Справа 761/1611/21 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/1795/2022 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

02 червня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:
ОСОБА_2 (головуючий),ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 10.01.2022 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , -
в с т а н о в и л а :
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 10 січня 2022 року ОСОБА_9 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст.115, ч. 5 ст.27, ч.1 ст. 358 КК України та ОСОБА_10 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст.115, ч.1 ст.263, ч. 5 ст.27, ч.1 ст. 358 КК України продовжено строк тримання під вартою до 11.03.2022 року включно.

Дане рішення мотивовано тим, що ризики, передбачені п.1, п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, які були наявні при застосуванні запобіжного заходу не зменшились, а також враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, поставлених у вину обвинуваченим та покарання, яке їм загрожує у разі доведеності їх вини, наявні підстави для продовження строку тримання під вартою останніх з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених.
В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 указано на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції. В обґрунтування доводів апеляційної скарги указав, що стороною обвинувачення у ході вирішення питання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого не було наведено жодного доказу на підтвердження наявності існування хоча б одного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України. Заявлені стороною обвинувачення ризики, на переконання захисника носять абстрактний характер, оскільки не підтверджуються жодними доказами. Захисник звернув увагу на те, що 10.01.2022 року ОСОБА_11 уклав договір оренди житлового приміщення (кімнати в квартирі) в м. Бровари Київської області, що на думку захисника давало підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт. Просив ухвалу скасувати в частині продовження ОСОБА_9 строку тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою обрати щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосуванням засобів електронного контролю.
Ухвала Голосіївського районного суду міста Києва від 10 січня 2022 року в частині продовження ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою учасниками судового розгляду не оскаржується.
Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:
захисника, який підтримав подану ним апеляційну скаргу, підтвердив її доводи і просив скаргу задовольнити;
прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги;
вивчивши матеріали апеляційної скарги із долученими до неї матеріалами та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Як вбачається із апеляційної скарги, захисником порушене питання про скасування оскаржуваної ухвали із ухваленням нової ухвали про застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою. Між тим, колегія суддів звертає увагу на те, що ухвала судом першої інстанції була винесена 10.01.2022 року, строк тримання обвинуваченого був визначений до 11.03.2022 року. Із 11.03.2022 року щодо обвинуваченого діяла інша ухвала, а оскаржувана ухвала втратила свою чинність. На день розгляду справи судом апеляційної інстанції ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 10.01.2022 року про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою фактично втратила чинність, висновки, які були зроблені у цій ухвалі, на сьогоднішній час втратили своє юридичне значення, що указує на неможливість скасування цієї ухвали судом апеляційної інстанції.
Необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.
За своєю правовою природою ризик вчинення підозрюваним, обвинуваченим дій (поведінки підозрюваного, обвинуваченого), перелік яких визначений ч.1 ст. 177 КПК України, є твердженням, яке ґрунтується на доказах, про імовірність протидії підозрюваного, обвинуваченого кримінальному провадженню у одним із способів, зазначених в указаній нормі закону. Така протидія може мати місце як у майбутньому, так і нині, а також могла мати місце в минулому. Проте, існування можливості такої протидії на майбутнє, повинно підтверджуватися доказами станом на момент ухвалення відповідного рішення. Це твердження знайшло своє підтвердження у ряді статей діючого КПК України. Зокрема, аналіз положень ч.2 ст. 177, ч.1 ст. 194, ч.1 ст.196, ч.3 ст. 199 КПК України дає підстави стверджувати те, що як у випадку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і у випадку продовження строку дії цього запобіжного заходу, суд вирішує питання про існування ризиків станом на час ухвалення відповідного рішення. У зв`язку із цим, колегія суддів вважає, що перевірка висновків суду першої інстанції про існування того чи іншого ризику, передбаченого ч.1 ст. 177 КПК України, можливо лише під час дії ухвали про застосування запобіжного заходу чи продовження строку тримання під вартою, тобто у час, коли ці ризики дійсні та існує реальна можливість перевірки їх існування. Та обставина, що станом на час розгляду справи оскаржувана ухвала втратила чинність унеможливлює скасування цієї ухвали, що указує на необґрунтованість вимог захисника ОСОБА_7 в частині скасування цієї ухвали. Колегія суддів також зважає на те, що у відповідності із вимогами ст. 407 КПК України до повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги відноситься прийняття рішення пов`язаного виключно із втручанням у судове рішення шляхом його зміни чи скасування або невтручання, шляхом залишення цього рішення без змін. Цією нормою закону не передбачено можливості встановлення будь-яких фактів, констатації порушень закону, тощо без прийняття апеляційним судом свого рішення щодо рішення суду першої інстанції. У зв`язку із цим, за відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення, як такого яке втратило чинність, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості ухвалити будь-яке рішення щодо тих обставин, які наведені апелянтом у апеляційній скарзі.
Колегія судів зважає і на те, що нормами КПК України не передбачається можливості залишення апеляційної скарги без розгляду. Наведені вище обставини не дають також підстав для закриття апеляційного провадження.
Із урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги у зв`язку із неможливістю скасування ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 10.01.2022 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , а тому колегія суддів залишає апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення, а зазначену ухвалу без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 10.01.2022 року в частині продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 до 11.03.2022 року включно залишити без змін.
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ

___________ ______________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4