Єдиний унікальний номер 448/1049/21
Провадження № 1-кп/448/47/22
В И Р О К
Іменем України

07.10.2022 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Мостиська матеріали кримінального провадження №0000474 від 09.08.2021р., про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м.Судова Вишня Мостиського району Львівської області; зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, із базовою вищою освітою, непрацюючого, не одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст.190 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 пред`явлено обвинувачення в тому, що він 05.04.2018 року звернувся в управління праці та соціального захисту населення Мостиської районної державної адміністрації із заявою гро призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг, із відміткою - «допомога на догляд (щомісячна грошова допомога особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею)» зокрема, догляд за ОСОБА_6 , яка згідно висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи II групи внаслідок психічного розладу №171 від 04.04.2018 року потребує постійного стороннього догляду, оскільки обмежена в самообслуговуванні, здатності до орієнтації, здатності до спілкування та здатності контролювати свою поведінку.

За результатами розгляду вказаної заяви рішенням управління праці та соціального захисту населення Мостиської РДА від 10.04.2018 року ОСОБА_3 призначено зазначену допомогу та письмово ознайомлено його, що у разі зміни обставин, які можуть вплинути на отримання соціальної допомоги, компенсації та пільг, він зобов`язаний повідомити органи праці та соціального захисту населення.

Однак, ОСОБА_3 в порушення вимог абзацу 3 пункту 8 Постанови КМ України № 1192 від 02.08.2000 Про надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним, достовірно знаючи та усвідомлюючи, що на нього покладено обов`язки постійного догляду за ОСОБА_6 , яка обмежена в самообслуговуванні, здатності до орієнтації, здатності до спілкування та здатності контролювати свою поведінку, за виконання яких йому виплачується відповідна допомога, 02.09.2018р., не повідомивши про це управління праці та соціального захисту населення Мостиської РДА, що було б підставою для припинення виплати допомоги, перетнув державний кордон України в напрямку Республіки Польща, де перебував по 06.10.2018р., а відповідно не виконував покладених на нього обов`язків по догляду, внаслідок чого заволодів бюджетними коштами управління праці та соціального захисту населення Мостиської районної державної адміністрації з розмірі 2102,69 грн.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст.190 КК України, - заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайстві).

Окрім цього, ОСОБА_3 в порушення вимог абзацу 3 пункту 8 Постанови КМ України №1192 від 02.08.2000 «Про надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу погребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним», достовірно знаючи та усвідомлюючи, що на нього покладено обов`язки постійного догляду за ОСОБА_6 , яка обмежена в самообслуговуванні, здатності до орієнтації, здатності до спілкування та здатності контролювати свою поведінку, за виконання яких йому виплачується відповідна допомога, повторно, 23.03.2019, не повідомивши про це управління праці та соціального захисту населення Мостиської РДА, що було б підставою для припинення виплати допомоги, перетнув державний кордон України в напрямку Республіки Польща, де перебував по 27.04.2019р., а відповідно не виконував покладених на нього обов`язків по догляду, внаслідок чого заволодів бюджетними коштами управління праці та соціального захисту населення Мостиської районної державної адміністрації в розмірі 537,96 грн.

Окрім цього, ОСОБА_3 в порушення вимог абзацу 3 пункту 8 Постанови КМ України № 1192 від 02.08.2000 «Про надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним», достовірно знаючи та усвідомлюючи, що на нього покладено обов`язки постійного догляду за ОСОБА_6 , яка обмежена в самообслуговуванні, здатності до орієнтації, здатності до спілкування та здатності контролювати свою поведінку, за виконання яких йому виплачується відповідна допомога, повторно, 21.07.2019, не повідомивши про це управління праці та соціального захисту населення Мостиської РДА, що було б підставою для припинення виплати допомоги, перетнув державний кордон України в напрямку Республіки Польща, де перебував по 05.09.2019, а відповідно не виконував покладених на нього обов`язків по догляду, внаслідок чого заволодів бюджетними коштами управління праці та соціального захисту населення Мостиської районної державної адміністрації в розмірі 1009, 62 грн.

Окрім цього, ОСОБА_3 в порушення вимог абзацу 3 пункту 8 Постанови КМ України № 1192 від 02.08.2000 «Про надання помісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним», достовірно знаючи та усвідомлюючи, що на нього покладено обов`язки постійного догляду за ОСОБА_6 , яка обмежена в самообслуговуванні, здатності до орієнтації, здатності до спілкування та здатності контролювати свою поведінку, за виконання яких йому виплачується відповідна допомога, повторно, 28.09.2019, не повідомивши про це управління праці та соціального захисту населення Мостиської РДА, що було б підставою для припинення виплати допомоги, перетнув державний кордон України в напрямку Республіки Польща, де перебував по 26.10.2019, а відповідно не виконував покладені на нього обов`язків по догляду, внаслідок чого заволодів бюджетними коштами управління праці га соціального захисту населення Мостиської районної державної адміністрації в розмірі 1817,33 грн.

Окрім цього, ОСОБА_3 в порушення вимог абзацу 3 пункту 8 Постанови КМ України № 1192 від 02.08.2000 «Про надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним», достовірно знаючи та усвідомлюючи, що на нього покладено обов`язки постійного догляду за ОСОБА_6 , яка обмежена в самообслуговуванні, здатності до орієнтації, здатності до спілкування та здатності контролювати свою поведінку, за виконання яких йому виплачується відповідна допомога, повторно, 05.11.2019, не повідомивши про це управління праці та соціального захисту населення Мостиської РДА, що було б підставою для припинення виплати допомоги, перетнув державний кордон України в напрямку Республіки Польща, де перебував по 21.12.2019, а відповідно не виконував покладених на нього обов`язків по догляду, внаслідок чого заволодів бюджетними коштами управління праці та соціального захисту населення Мостиської районної державної адміністрації в розмірі 3050, 98 гри.

Окрім цього. ОСОБА_3 в порушення вимог абзацу 3 пункту 8 Постанови КМ України № 1192 від 02.08.2000 «Про надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним», достовірно знаючи та усвідомлюючи, що на нього покладено обов`язки постійного догляду за ОСОБА_6 , яка обмежена в самообслуговуванні, здатності до орієнтації, здатності до спілкування та здатності контролювати свою поведінку, за виконання яких йому виплачується відповідна допомога, повторно, 12.01.2020, не повідомивши про це управління праці та соціального захисту населення Мостиської РДА, що було б підставою для припинення виплати допомоги, перетнув державний кордон України в напрямку Республіки Польща, де перебував по 01.02.2020, а відповідно не виконував покладених на нього обов`язків по догляду, внаслідок чого заволодів бюджетними коштами управління праці та соціального захисту населення Мостиської районної державної адміністрації в розмірі 1380,13грн.

Окрім цього. ОСОБА_3 в порушення вимог абзацу 3 пункту 8 Постанови КМ України № 1192 від 02.08.2000 «Про надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним», достовірно знаючи та усвідомлюючи, що на нього покладено обов`язки постійного догляду за ОСОБА_6 , яка обмежена в самообслуговуванні, здатності до орієнтації, здатності до спілкування та здатності контролювати свою поведінку, за виконання яких йому виплачується відповідна допомога, повторно, 08.02.2020, не повідомивши про це управління праці та соціального захисту населення Мостиської РДА, що було б підставою для припинення виплати допомоги, перетнув державний кордон України в напрямку Республіки Польща, де перебував по 20.03.2020, а відповідно не виконував покладених на нього обов`язків по догляду, внаслідок чого заволодів бюджетними коштами управління праці та соціального захисту населення Мостиської районної державної адміністрації в розмірі 2827,98грн.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст.190 КК України, - заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно.

11.08.2021 року між прокурором Мостиського відділу Яворівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_7 , якій на підставі ст.ст.36, 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні з одного боку та підозрюваним ОСОБА_3 , з другого боку, з участю захисника - адвоката ОСОБА_5 , укладена угода про визнання винуватості.

Згідно з умовами угоди обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою винуватість у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст.190 КК України і зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в повному обсязі підозри у судовому провадженні. Також, враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень (які відносяться до кримінального проступку та нетяжких злочинів), даних про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, вперше притягається до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень та відсутність обставин, що обтяжують покарання, і наслідків вчинення кримінальних правопорушень у кримінальному провадженні, а саме те, що відсутній потерпілий і вчиненими обвинуваченим кримінальними правопорушеннями завдана шкода лише державним та суспільним інтересам, що в сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, сторони узгодили про призначення ОСОБА_3 покарання за ч.1 ст.190 КК України у виді штрафу в розмірі сорок неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень; за ч.2 ст.190 КК України - у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. На підставі ч.1 ст.70 КК України сторони узгодили призначити ОСОБА_3 остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 заявив, що розуміє зміст наданих йому законом прав, розуміє наслідки укладення та затвердження зазначеної угоди, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості. Не заперечує проти затвердження угоди про визнання винуватості.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 підтримав позицію обвинуваченого та наполягав на затвердженні вказаної угоди, оскільки жодних порушень закону під час її підписання не було, вказана угода укладена добровільно без будь-якого примусу, міра покарання відповідає тяжкості скоєного та особі обвинуваченого, наслідки її укладання та затвердження були роз`ясненні всім учасникам провадження.

Прокурор ОСОБА_4 також не заперечувала проти укладення угоди про визнання винуватості, розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, підтвердила в суді, що обвинувачений ОСОБА_3 беззаперечно визнав обвинувачення в повному обсязі та погодився на призначення вказаного покарання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного.

Як відомо із змісту п.1 ч.3 ст.314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Частиною 4 ст.469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст.190 КК України, які у відповідності до ст.12 КК України відноситься до кримінального проступку та нетяжкого злочину. Свою винуватість у вчиненні даних кримінальних правопорушень обвинувачений ОСОБА_3 визнав беззастережно.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє права, передбачені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин ніж ті, що передбачені угодою про визнання винуватості.

Також судом перевірено угоду про примирення на відповідність вимогам КПК України, в тому числі щодо змісту та порядку її укладення, та КК України, в тому числі щодо правової кваліфікації.

При розгляді питання про затвердження угоди та призначення узгодженої міри покарання судом також враховується наступне.

За загальним правилом, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. (ч.2 ст.4 КК України).

Санкцією ч.1 ст.190 КК України, в редакції закону, який діяв на момент скоєння обвинуваченим кримінального правопорушення, було передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років..

Санкцією ч.2 ст.190 КК України, в редакції закону, який діяв на момент скоєння обвинуваченим кримінального правопорушення, було передбачено покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк від одного до двох років, або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк до трьох років.

01.07.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII, яким внесено зміни до ч.1 та ч.2 ст.190 КК України, згідно яких посилено відповідальність за вказане кримінальне правопорушення в частині покарання у вигляді штрафу, а саме збільшено розмір штрафу за ч.1 даної статті від двох тисяч до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від двохсот до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років; за ч.2 вказаної статті від трьох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк від одного до двох років, або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк до трьох років. При цьому, даним законом диспозицію ч.1 та ч.2 статті 190 КК України змінено не було.

Відповідно до ч.1-3 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Отже, з урахуванням того, що Закон №2617-VIII посилює кримінальну відповідальність за ч.1 та ч.2 ст.190 КК України в частині покарання у виді штрафу, а також того, що кримінальні правопорушення були вчинені ОСОБА_3 до набрання вказаним Законом чинності, виходячи зі змісту ч.2 ст.4, ч.3 ст.5 КК України, суд вважає за необхідне при ухваленні вироку відносно ОСОБА_3 та затвердженні угоди керуватися положеннями ч.1 та ч.2 ст.190 КК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за викрадення чужого майна» від 15.04.2008 р. №270-VI, чинної на час вчинення ОСОБА_3 кримінальних правопорушень.

Отже, міра покарання, узгоджена сторонами угодою про визнання винуватості, відповідає санкціям ч.1 та ч.2 ст.190 КК України в редакції Закону, який діяв на момент скоєння обвинуваченим ОСОБА_3 кримінальних правопорушень.

Підстав для відмови в затвердженні угоди судом не встановлено.

З огляду на вищенаведене, заслухавши думку сторін про можливість затвердження угоди, суд приходить до висновку, що угоду про визнання винуватості, укладену 11.08.2021 року між прокурором Мостиського відділу Яворівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_7 та підозрюваним ОСОБА_3 , у присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 , слід затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену сторонами міру покарання, яка визначена із врахуванням загальних засад призначення покарання, передбачених ст.65 КК України та призначення такого відповідно до правил, передбачених ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, визначивши остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, а саме у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Речові докази та процесуальні витрати у справі відсутні.

Цивільний позов по кримінальному провадженні не заявлявся.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_8 не обирався, прокурор з клопотанням про обрання запобіжного заходу обвинуваченому до суду не звертався, підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.314, 369-371, 373-376, 474, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000474 від 09.08.2021р. укладену 11.08.2021 року між прокурором Мостиського відділу Яворівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_7 та підозрюваним ОСОБА_3 , у присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 та ч.2 ст.190 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання:

- за ч.1 ст.190 КК України - у виді штрафу в розмірі 40 (сорок) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень;

- за ч.2 ст.190 КК України - у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_3 остаточне узгоджене сторонами покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Запобіжний захід до набрання вироком суду законної сили ОСОБА_3 - не обирати.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку.

Вирок суду на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений: обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частиною четвертою, шостою, сьомою, статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; а також прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена, - протягом 30 днів з дня проголошення вироку суду до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом (Кримінальним процесуальним кодексом України), набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1