ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2022 року м.Бар

Барський районний суд Вінницької області у складі колегії:
головуючого судді ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

за участі: прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,
законного представника потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Бар Вінницької області кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000097 від 23.04.2018 про обвинувачення:
ОСОБА_7 , 1990.04.22 року народження, громадянина України, українця, непрацюючого, з професійно-технічною освітою, неодруженого, який народився та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України,

УСТАНОВИВ:

22.04.2018 близько 18:00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, у власному будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , куди в цей час прийшла малолітня ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає по сусідству та з батьками якої він підтримує дружні відносини, скориставшись тим, що малолітня ОСОБА_10 неодноразово раніше перебувала у даному будинку, запропонував їй подивитися мультфільми, при цьому завівши її в одну із житлових кімнат власного будинку. Перебуваючи у кімнаті, ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що ОСОБА_10 є малолітньою, тобто такою що не досягла 14 років, та усвідомлюючи, що вона за своїм фізичним та психічним станом не могла розуміти характер і значення вчинюваних з нею дій та не могла чинити йому опір, діючи умисно, усвідомлюючи, що його дії ніхто з сторонніх осіб не помічає, з метою задоволення статевої пристрасті, торкався пальцем лівої руки статевих губ малолітньої потерпілої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чим задовольнив свою статеву пристрасть.
Згідно з даними висновку судово-медичної експертизи № 14 від 10.05.2018, було встановлено, що анатомічна цілісність дівочої перетинки у малолітньої ОСОБА_10 порушена, про що свідчить розрив дівочої перетинки відповідно цифрі 1 годинникового циферблату та наявність гематом на великих статевих губах. Розрив дівочої перетинки та гематоми на великих статевих губах утворились від дії твердого тупого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею. Утворення подібних ушкоджень у ОСОБА_10 від дії пальців рук не виключається і могло утворитись в термін та обставинах вказаних в ухвалі суду.
Таким чином, ОСОБА_7 вчинив розпусні дії щодо малолітньої особи, а саме кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 156 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні, вину у вчиненні злочину, який йому інкримінується визнав частково, щиро розкаявся. В чому саме визнав вину не уточнив, відмовившись давати показання та відповідати на запитання на підставі ст. 63 Конституції України. В дебатах просив пробачення у представника потерпілої, просив суворо його не карати, не позбавляти волі. Повістку йому вручили, бажає вступити до лав Збройних Сил України.
Потерпіла малолітня ОСОБА_10 у судове засідання не з`явилася, про час та дату судових засідань була повідомлена належним чином та через законного представника ОСОБА_9 добровільно відмовилася брати учать у судових засіданнях.
Законний представник малолітньої ОСОБА_10 мати - ОСОБА_9 у судовому засіданні відмовилася давати показання. При цьому наголосила, що змінене обвинувачення за ч. 2 ст. 156 КК України їй зрозуміле, погоджується з ним та підтримує його, правом підтримувати попереднє обвинувачення за ч. 4 ст. 152 КК України вона скористатися не бажає. Різницю у формулюванні обвинувачень та те, що санкція статті попереднього обвинувачення тяжча, ніж у новому обвинуваченні вона розуміє. Пояснила, що давати показання відмовилася добровільно, жодний тиск на неї ніким не чинився. Зазначила, що категорично заперечує, щоб потерпіла малолітня ОСОБА_10 давала показання з приводу зміненого обвинувачення та брала участь у судових засіданнях. Дитина почувається добре, стан її здоров`я та психологічний стан задовільні. Клопотала суворо не карати обвинуваченого ОСОБА_7 та не позбавляти його волі, погодилася з позицією прокурора про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки не хоче «ламати» Лішку долю.
Свідок ОСОБА_11 суду повідомив, що являється батьком потерпілої ОСОБА_10 , а тому відмовляється давати показання та відповідати на запитання на підставі ст. 63 Конституції України.
Свідок ОСОБА_12 суду повідомила, що являється матір`ю обвинуваченого ОСОБА_7 , а тому відмовляється давати показання та відповідати на запитання на підставі ст. 63 Конституції України.
Допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_13 повідомив, що 24.04.2018 ним, на підставі ухвали слідчого судді від 24.04.2018, була проведена судово-медична експертиза №14. Експертиза проводилася за участі двох спеціалістів лікарів акушерів-гінекологів ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , залучених відповідно до «Інструкції про проведення судово-медичної експертизи» затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України 17.01.95 N 6, де зазначено, що при виконанні експертиз, в яких виникла необхідність вирішення спеціальних питань, що не входять до компетенції судово-медичного експерта, і потрібна консультація фахівця у відповідній галузі медицини, або у разі потреби у проведенні огляду особи, яка піддається судово-медичній експертизі судово-медичний експерт має право залучати цього фахівця для вирішення питань, поставлених перед експертизою. Дитячий лікар-гінеколог була залучена тому, що потерпілою є неповнолітня дитина. Залучені лікарі займаються саме дітьми, мають відповідний досвід, мають спеціальне обладнання: крісло, дзеркало, знають як підійти до дитини. В експерта такого обладнання немає. Потерпілу вони оглядали всі разом. Безпосередньо контактувала з нею дитячий лікар. В ході проведення огляду у дитини були виявленні ушкодження статевих органів, зокрема порушення дівочої перетинки. Не розрив, а порушення. Також було виявлено гематоми на великих статевих губах. Перед початком проведення експертизи експерт ОСОБА_13 попередив залучених спеціалістів про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385, 387 КК України. Вони разом складали описову частину висновку, потім склали підсумки та дійшли однієї думки про підписання висновку. Висновок підписали всі залучені спеціалісти та експерт ОСОБА_13 . Експертизу було закінчено 10.05.2018, адже ним, окрім іншого, відбирались мазки та інші необхідні матеріали, які були направлені в лабораторію.
На запитання прокурора експерт ОСОБА_13 пояснив, що у висновку було сказано, що цілісність дівочої перетинки потерпілої була порушена, про що свідчить свіжий її розрив, та гематоми статевих губ. Однак, це не означає факту вагінального проникнення. Було ушкодження перетинки без проникнення.
На запитання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 експерт ОСОБА_13 відповів, що першочергово до нього звернулась лікар акушер-гінеколог ОСОБА_14 , яка повідомила, що до неї на прийом прийшла мати з малолітньою дитиною. Зі слів матері у дитини мали місце пошкодження в області статевих органів. Проводити огляд дитини без направлення правоохоронних органів експерт відмовився та порадив звернутися до органів поліції. Після цього пізніше йому принесли направлення на огляд за підписом слідчого Шаргородського ВП ГУНП у Вінницькій області. Спочатку було направлення слідчого поліції для того щоб зробити огляд дитини чим швидше, щоб не втратити ознаки ушкоджень. Тому, слідчий спочатку звернувся з направленням на огляд дитини, а потім звернувся до слідчого судді за ухвалою про призначення експертизи.
На запитання захисника обвинуваченого щодо законності залучення лікарів до проведення експертизи, експерт відповів, що відповідно до п. 2.10 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, яка затверджена Наказом Міністерства охорони здоров`я України 17.01.1995 № 6, експерт має право залучати спеціалістів до проведення експертизи без погодження з слідчим суддею, оскільки поставлені йому питання входять до його компетенції.
Допитана у судовому засіданні свідок лікар акушер-гінеколог ОСОБА_15 суду повідомила, що вона разом з дитячим лікарем-гінекологом ОСОБА_16 на підставі наказу була залучена експертом ОСОБА_13 до проведення сумісного огляду малолітньої ОСОБА_10 . Першочергово за результатами огляду дитини нею була заповнена амбулаторна картка, яку одночасно використали для проведення експертизи. Це все відбувалося в один день в присутності експерта. ОСОБА_15 була попереджена експертом про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385, 387 КК України. Висновок проведеної судово-медичної експертизи малолітньої ОСОБА_10 підтримує повністю.
Допитана у судовому засіданні свідок лікар акушер-гінеколог дитячого та підліткового віку ОСОБА_16 суду повідомила, що вона була залучена в якості спеціаліста судовим експертом ОСОБА_13 до проведення експертизи малолітньої ОСОБА_10 . Саме до неї звернулась мати дівчинки, яка повідомила, що дитина поскаржилась їй на те, що напередодні під час святкування дня народження хресного батька останній завів дитину до будинку та вчинив розпусні дії. При цьому вона роз`яснила матері дівчинки, що не являється судово-медичним експертом, а є лікарем-гінекологом дитячого та підліткового віку та не має права оглядати дитину, та повідомила матері, що їй необхідно звертатись до судово-медичного експерта ОСОБА_13 . Надалі після звернення матері до правоохоронних органів та отримання відповідного направлення, було проведено сумісний огляд малолітньої ОСОБА_10 за участі експерта ОСОБА_17 , неї самої та лікаря акушера-гінеколога ОСОБА_15 в кабінеті жіночої консультації в присутності матері. Після сумісного огляду ними був складений акт огляду, який виготовлений та підписаний того ж дня, на підставі акту огляду було складено висновок судово-медичної експертизи, зі змістом якого вона погодилась та підписала.
Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, його вина повністю доведена зібраними у справі доказами, зокрема письмовими документами, на які посилається сторона обвинувачення у справі та які безпосередньо досліджені судом:

- витягами з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000097, з якого вбачається, що відомості про злочин були внесені 23.04.2018 на підставі заяви ОСОБА_9 про те, що 22.04.2018 біля 18:00 год. ОСОБА_7 у своєму власному будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , задовольнив свою статеву пристрасть з малолітньою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визначено попередню правову кваліфікацію: ч. 3 ст. 153 КК України. Слідчі: ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 . Витяг сформований 23.04.2018 (т.1 а.с. 65, 66);

- рапортом та протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 23.04.2018 від ОСОБА_9 , у якому вона повідомила про обставини вчинення ОСОБА_7 відносно її неповнолітньої доньки ОСОБА_10 злочину, зареєстрованого в ЖЕО за №858 (т.1 а.с. 67,68).

- копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 , згідно з даними якого ОСОБА_10 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьками є ОСОБА_11 та ОСОБА_9 . Мати постановою слідчого СВ Шаргородського ВП ГУНП була залучена до кримінального провадження у якості законного представника малолітньої потерпілої (т.1 а.с. 69, 70, 71);

- довідками виконавчого комітету Пеньківської сільської ради, згідно з даними яких сім`я ОСОБА_22 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . До складу сім`ї входять: чоловік ОСОБА_11 , дружина ОСОБА_9 , син ОСОБА_23 , 2000 року народження, син ОСОБА_23 , 2004 року народження, дочка ОСОБА_10 , 2012 року народження (т.1 а.с. 72, 73);

- довідкою виконавчого комітету Пеньківської сільської ради, згідно з даними якої ОСОБА_7 проживає та зареєстрований з батьками ОСОБА_24 , ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 78);

- довідкою Шаргородської центральної районної лікарні від 24.04.2018, якою підтверджується, що дійсно 23.04.2018 о 12:35 годині під час огляду, у присутності матері, у ОСОБА_10 , 2012 року народження, виявлено ушкодження зовнішніх статевих органів (т.1 а.с. 74). Під час судового розгляду прокурор надав лист головного лікаря КНП «Шаргородська місцева лікарня» № 838 від 18.05.2021, який підготовлено на запит прокурора, у якому підтверджується факт видачі вказаної довідки від 24.04.2018 про огляд 23.04.2018 о 12:35 год. малолітньої ОСОБА_10 та виявлення у неї ушкодження зовнішніх статевих органів. Довідка видана лікарем-гінекологом дитячого та підліткового віку ОСОБА_16 , яка є спеціалістом першої категорії, у межах чинного законодавства та права на отримання інформації (т. 2 а.с. 197, 198);

- висновком судового експерта № 14 від 24.04.2018 - 10.05.2018, проведеного на підставі ухвали слідчого судді Шаргородського районного суду від 24.04.2018, відповідно до якого: «В зв`язку з тим, що обвинувачена ОСОБА_10 не досягла 14 років, вона вважається нестатевозрілою. Анатомічна цілісність дівочої перетинки у малолітньої ОСОБА_10 порушена, про що свідчить свіжий розрив дівочої перетинки відповідно цифрі 1 годинникового циферблату та наявність гематом на великих статевих губах. Розрив дівочої перетинки та гематоми на великих статевих губах утворились від дії твердого тупого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею. Утворення побічних ушкоджень у малолітньої ОСОБА_10 від дії пальців рук не виключається і могло утворитись в термін та при обставинах вказаних в ухвалі суду. Інших тілесних ушкоджень, крім вищевказаних у малолітньої ОСОБА_10 не виявлено. Статевий акт, який був здійснений з малолітньою ОСОБА_10 викликав за собою розлад здоров`я. У вмісті піхви сперматозоїди не знайдені (т.1 а.с. 83-85, 155-156);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 24.04.2018 з додатком до нього СD-R диском (т.1 а.с. 86-87), відеозапис якого було продемонстровано в судовому засіданні. Слідчий експеримент було проведено за участі підозрюваного ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_25 . Під час даного слідчого експерименту ОСОБА_7 продемонстрував як за місцем свого проживання ( АДРЕСА_1 ) в одній із житлових кімнат, лівою рукою проник малолітній ОСОБА_10 під штани та спідню білизну, після чого пальцями почав торкатися її статевих органів, торкався приблизно одну хвилину. Після цього ОСОБА_10 почала плакати, тому він відвів її додому. Зазначив, що не проникав всередину статевих органів. Торкався статевих органів ОСОБА_10 аби отримати задоволення;

- висновком судово-психіатричного експерта № 184 від 04.06.2018, за результатами експертизи, яка проведена на підставі ухвали слідчого судді Шаргородського районного суду від 11.05.2018, відповідно до даних якого у період вчинення інкримінованого правопорушення ОСОБА_7 на хронічне психічне захворювання не страждав, перебував поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності; у період вчинення інкримінованого правопорушення ОСОБА_7 міг усвідомлювати свої дії та керувати ними; у теперішній час ОСОБА_7 на хронічне психічне захворювання не страждає, перебуває поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності. У нього виявлена межова інтелектуальна норма; у теперішній час ОСОБА_7 може усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_7 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (т.1 а.с. 115-118);

- протоколом огляду місця події від 24.04.2018 з доданою до нього фототаблицею (т.1 а.с. 89-94). Об`єктом огляду було домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , - будинок, у якому проживає малолітня ОСОБА_10 з батьками. Під час огляду було вилучено дитячу білизну, а саме: трусики білого кольору;

- протоколом огляду місця події від 24.04.2018 з доданою до нього фототаблицею (т.1 а.с. 96, 97-106). Об`єктом огляду було домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 . Під час огляду було вилучено: кофту чоловічу коричневого кольору, штани чоловічі та труси чоловічі;

- постановою про визнання речових доказів та приєднання до матеріалів кримінального провадження як речового доказу від 24.04.2018, відповідно до якої визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000097 дитячі трусики білого кольору, які були вилучені під час огляду місця події (т.1 а.с. 95);

- постановою про визнання речових доказів та приєднання до матеріалів кримінального провадження як речового доказу від 24.04.2018, відповідно до якої визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000097 джинси чоловічі, светр та труси, які були вилучені під час огляду місця події (т.1 а.с. 107);

- висновком судового експерта № 15 від 21.05.2018, відповідно до якого у ОСОБА_7 при судово-медичному обстеженні було виявлено синець на животі зліва, садна (2) в ділянці лівого ліктьового суглобу; дані тілесні ушкодження утворились від дії твердих тупих предметів, можливо і 22.04.2018 та відносяться до легких тілесних ушкоджень; у мазках-відбитках та змиві з прутня ОСОБА_7 клітини піхвового епітелію не встановлені (т.1 а.с. 81-82, 112-114);

Усі вище перераховані докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані з дотриманням вимог законів, не суперечать один одному, і є допустимими доказами в контексті ст. 86 КПК України.

Суд не приймає до уваги ухвалу слідчого судді Шаргородського районного суду Вінницької області від 26.04.2018, в частині накладення арешту на інше майно: телефон «Нокія», моделі «2330-с-2», гаманець чорного кольору зі шкіри з металевою пластиною, в середині якого наявні кошти: - 2 купюри номіналом 100 доларів США, 10 купюр номіналом 100 гривень, 4 купюри номіналом 20 гривень, одна купюра номіналом 10 гривень, 6 купюр номіналом 1 гривня, 1 монета номіналом 1 гривня, одна монета номіналом 50 копійок (т.1 а.с. 109-110) - оскільки ці докази не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному проваджені та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, відтак є неналежним доказом.

У судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 заявив суду про недопустимість висновку судово-медичної експертизи № 14 від 10.05.2018, оскільки під час проведення експертизи експертом для проведення огляду потерпілої було залучено фахівців, які не являються експертами та без погодження з особою, яка призначала експертизу.

Суд не приймає доводи захисника з огляду на таке.

Відповідно до п. 1.5 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, яка затверджена Наказом Міністерства охорони здоров`я України 17.01.1995 № 6, без додаткового узгодження з особою, що призначила експертизу, до участі в проведенні судово-медичних експертиз як експерти можуть бути залучені професори та викладачі кафедр судової медицини, фахівці закладів охорони здоров`я та інших відомств. Згідно з даними копії Сертифікату № 2881 від 20.04.2012 та посвідчення № 34 від 15.06.2017 ОСОБА_16 є лікарем-спеціалістом «Дитяча гінекологія» (т.2 а.с. 199, 200, 201). Згідно з даними посвідчення № 2 від 17.12.2019 ОСОБА_15 є лікарем-спеціалістом «Акушерство і гінекологія» (т. 2 а.с. 240).

Згідно з пунктом 1.2 Правил проведення судово-медичних експертиз (обстежень) з приводу статевих станів в бюро судово-медичної експертизи, які затверджені наказом Міністерства охорони здоров`я України 17.01.1995 № 6 (далі - Правила проведення судово-медичних експертиз з приводу статевих станів), залежно від характеру, експертизи у відділі проводяться згідно з постановою або письмовим відношенням особи, яка проводить дізнання, слідчого, прокурора, судді, а також за ухвалою суду. У виняткових випадках для своєчасного вилучення зразків для лабораторного дослідження допускається проведення обстеження за заявою потерпілих, а також за заявою батьків або законних представників неповнолітніх. Про проведення такого обстеження судово-медичний експерт повинен негайно інформувати органи слідства (дізнання).

Пункт 1.5. Правил проведення судово-медичних експертиз з приводу статевих станів вказує на те, що залежно від питань, які поставлені на вирішення експертизи, вона проводиться судово-медичним експертом (надалі - експерт) одноособово або з залученням фахівців інших медичних спеціальностей: акушера-гінеколога, венеролога, сексопатолога, уролога, неонатолога тощо.

Пунктом 1.6. вказаних вище Правил передбачено, що експертизи, які супроводжуються оглядом потерпілих (обвинувачених) і (або) вилученням матеріалів для лабораторного дослідження, повинні проводитися у світлому теплому приміщенні, як правило, при звичайному денному освітленні. В окремих термінових випадках допускається проведення експертизи при достатньому штучному освітленні. Дослідження статевих органів обстежуваної проводиться на гінекологічному кріслі.

Згідно з вимогами пункту 1.8. Правил проведення судово-медичних експертиз з приводу статевих станів, проведення експертизи осіб жіночої статі експертом-чоловіком повинно здійснюватись в присутності середнього медичного працівника.

Наведені вище положення Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, яка затверджена Наказом Міністерства охорони здоров`я України 17.01.1995 № 6, та Правил проведення судово-медичних експертиз (обстежень) з приводу статевих станів в бюро судово-медичної експертизи, які затверджені наказом Міністерства охорони здоров`я України 17.01.1995 № 6 спростовують доводи сторони захисту про недотримання процедури призначення та проведення вказаної експертизи, відтак, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання висновку судово-медичної експертизи № 14 недопустимим доказом.

Крім того, захисник обвинуваченого звернув увагу на виправлення у висновку судово-медичної експертизи № 14 від 10.05.2018, а саме у даті її почату. У судовому засіданні було встановлено, що виправлення вніс експерт ОСОБА_13 , який виправив дату початку проведення експертизи з 10.05.2018 (дати закінчення експертизи), що було технічною опискою, на вірну дату її початку 24.04.2018. Вірна дата початку проведення експертизи доведена у судовому засіданні шляхом допиту експерта та свідків, а також дослідженням ухвали слідчого судді від 24.04.2018 про призначення вказаної експертизи.
На виконання ухвали Вінницького апеляційного суду від 05.05.2020 судом досліджено висновок судового експерта № 14 від 24.04.2018 - 10.05.2018 (т.1 а.с. 83-85) та ухвалу слідчого судді Шаргородського районного суду від 24.04.2018, якою призначено вказану експертизу (т.1 а.с. 155-156). З огляду на викладене вище та через призму положень ухвали Вінницького апеляційного суду, дослідивши та оцінивши вказані докази, суд вважає висновок експерта допустимим та належним доказом у справі, таким, що відповідає вимогам закону. Вказаний висновок експерта виготовлений та підписаний експертом та залученими ним спеціалістами, а саме лікарями-гінекологами, які безпосередньо брали участь у проведенні експертизи. Перед початком проведення експертизи експерт ОСОБА_13 попередив залучених спеціалістів про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385, 387 КК України.
Щодо відсутності у матеріалах кримінального провадження документів про створення групи слідчих та доручення керівника органу досудового розслідування слідчим на проведення досудового розслідування, суд дослідив надані прокурором письмові документи, а саме: постанову про призначення групи слідчих від 23.04.2018, якою призначено групу слідчих у кримінальному провадженні №0000097, зокрема, заступника начальника СВ Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_19 , старшого слідчого СВ Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_18 , слідчого СВ Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_20 (т.1 а.с.196); постанову про призначення групи слідчих від 24.04.2018, якою призначено групу слідчих у кримінальному провадженні №0000097, зокрема, заступника начальника СВ Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_19 , старшого слідчого СВ Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_18 , слідчого СВ Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_21 , слідчого СВ Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_20 (т.1 а.с.193); доручення про проведення досудового розслідування від 23.04.2018 (т.1 а.с.195); доручення про проведення досудового розслідування від 24.04.2018 (т.1 а.с.194); а також інформацію з ЄРДР, яка відображає рух кримінального провадження за датою та часом (т.1 а.с.192). Вказані документи спростовують доводи сторони захисту щодо слідчих, які не мали повноважень на проведення окремих слідчих дій, адже слідчі та прокурори у даному кримінальному провадженні були призначені з дотриманням вимог КПК України.

Щодо заперечень сторони захисту про неприйняття у якості доказу даних слідчого експерименту, оскільки останній містить ознаки допиту, оцінюючи законність проведення слідчого експерименту, суд ураховує таке.
У постанові від 17.03.2021 № 761/10306/15-к Верховний Суд чітко розмежував показання та протокол слідчого експерименту як різні процесуальні джерела доказів.

Термін «показання» в контексті ч. 4 ст. 95 КПК використовується для позначення відомостей, які надаються в судовому засіданні під час судового провадження. Правило, закріплене в цій нормі, має застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійному процесуальному джерелу доказів за вимогами ст. 95 цього Кодексу.

Водночас, метою слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Проведення за участю свідка слідчого експерименту з метою перевірки й уточнення таких відомостей, крім отримання відомостей, передбачає також здійснення учасниками слідчого експерименту певних дій, спрямованих на досягнення мети цієї слідчої (розшукової) дії.

Якщо відомості повідомлено підозрюваним, обвинуваченим, свідком під час проведення процесуальних дій, то вони є складовим компонентом змісту документа як окремого процесуального джерела доказів, зокрема протоколу слідчого експерименту, де фіксуються його хід та результати. Отже, показання і протокол слідчого експерименту є окремими самостійними процесуальними джерелами доказів, які суд оцінює за правилами ст. 94 КПК.

За встановленим кримінальним процесуальним законом порядком належна правова процедура проведення слідчого експерименту містить низку процесуальних гарантій, дотримання яких виключає обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання відомостей від суб`єкта, за його волею та вільним волевиявленням. До системи таких гарантій належить також участь понятих, здійснення безперервного відеозапису слідчої дії як складові судового контролю за дотриманням засад кримінального провадження, детальне і ґрунтовне роз`яснення прав та процесуальних наслідків участі особи в проведенні слідчого експерименту тощо.

Відповідно до нормативного змісту засади безпосередності (ст. 23 КПК) суд досліджує докази безпосередньо з метою встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, де протокол слідчого експерименту є предметом оцінки суду за правилами, визначеними ст. 94 цього Кодексу. Отже, протокол слідчого експерименту після його оцінки судом із точки зору належності, допустимості й достовірності набуває значення судового доказу.

Таким чином, у цьому випадку відсутні підстави для ототожнення показань та протоколу слідчого експерименту, які є окремими процесуальними джерелами доказів для встановлення обставин, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні відповідно до ст. 91 КПК.

У вказаній постанові від 17.03.2021 у справі № 761/10306/15-к Верховний Суд підтримав правовий висновок, що висловлений у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 14.09.2020 у справі № 740/3597/17, відповідно до якого проведення слідчого експерименту у формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно проголошення підозрюваним зізнання у вчиненні кримінального правопорушення з метою його процесуального закріплення, належить розцінювати як допит, що не має в суді доказового значення з огляду на зміст ч. 4 ст. 95 КПК України. Вказаний висновок Верховного Суду є сталим, оскільки знайшов відображення і у інших постановах Верховного Суду (№ 489/5879/19 від 15.07.2021).

Як вбачається з протоколу слідчого експерименту від 24.04.2018, проведеного за участю підозрюваного ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_25 , у присутності понятих на місці вчинення злочину, підозрюваний ОСОБА_7 не лише розповідав про обставини вчинення злочину, але і продемонстрував місце та механізм вчинення розпусних дій. Вказану слідчу дію було проведено за його добровільною згодою.

З огляду на викладене, керуючись правовими висновками Верховного Суду, суд відхиляє заперечення сторони захисту та приймає у якості належного і допустимого доказу протокол слідчого експерименту від 24.04.2018.

Оцінюючи зібрані органом досудового розслідування та представлені суду стороною обвинувачення докази, які перевірені в даному судовому провадженні та безпосередньо досліджені судом з точки зору їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку, з врахуванням принципу змагальності та критерію «поза розумним сумнівом», суд дійшов висновку про повне підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України.

За таких обставин суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 була повністю доведена i його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 156 КК вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи.

Обвинувачений ОСОБА_7 підлягає покаранню за вчинене кримінальне правопорушення.
При обранні міри покарання обвинуваченому, суд ураховує таке.
Частиною першою статті 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Відповідно до частини другої статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
При призначанні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином, раніше не судимий, неодружений, офіційно не працює, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.
Відповідно до висновку органу пробації від 10.08.2020, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе (т.2 а.с. 98-100).
Обставиною, яка відповідно ст. 66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_7 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину у ході досудового розслідування.
Обставини, які відповідно ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_7 , є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням обставин кримінального провадження, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, суд вважає, що останньому відповідно до принципу індивідуалізації покарання необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 2 ст. 156 КК України, що відповідає загальним засадам призначення покарання, які викладені у ст. 65 КК України, та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів відповідно до вимог ст. 50 КК України.
У той же час, загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.
Із врахуванням обставин, що встановлені під час розгляду кримінального провадження, даних про особу обвинуваченого (раніше не судимий, має сталі соціальні зв`язки, розкаявся у вчиненому), а також у якості інших обставин, на які вказує ч. 1 ст. 75 КК України, суд ураховує думку прокурора, який просив суд звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, клопотання законного представника потерпілої ОСОБА_9 суворо не карати обвинуваченого ОСОБА_7 та не позбавляти його волі, та висновок досудової доповіді, та дійшов переконання у тому, що перевиховання та виправлення ОСОБА_7 можливе без відбування покарання, а викладені обставини створюють підстави для звільнення його від відбування покарання з випробуванням.
Водночас, суд вважає, що з метою забезпечення належної поведінки ОСОБА_7 у період дії іспитового строку, відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України, на нього слід покласти обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи, та відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 76 КК України, - обмежити у спілкуванні з потерпілою ОСОБА_10 та членами її родини.
Суд прийняв рішення не застосовувати до обвинуваченого, при призначенні покарання за ч. 2 ст. 156 КК України, додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльність, оскільки злочин був вчинений ОСОБА_7 без використання будь-якої посади чи під час виконання будь-якої діяльності.
Питання щодо речових доказів слід вирішити у порядку ст. 100 КПК України.
Цивільний позов не заявлявся, процесуальні витрати відсутні, тому судом дані питання не вирішувалися.

На підставі наведеного, керуючись ст. 349, 368, 373, 374 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, і призначити йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з трирічним іспитовим строком.
Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та обмежити ОСОБА_7 у спілкуванні з потерпілою ОСОБА_10 та членами її родини.
Речові докази, які знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, а саме: дитячі труси білого кольору ОСОБА_10 , джинси чоловічі, светр та труси чоловічі знищити.
Речові докази, які знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, а саме: телефон «Нокія», моделі «2330-с-2», гаманець чорного кольору із шкіри з металевою пластиною всередині якого наявні кошти: - 2 купюри номіналом 100 доларів США, 10 купюр номіналом 100 гривень, 4 купюри номіналом 20 гривень, одна купюра номіналом 10 гривень, 6 купюр номіналом 1 гривня, 1 монета номіналом 1 гривня, 1 монета номіналом 50 копійок - повернути обвинуваченому ОСОБА_7 ..
Застосовані ухвалою слідчого судді Шаргородського районного суду від 26.04.2018 заходи забезпечення кримінального провадження - скасувати.
Речовий доказ у кримінальному провадженні - оптичний СD-R диск, який містить відео файл проведення слідчого експерименту 24.04.2018 - зберігати у матеріалах кримінального провадження.
Включити інформацію про обвинуваченого ОСОБА_7 до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Барський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляції вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники кримінального провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3