження та управління його майном, та у подальшому використовуючи цю довіреність, уклали від його імені на третіх осіб договір купівлі-продажу майна, внаслідок чого відбулося відчуження нерухомості потерпілого ОСОБА_10 , а саме квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Потерпілий ОСОБА_7 повідомив, що за вищевказаною адресою 16.09.2021 було виявлено мертвим ОСОБА_10 . Під час організації поховання батька, ОСОБА_7 стало відомо, що двоє раніше невідомих йому осіб приходили до моргу, де зберігалось тіло покійного та хотіли також взяти участь у похованні його батька. Далі, 20.09.2021 ОСОБА_7 звернувся до знайомого нотаріуса з питанням про те, які саме документи потрібні для оформлення спадщини на вказану квартиру та кому належить квартира на даний час. Нотаріус, перевіривши відомості в Єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно, повідомив йому, що станом на 20.09.2021 вищевказана квартира не належить його батькові, та що згідно з наявними в реєстрі відомостями ОСОБА_11 , діючи згідно з довіреністю в інтересах його батька продав вказану квартиру ОСОБА_5 . Довіреність на ім`я ОСОБА_11 на представництво інтересів його батька ОСОБА_10 була посвідчена нотаріусом 10.08.2021.Також ОСОБА_12 було з`ясовано, що 14.08.2021 зроблено дублікат свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а 17.08.2021 представниками товариства з обмеженою відповідальністю «Реальна оцінка» проведено оцінку майна. 22.09.2021 ОСОБА_7 за попередньою домовленістю за номером телефону НОМЕР_1 зустрівся з особою, яка представилась як ОСОБА_13 . Останній повідомив, що він придбав у ОСОБА_10 вищевказану квартиру взамін його утримання. Про наявність у ОСОБА_10 сина, ОСОБА_13 не знав та запропонував ОСОБА_7 компенсацію, пояснивши, що квартиру йому ніхто не поверне. Допитаний в якості свідка ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомив, що він з дитинства знайомий із ОСОБА_15 та її чоловіком ОСОБА_16 . Влітку 2020 року до нього звернулась ОСОБА_15 та попросила його взяти на зберігання документи на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Про причини, остання не повідомила, однак на його думку це було зумовлено тим, що вона боялась, щоб квартиру не продав її чоловік, який зловживав алкогольними напоями. Після самогубства ОСОБА_17 , в травні 2021 року, ОСОБА_19 зустрівся із ОСОБА_10 , якому повідомив, що документи на квартиру зберігаються в нього і якщо їх буде потрібно то він їх поверне, на що ОСОБА_10 йому відповів, що документи зараз йому не потрібні та нехай і надалі знаходяться в нього на зберіганні. У ході досудового розслідування ОСОБА_14 добровільно видав слідчому пакет документів на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , серед яких знаходилось свідоцтво про право на спадщину за заповітом, технічний паспорт об`єкта нерухомого майна та інші документи. Згідно лікарського свідоцтва про смерть від 20.09.2021 № 515/2021 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , - причина смерті встановлюються».
Наведені в клопотанні обставини підтверджуються і доданими до клопотання матеріалами, а саме протоколами допитів свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_11 , ОСОБА_21 (а. с. 8-13, 17-19), протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_7 (а. с. 14-16), протоколом огляду місця події від 23.09.2021 (а. с. 20-23), інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майно (а. с. 24-25), копією свідоцтва про смерть (а. с. 26-27).
Відповідно до постанови слідчого від 03.10.2021 квартира за адресою АДРЕСА_2 , визнана речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001312.
Колегія суддів також вважає, що слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку про необхідність накладення арешту на квартиру з метою забезпечення збереження її як речового доказу у кримінальному провадженні та недопущення продажу чи зміни її власника.
Беручи до уваги вищенаведене, колегія судів також погоджується і з висновком слідчого судді про те, що вказане у клопотанні майно відповідає зазначеним у ст. 98 КПК України критеріям та існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно може бути доказом злочину, зокрема знаряддям вчинення злочину, зберегло на собі його сліди, є об`єктом кримінальних протиправних дій чи набуто протиправним шляхом. При цьому, колегія суддів бере до уваги і те, що вказане вище майно, має істотне значення для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин під час досудового розслідування кримінального провадження, у тому числі для забезпечення кримінального провадження у частині збереження речових доказів.
Колегія суддів також вважає, що слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку про накладення арешту на майно квартиру, з метою належного забезпечення потреб досудового розслідування, у тому числі й для забезпечення можливості органу досудового розслідування провести всі необхідні слідчі дії з указаним майном, а також запобіганню передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України ризикам.
При цьому, колегія суддів вважає, що органом досудового розслідування доведено існування передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України ризиків та достатність підстав вважати, що такі ризики мають місце.
Також апеляційний суд вважає, що апелянтом не доведено можливості настання надмірно тяжких наслідків арешту майна для інших осіб, і вважає, що слідчим суддею належним чином враховано розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор у клопотанні не вказав, що квартира визнана речовим доказом, а також не надав відомостей про те, що саме є предметом вчинення кримінального правопорушення, і при цьому, клопотання прокурора не містить жодних відомостей про призначення органом досудового розслідування експертизи у кримінальному провадженні, - апеляційний суд, з огляду на наведене вище, відхиляє як такі, що не спростовують висновків слідчого судді, які покладено в обґрунтування необхідності накладення арешту на квартиру шляхом заборони розпорядження нею.
Із цих підстав, доводи апелянта про те, що: право власності на вказану квартиру ОСОБА_5 набуто законно, при цьому з часу придбання нею квартири, вона не здійснювала жодних заходів, спрямованих на знищення, підробку або зміну відомостей у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_5 є безпідставним, оскільки не має на меті запобігти ризикам, зазначеним у ч. 1 ст. 170 КПК України; оскаржуваною ухвалою обмежено можливості власниці майна у законний спосіб володіти та користуватися своїм майном; всупереч ч. 1 ст. 172 КПК України, клопотання не розглянуто слідчим суддею упродовж 72 годин з моменту надходження до суду, - апеляційний суд відхиляє як такі, що також не впливають на висновки слідчого судді про необхідність накладення арешту на квартиру та не дають підстав для відмови в задоволенні клопотання слідчого. При цьому колегія суддів зазначає, що право користування квартирою не обмежено, оскільки слідчим суддею питання у цій частині не вирішувалось.
При оцінці доводів апеляційної скарги колегія суддів також зазначає, що саме з метою перешкоджання намірам відчужити майно у незаконний спосіб та недопущення інших протиправних дій щодо вказаного майна, на таке необхідно накласти арешт, оскільки існування таких ризиків підтверджується матеріалами кримінального провадження.
На інші доводи, які би давали підстави для скасування судового рішення в апеляційній скарзі не вказується.
Отже, вищенаведене свідчить про те, що слідчим суддею були дотримані вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання та прийнятті рішення про накладення арешту на вищезазначене майно.
Тому, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, такою, що постановлена з метою забезпечення якісного проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні та запобіганню неправомірним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення і не вбачає підстав для її скасування.
Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що апелянтом не заявлялось обґрунтованих клопотань як в апеляційній скарзі, так і під час її розгляду, в тому числі клопотань, які би підтверджували обґрунтованість доводів апеляційної скарги та спростовували б висновки слідчого судді.

Керуючись ст. ст. 170-173, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 , залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 жовтня 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора ОСОБА_9 у кримінальному провадженні №0001312, і накладено арешт із забороною розпорядження на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 , - залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, й відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: