Номер провадження 1-кп/243/532/2022
Номер справи 243/2849/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 14 » жовтня 2022 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області, у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

- секретаря судового засідання ОСОБА_2

- прокурора ОСОБА_3

- обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні за допомогою звуко- та відеозаписувальних технічних засобів, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, продовженням строку дії воєнного стану в Україні, відповідно до Рішення зборів суддів Слов`янського міськрайонного суду Донецької області №6 від 05 травня 2022 року поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів на підставі Наказу № 29-к «Про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області» від 10 травня 2022 року кримінальне провадження № 0000801, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 18 серпня 2022 року з Обвинувальним актом та додатками, яке надійшло з Слов`янської окружної прокуратури Донецької області 12 жовтня 2022 року по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Барвінкове Харківської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб на утриманні немає, інвалідом не являється, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-30 листопада 2017 року Ізюмським міськрайонним судом Донецької області за ст. 185 частина 3, ст. 70 частина 4 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, звільнений 28 січня 2021 року у зв`язку із відбуттям покарання;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 частина 4 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Указом Президента України ОСОБА_6 №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14 березня 2022 року № 2119-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 22 травня 2022 року № 2263-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Так, ОСОБА_4 , будучи раніше 30 листопада 2017 року засудженим Ізюмським міськрайонним судом Донецької області за ст. 185 частина 3, ст. 70 частина 4 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, звільнений 28 січня 2021 року у зв`язку із відбуттям покарання, маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення корисливих злочинів, будучи достовірно обізнаним про введення воєнного стану на території України, у травні місяці 2022 року ( точної дати та часу під час судового розгляду справи встановити не виявилось за можливе), знаходився на вул. Залізничній смт. Билбасівка Слов`янської ОТГ Краматорського району Донецької області, де в нього виник протиправний умисел на викрадення чужого майна з метою особистого збагачення.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, переліз через паркан, чим незаконно проник на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Продовжуючи свої умисні дії, знаходячись на території зазначеного домоволодіння шляхом розбиття скла, незаконно проник у житло, а саме до приміщення кухні зазначеного будинку, звідки таємно, повторно, з корисливих мотивів, діючи в умовах воєнного стану, протиправно викрав чуже майно, яке належить потерпілому ОСОБА_7 , а саме: електричну піч марки «Мрія» вартістю 450 грн 00 коп. Після чого ОСОБА_4 , продовжуючи свої протиправні дії, шляхом зламу дверей, проник у гаражне приміщення вказаного домоволодіння, звідки таємно, повторно, з корисливих мотивів, діючи в умовах воєнного стану, протиправно викрав чуже майно, яке належить потерпілому ОСОБА_7 , а саме: велосипед німецького виробництва марки «Діамант», вартістю 2137 грн 50 коп.

Своїми умисними противоправними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна ( крадіжці), ОСОБА_4 заподіяв потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 2587 гривень 50 копійок.

Крім того, на початку серпня місяця 2022 року ( точної дати та часу під час судового розгляду справи встановити не виявилось за можливе), у ОСОБА_4 , який був обізнаним про наявність майна у своєї сусідки потерпілої ОСОБА_8 , виник протиправний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.

Реалізовуючи свій корисливий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_4 незаконно проник на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та, пошкодивши вхідний замок, проник до будинку, звідки діючи умисно, повторно, маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення корисливих злочинів, таємно, з корисливих мотивів, діючи в умовах воєнного стану, протиправно викрав чуже майно, яке належить потерпілій ОСОБА_8 , а саме: Бензопилу марки «Shark» CS 45001Е вартістю 1651 гривня 00 копійок, Планшет марки «3Q Qoo! Q-pad RC 9724 C» вартістю 502 гривні 00 копійок.

Своїми умисними противоправними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна ( крадіжці), ОСОБА_4 заподіяв потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 2153 гривні 00 копійок.

Крім того, 16 серпня 2022 року, у вечірній час доби ( точного часу під час судового розгляду справи встановити не виявилось за можливе), ОСОБА_4 знаходився в смт. Билбасівка Слов`янської ОТГ Донецької області, де у нього виник протиправний умисел, спрямований на викрадення чужого майна. Реалізовуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_4 незаконно проник на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Продовжуючи свої умисні дії, ОСОБА_4 у вечірній час доби 16 серпня 2022 року, незаконно перебуваючи на території вищезазначеного домоволодіння, шляхом пошкодження навісного замка, проник до господарчого сараю, звідки, діючи умисно, повторно, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення корисливих злочинів, в умовах воєнного стану, таємно викрав чуже майно, яке належить потерпілому ОСОБА_9 , а саме: пластиковий кейс «WHITE SHARK TOOL BOX» вартістю 152 гривні 26 коп, сумку для вудочок «DASTER» вартістю 256 гривень 90 копійок, велосипед марки « OSKAR SPEED» вартістю 4125 гривень 00 копійок, дві підставки під вудочки вартістю 93 гривні 34 копійки.

Після цього ОСОБА_4 покинув місце вчинення злочину та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Своїми умисними противоправними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна ( крадіжці) ОСОБА_4 заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 4627 гривень 50 копійок.

Після оголошення прокурором короткого викладу Обвинувального акта, судом було встановлено особу обвинуваченого та роз`яснено йому суть обвинувачення, постановлено питання обвинуваченому про те, чи зрозуміле йому обвинувачення, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.

На зазначене питання обвинувачений ОСОБА_4 повідомив суду, що обвинувачення йому зрозуміле, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 частина 4 КК України він визнає в повному обсязі, бажає давати суду показання.

У відповідності до положень ч.1 ст.349 КПК України судом було запропоновано стороні обвинувачення та стороні захисту проголосити вступні промови.

При цьому, прокурор та обвинувачений від оголошення вступної промови відмовилися.

Судом було поставлено на обговорення питання щодо визначення обсягу доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження.

Прокурор зазначив, що враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, добровільності позиції обвинуваченого, відсутності сумнівів у тому, що обвинувачений розуміє суть обвинувачення та не оспорює фактичні обставини справи, він вважає за можливе визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, а також дослідженням доказів, що характеризують особу обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 з запропонованим прокурором обсягом та порядком дослідження доказів погодився.

Судом у відповідності до положень ч.3 ст. 349 КПК України було з`ясовано, чи правильно розуміють учасники процесу зміст обставин, які ніким не оспорюються, та дослідження доказів щодо яких просить визнати недоцільним прокурор, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено учасникам процесу, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому, прокурор та обвинувачений зазначили, що їм зрозуміло зміст обставин, які ніким не оспорюються, та дослідження доказів щодо яких просить визнати недоцільним прокурор, їхня позиція є добровільною, та їм зрозуміло, що в подальшому вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд заслухавши думку учасників процесу, з урахуванням положень частин 2 та 3 статті 349 КПК України на місці постановив ухвалу про визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та встановлення запропонованого прокурором порядку дослідження доказів, а саме: допит обвинуваченого, дослідження доказів, що характеризують особу обвинуваченого.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений зазначив, що свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 частина 4 КК України він визнає в повному обсязі, кримінальне правопорушення ним було вчинено саме за тих обставин, які викладені у Обвинувальному акті.

У тому, що вчинив вказане кримінальне правопорушення, він щиро розкаявся.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Потерпілий ОСОБА_7 будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання, до суду не з`явився.

Проте, 14 жовтня 2022 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_7 , в якій він просив суд підготовче судове провадження та подальший судовий розгляд проводити за його відсутності, питання щодо покарання ОСОБА_4 залишає на розсуд суду, претензій до обвинуваченого не має.

Потерпіла ОСОБА_8 будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце проведення судового засідання, до суду не з`явилася.

Проте, 14 жовтня 2022 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_8 , в якій вона просить суд підготовче судове провадження та подальший судовий розгляд проводити за її відсутності, питання щодо покарання ОСОБА_4 залишає на розсуд суду, претензій до обвинуваченого не має.

Потерпілий ОСОБА_9 будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання, до суду не з`явився.

Проте, 14 жовтня 2022 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_9 , в якій він просив суд підготовче судове провадження та подальший судовий розгляд проводити за його відсутності, питання щодо покарання ОСОБА_4 залишає на розсуд суду, претензій до обвинуваченого не має.

Суд бере до уваги, що у відповідності до положень ч.1 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч.1 ст.325 КПК України якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду. Суд має право накласти грошове стягнення на потерпілого у випадках та порядку, передбачених главою 12 цього Кодексу.

При цьому, прокурор, обвинувачений не заперечували проти проведення судового засідання за відсутності потерпілих.

Судовий розгляд провадження проводився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого обвинувачення. Зміни обвинувачення та визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом не здійснювались, а підстав для цього не встановлено.

Згідно правового змісту норм ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 62 Конституції України гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу.

При цьому саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Отже, з урахуванням викладеного вище, в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що висунуте ОСОБА_4 обвинувачення за ст. 185 частина 4 КК України знайшло своє підтвердження, суд приходить до переконання, що подія кримінального правопорушення мала місце, провину обвинуваченого повністю доведено, а вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ст. 185 ч. 4 КК України таємне викрадення чужого майна ( крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, пов`язане з проникненням в житло та інше приміщення.

Факт здійснення ОСОБА_4 таємного заволодіння електричною піччю марки «Мрія» вартістю 450 грн 00 коп. та велосипедом німецького виробництва марки «Діамант», вартістю 2137 грн 50 коп., які належать потерпілому ОСОБА_7 підтверджується показаннями ОСОБА_4 та учасниками судового провадження не оспорюються.

Факт здійснення ОСОБА_4 таємного заволодіння бензопилою марки «Shark» CS 45001Е вартістю 1651 гривня 00 копійок, планшетом марки «3Q Qoo! Q-pad RC 9724 C» вартістю 502 гривні 00 копійок.,які належать потерпілій ОСОБА_8 підтверджується показаннями ОСОБА_4 та учасниками судового провадження не оспорюються.

Факт здійснення ОСОБА_4 таємного заволодіння пластиковим кейсом «WHITE SHARK TOOL BOX» вартістю 152 гривні 26 коп, сумкою для вудочок «DASTER» вартістю 256 гривень 90 копійок, велосипедом марки « OSKAR SPEED» вартістю 4125 гривень 00 копійок, двома підставками під вудочки вартістю 93 гривні 34 копійки., які належать потерпілому ОСОБА_9 підтверджується показаннями ОСОБА_4 та учасниками судового провадження не оспорюються.

Статтею 30 Конституції України визначено, що кожному гарантується недоторканність житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» визначено, що Під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища.

Абзаци 5,6 пункту 22 «Під житлом потрібно розуміти приміщення, призначене для постійного або тимчасового проживання людей (будинок, квартира, дача, номер у готелі тощо). До житла прирівнюються також ті його частини, в яких може зберігатися майно (балкон, веранда, комора тощо), за винятком господарських приміщень, не пов`язаних безпосередньо з житлом (гараж, сарай тощо)».

«Поняття "інше приміщення" включає різноманітні постійні, тимчасові, стаціонарні або пересувні будівлі чи споруди, призначені для розміщення людей або матеріальних цінностей (виробниче або службове приміщення підприємства, установи чи організації, гараж, інша будівля господарського призначення, відокремлена від житлових будівель, тощо)».

При цьому, в судовому засіданні було встановлено та підтверджено показаннями ОСОБА_4 те, що крадіжки ним було вчинено з житлових та інших приміщень, які знаходяться на огороджених територіях домоволодінь потерпілих , розташованих за адресами, які вказані в Обвинувальному акті, що під час судового розгляду учасниками судового процесу не оспорювалось.

Абзацом 3 пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» визначено, що вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки суди повинні з`ясовувати, з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме в неї виник умисел на заволодіння майном. Викрадення майна не можна розглядати за ознакою проникнення в житло або інше приміщення чи сховище, якщо умисел на викрадення майна у особи виник під час перебування в цьому приміщенні.

Як зазначив ОСОБА_4 на території домоволодінь, а потім в житло та інші приміщення він проникав безпосередньо з наміром здійснення крадіжки майна потерпілих, переслідуючи мету особистого збагачення. При цьому жодних законних підстав перебувати на зазначених територіях він не мав.

Вказані обставини під час судового розгляду учасниками кримінального провадження не оспорювалися.

З наведеного вбачається, що ОСОБА_4 дійсно вчинено крадіжки поєднані з проникненням в житло та інше приміщення.

Вирішуючи питання щодо наявності в діях ОСОБА_4 такої кваліфікуючої ознаки, як повторність, суд виходив з наступного.

Частиною 1 статті 32 КК України визначено, що повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до положень частини 3 статті 32 КК України вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями цього Кодексу, визнається повторним лише у випадках, передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Частиною 4 статті 32 КК України передбачено, що повторність відсутня, якщо за раніше вчинене кримінальне правопорушення особу було звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, установлених законом, або якщо судимість за це кримінальне правопорушення було погашено або знято, а також після відбуття покарання за вчинення кримінального проступку.

Частиною 1 статті 88 КК України визначено, що особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.

З наданих прокурором матеріалів, які характеризують обвинуваченого вбачається, що 30 листопада 2017 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області ОСОБА_4 було засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185, ч.4 статті 70 КК України, до чотирьох років позбавлення волі, 28 січня 2021 року звільнено з місць позбавлення волі по відбуттю покарання.

Відповідно до ч.5 ст.12 КК України злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України є тяжким.

Пунктом 8 частини 1 статті 89 КК України визначено, що такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за тяжкий злочин, якщо вони протягом шести років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового кримінального правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 90 КК України строки погашення судимості обчислюються з дня відбуття основного і додаткового покарання.

Частиною 5 статті 90 КК України визначено, що якщо особа, що відбула покарання, до закінчення строку погашення судимості знову вчинить кримінальне правопорушення, перебіг строку погашення судимості переривається і обчислюється заново. У цих випадках строки погашення судимості обчислюються окремо за кожне кримінальне правопорушення після фактичного відбуття покарання (основного та додаткового) за останнє кримінальне правопорушення.

З наведеного вбачається, що ОСОБА_4 має непогашену судимість за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за Вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 30 листопада 2017 року.

Частиною 1 примітки до статті 185 КК України визначено, що у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

З наведеного вбачається, що в діях ОСОБА_4 наявна така кваліфікуюча ознака, як повторність.

При визначенні міри покарання обвинуваченому у відповідності до ст. 65 КК України, суд приймає до уваги конкретні обставини вчиненого обвинуваченим, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення: сукупність усіх характеризуючих його обставин, віднесення кримінального правопорушення законодавством до тяжких злочинів, характер, ступінь його суспільної небезпеки, наслідків для потерпілих, дані про особу обвинуваченого.

Згідно роз`яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, «Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».

п.п.2,3 «при призначенні покарання, суди повинні всебічно враховувати фактичні обставини кримінального провадження у їх сукупності та визначати тяжкість конкретних злочинів враховуючи їх індивідуальний ступінь. Визначаючи ступінь тяжкості злочину судам необхідно виходити з особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб, кількість епізодів злочинної діяльності, характер та ступінь наслідків. Отже, ступінь тяжкості злочину визначається характером того діяння, яке було вчинено у конкретному випадку. На неї впливають різні об`єктивні та суб`єктивні обставини, зокрема цінність тих суспільних відносин на які посягає винний, тяжкість наслідків (характер посягання), спосіб посягання форма й ступінь вини наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.»

Суд, призначаючи ОСОБА_4 покарання, також враховує вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до п.1 частини 1 ст. 66 КК України, суд визнає ті обставини, що ОСОБА_4 визнав себе винним та щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення.

Щирим каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалась ( Ухвала колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 16 жовтня 2007 року).

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. (Постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612км18).

Розкаяння передбачає, крім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен бути підтверджений матеріалами кримінального провадження.

Активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, надання допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним. ( Постанова Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 07 жовтня 2020 року, справа № 347/1360/17)

В судовому засіданні ОСОБА_4 повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 185 частина 4 КК України, докладно розповів про відомі йому події вчинення кримінального правопорушення. Критично поставився до вчиненого та пояснив, що дійсно засуджує свій вчинок, визнає його антигромадський характер і готовий нести відповідальність.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до п.1 частини 1 статті 67 КК України є рецидив кримінального правопорушення.

Суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_4 є осудним, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, задовільно характеризується за місцем мешкання, матеріальну шкоду потерпілим ОСОБА_7 , ОСОБА_9 повністю відшкодовано шляхом повернення майна потерпілим, на обліку у психіатричному та наркологічному лікувальних закладах не перебуває.

Вказані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення його особистості та відношення до скоєного ним.

На підставі вищевикладеного суд визнає необхідним та достатнім для виправлення і попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції інкримінованих статей Особливої частини Кримінального кодексу України.

У відповідності до вимог статті 50 КК України « Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні кримінального правопорушення і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.»

При цьому, суд вважає за неможливе застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 вимог ст. 69 КК України, виходячи з наступного.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Суд зауважує, що частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Аналогічну позицію виклав Верховний Суд у Постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 629/2739/18, провадження № 51-3479 км 20.

Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Підстав для застосування норм ст. 69-1 даного Кодексу до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дана правова норма має змогу бути застосована, оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді громадських робіт є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Цивільний позов по справі не заявлено.

Питання про речові докази слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-370, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 частина 4 КК України і призначити йому покарання за цією статтею кримінального закону у виді позбавлення волі на строк п`ять років з ізоляцією засудженого та поміщення його до Кримінально виконавчої установи закритого типу.

Строк відбуття покарання у виді позбавлення волі засудженому ОСОБА_10 відраховувати з моменту його затримання і поміщення до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)».

Захід забезпечення кримінального провадження відповідно до видів, передбачених ст. ст. 131, 176 КПК України не обирався та не застосовувався.

Виконання вироку в частині затримання ОСОБА_5 і етапування його для відбування ним покарання у виді позбавлення волі до Державної установи « Дніпровська установа виконання покарань (№4)» доручити працівникам Відділу поліції № 4 Краматорського районного управління поліції Головного Управління Національної поліції в Донецькій області.

Речові докази по справі: електричну піч радянського виробництва марки «Мрія», велосипед німецького виробництва марки «Діамант», які залучено до матеріалів кримінального провадження № 0000815, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 серпня 2022 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 23 вересня 2022 року, що зберігаються у потерпілого ОСОБА_7 - у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України залишити у власності потерпілого ОСОБА_7 .

Речові докази по справі: пластиковий кейс «WHITE SHARK TOOL BOX» з рибальськими снастями, сумку для вудочок «DASTER», велосипед марки « OSKAR SPEED», дві підставки під вудочки, які залучено до матеріалів кримінального провадження № 0000815, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 серпня 2022 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 25 серпня 2022 року, що зберігаються у ОСОБА_11 - у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України залишити у власності потерпілого ОСОБА_9 .

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Дніпровського апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок постановлено, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Головуючий: суддя

Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1 .