№695/2083/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2022 року Черкаський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Черкаси кримінальне провадження №0000527 по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого у АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , одруженого, з вищою освітою, працюючого на посаді прокурора Золотоніської окружної прокуратури, раніше не судимого, інваліда ІІ групи загального захворювання, РНОКПП: НОМЕР_1 ,-
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України

в с т а н о в и в:

Формулювання доведеного обвинувачення.
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_5 , перебуваючи з 15.12.2015 року на посаді першого заступника керівника Золотоніської місцевої прокуратури Черкаської області як за службовим становищем, так і завдяки наявним особистим тісним зв`язкам зі службовими особами Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області, мав можливість впливати на службових осіб вказаного відділу поліції.
Так, 01.02.2016 року, близько 09 години на стаціонарному посту «Золотоноша», який розташований на 121 км авто дороги «Бориспіль-Дніпропетровськ- Запоріжжя», спрацювала система відео спостереження «Відеоконтроль-Рубіж» у зв`язку з розшуком автомобіля марки «Ауді А6» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , у кримінальному провадженні № 30001831 від 02.10.2014, досудове розслідування у якому здійснювалось слідчими Добропільського слідчого відділення Красноармійського відділу поліції ГУНП в Донецькій області.
Автомобіль, за кермом якого знаходився ОСОБА_6 , був зупинений працівниками Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області та поміщений на майданчик тимчасового тримання автомобільного транспорту Золотоніського відділу поліції ГУНП в Черкаській області для з`ясування обставин перебування у розшуку.
Після чого, 02.02.2016 року, ОСОБА_6 , прибув до службового кабінету начальника поліції Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області, який знаходиться у м. Золотоноша по вул. Січова, 3, де перебував начальник поліції ОСОБА_7 та перший заступник керівника Золотоніської місцевої прокуратури Черкаської області ОСОБА_5 , який розпитував у ОСОБА_6 про купівлю, користування і вилучення у нього автомобіля працівниками поліції.
Після розмови, ОСОБА_5 вказав, що буде проведено перевірку, за результатами якої буде прийнято рішення щодо можливості повернення автомобіля.
У подальшому, 15.02.2016 року у першій половині дня, (точний час під час досудового розслідування та судового розгляду не встановлено), ОСОБА_6 прибув до службового кабінету першого заступника керівника Золотоніської місцевої прокуратури Черкаської області ОСОБА_5 , який розташовано за адресою: м. Золотоноша, вул. Шевченка, 153, для оскарження дій працівників поліції щодо незаконного вилучення у нього автомобіля.
У ході вказаної розмови, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел на одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_6 за вплив на службових осіб Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області та начальника вказаного відділу поліції ОСОБА_7 щодо прийняття ними рішення про повернення ОСОБА_6 автомобіля, який вилучили працівники поліції у останнього.
З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_5 , займаючи посаду першого заступника керівника Золотоніської місцевої прокуратури Черкаської області, будучи службовою особою - працівником правоохоронного органу, усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи, що відповідно до вимог діючого законодавства та посадової інструкції не має повноважень щодо прийняття рішення про повернення вилученого майна у ОСОБА_6 , у приміщенні вказаного вище службового кабінету, повідомив ОСОБА_6 , що у випадку передачі йому неправомірної вигоди в сумі 500 доларів США він здійснить вплив на службових осіб Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області та начальника вказаного відділу поліції щодо прийняття рішення про повернення ОСОБА_6 автомобіля марки «Ауді А6» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 ., вилученого у нього працівниками поліції, на що останній змушений був погодитися.
При цьому, з метою реалізації свого умислу на одержання неправомірної вигоди, у період часу з 15.02.2021 року по 17.02.2016 рік, (точний час під час досудового розслідування та судового розгляду не встановлено), ОСОБА_5 у свого знайомого ОСОБА_8 , який не був обізнаний у злочинних намірах ОСОБА_5 , отримав дозвіл на використання його карткового рахунку, відкритого AT «Райффайзен Банк Аваль», на який ОСОБА_6 мав зарахувати грошові кошти для ОСОБА_5 в розмірі оговореної раніше неправомірної вигоди.
У подальшому, 17.02.2016 року об 17 годині 17 хвилин ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, продовжуючи здійснення свого злочинного наміру на отримання неправомірної вигоди, в телефонному режимі повторно повідомив ОСОБА_6 про необхідність надання йому раніше обговореної неправомірної вигоди та реалізуючи задумане, одразу після закінчення телефонної розмови надіслав на номер мобільного телефону ОСОБА_6 «смс-повідомлення» з номером банківської картки - НОМЕР_3 , на рахунок якої останньому необхідно зарахувати раніше зазначений ним розмір грошових коштів, що є неправомірною вигодою.
Надалі, 25.02.2016 року, о 13 годині 05 хвилин ОСОБА_6 , за вказівкою ОСОБА_5 , зателефонував ОСОБА_8 , який не був обізнаний у злочинних намірах ОСОБА_5 , повідомивши, що зазначена банківська картка емітована AT «Райффайзен Банк Аваль», при цьому вказав своє прізвище та ім`я за допомогою яких необхідно зарахувати грошові кошти на зазначений картковий рахунок.
Після цього, 01.03.2016 року, приблизно об 11 годині 00 хвилин ОСОБА_6 , відповідно до раніше обумовленої домовленості із ОСОБА_5 , прибув до його службового кабінету у Золотоніській місцевій прокуратурі Черкаської області, розташованої за адресою: м. Золотоноша, вул. Шевченка, 153, де останній, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на одержання неправомірної вигоди за вплив на прийняття рішення службовими особами Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області та начальником вказаного відділу поліції про повернення ОСОБА_6 автомобіля, надиктував ОСОБА_6 текст заяви на дії працівників поліції, які вилучили автомобіль у останнього.
Під час цієї зустрічі ОСОБА_5 надрукував на своєму комп`ютері та показав на його моніторі (повернувши монітор комп`ютера в сторону ОСОБА_6 ) текст, в якому зазначив, що перерахування грошових коштів необхідно здійснити у банку «Аваль», а також вказав, що на картковий рахунок необхідно перерахувати грошові кошти у гривнях.
Цього ж дня, ОСОБА_6 , виконуючи раніше зазначені ОСОБА_5 вказівки, прибув до приміщення банка AT «Райффайзен Банк Аваль», що знаходиться в м. Золотоноша, де о 12 годині 57 хвилин перерахував грошові кошти у сумі 13 930,35 грн. (69,65 грн. - комісія) на реквізити вказаної вище банківської картки, що належала ОСОБА_8 , в якості неправомірної вигоди для ОСОБА_5 за вплив на прийняття рішення службовими особами Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області та начальника вказаного відділу поліції ОСОБА_7 про повернення ОСОБА_6 автомобіля, який вилучили працівники поліції у останнього.
Після цього, 01.03.2016 року, приблизно о 13 годині 50 хвилин ОСОБА_6 прибув до службового кабінету ОСОБА_5 в Золотоніській місцевій прокуратурі Черкаської області, розташованій за адресою: м. Золотоноша, вул. Шевченка, 153, де на вимогу останнього надав квитанцію про перерахування грошових коштів у розмірі 13 930,35 грн. на реквізити вказаного вище карткового рахунку, при цьому залишивши ОСОБА_5 , на його прохання заяву, написану власноручно на дії працівників поліції Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області щодо незаконного вилучення у нього автомобіля.
У подальшому, ОСОБА_5 , упевнившись (шляхом телефонних розмов із ОСОБА_8 ) про зарахування грошових коштів на вказаний вище картковий рахунок, особисто підготував та підписав супровідний лист на ім`я начальника Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_7 про направлення вказаної вище заяви ОСОБА_6 разом з додатками, а також зазначивши в цьому листі роз`яснення вимог Кримінального процесуального кодексу України щодо повернення вказаного вище автомобіля.
Продовжуючи свій злочинний умисел на одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_6 за вплив на службових осіб Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області та начальника вказаного відділу поліції, ОСОБА_5 01.03.20216 року близько 18 години особисто прибув до службового кабінету начальника поліції Золотоніського ВП ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_7 , та надав останньому усну вказівку про необхідність повернення ОСОБА_6 вилученого автомобіля, при цьому залишивши вказану вище заяву ОСОБА_6 разом з додатками.
Натомість начальник Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_7 зазначив ОСОБА_5 , що це не входить до його компетенції, оскільки вказаний автомобіль розшукується Добропільським слідчим відділенням Красноармійського відділу поліції ГУНП в Донецькій області, після чого ОСОБА_5 залишив кабінет ОСОБА_7 та повернув кошти в сумі 14000 грн. ОСОБА_6 .
Кваліфікація кримінального правопорушення.
Дії ОСОБА_5 судом кваліфікуються за ч. 2 ст. 369-2 КК України, як одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, їх оцінка, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням показів обвинуваченого, свідків та ґрунтуючись на досліджених у судовому засіданні документах.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину не визнав. Зазначив, що мала місце провокація з боку правоохоронців, які намагалися створити штучно ситуацію щодо вчинення ним кримінального правопорушення. Свої покази ОСОБА_5 виклав в письмовій формі та пояснив, що з 15.12.2015 року перебував на посаді першого заступника керівника Золотоніської місцевої прокуратури Черкаської області. На початку лютого 2016 року перебував в службових справах в кабінеті начальника Золотоніського РВ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_7 . В цей час на прийом до ОСОБА_7 прийшов громадянин з приводу вилученого автомобіля. ОСОБА_7 попросив бути присутнім під час прийому, так як ситуація не проста. Вказаний громадянин, на даний час обвинувачений знає, що це ОСОБА_6 , зайшов до кабінету та повідомив, що авто вилучене працівниками поліції належить йому, придбане законно, авто без номерне, вказував, що авто вже вилучалося, а потім після проведення експертиз було йому повернуто. Обвинувачений порадив не поспішати з прийняттям рішення.
Через деякий час, до нього зателефонував невідомий номер, то був ОСОБА_6 , який повідомив про намір скаржитися на працівників поліції. На що обвинувачений роз`яснив останньому, що він має право звернутись зі скаргою, як до прокуратури так і до «вищестоящого» органу поліції. ОСОБА_6 повідомив, що дзвонив вже до «вищестоящого» органу поліції, це не допомогло, тому бажає поскаржитись до прокуратури.
Обвинувачений повідомив йому, щоб ОСОБА_6 скерував відповідну скаргу до прокуратури, і якщо має документи на підтвердження своїх доводів, то долучив їх до скарги. На що ОСОБА_6 повідомив, що це буде дуже довго і він має бажання приїхати особисто подати таку скаргу. Також, останній пояснював, що в нього є всі документи на руках та експертизи, що підтверджують, що його автомобіль не є викраденим автомобілем та належить йому. Дуже просив, оскільки він іногородній та з іншої області, щоб віднеслися з розумінням та вирішили його ситуацію якнайшвидше, з`ясовував коли можна зі скаргою потрапити особисто до нього на прийом, на що ОСОБА_5 повідомив йому про дні особистого прийому.
Приблизно через тиждень, ймовірно 25.02.2016, ОСОБА_5 з невідомого номеру телефонував невідомий чоловік та намагався вияснити якісь обставини про банк, повідомляв, що ОСОБА_5 скидав йому якісь номера смс, що його насторожило. Він заперечив цьому чоловіку і їх розмова на цьому закінчилась.
Під час цього ОСОБА_5 згадав, що напередодні мав зустріч з начальником Золотоніського відділу СБУ ОСОБА_9 по вул. Одеська, м. Черкаси на стоянці біля колишнього автосалону Mitsubishi. Якому він надавав номер ОСОБА_10 , в подальшому ОСОБА_9 просив номер картки ОСОБА_11 , але обвинувачений не мав такої інформації.
Пригадавши ці обставини обвинувачений зв`язався з ОСОБА_8 та намагався з`ясувати, чи нічого не відомо йому про обставини незрозумілого йому дзвінка, на що ОСОБА_8 повідомив, що нічого про це йому не відомо. Попрохав номер тієї людини, для з`ясування обставин. Потім писав ОСОБА_5 на меседжер про те, що це вийшло непорозуміння, та що мова там йшла про замовлення запчастин для ОСОБА_9 .
Потім, 01.03.2016 до Золотоніської місцевої прокуратури в першій половині дня приїхав Царинний, який нагадав за себе і про свої обставини, просив прийняти його, вказував про те, що іногородній, дуже просив допомоги, сказав що сходить в машину, візьме всі документи і буде чекати. Враховуючи його вмовляння та факт того, що він з іншої області, обвинувачений погодився на його прохання та пообіцяв, що у разі наявності у нього необхідних документів допомогти, та зробити все що від нього залежить в його ситуації.
Потім, в цей же день, обвинувачений надиктував текст скарги та повідомив про необхідність додати до скарги копії документів. Коли ОСОБА_6 повернувся з копіями, він надав обвинуваченому пачку паперів, зверху якої лежала платіжка, що здивувало останнього, чому платіжка лежить перша, адже першим документом зазвичай всі кладуть звернення громадянина, а тоді інші додатки до нього. У зв`язку з чим ОСОБА_5 мимоволі заглянув в її текст.
Побачивши в ній суму перерахування близько 13 тисяч гривень та прізвище ОСОБА_8 він розгубився і не зрозумів, що взагалі відбувається, тому відразу її повернув заявнику ОСОБА_6 , а звернення з додатками прийняв та розписав його на підлеглого працівника з резолюцією терміново скерувати на райвідділок поліції для розгляду.
Так як така ситуація була вперше, обвинувачений був у розгубленому стані, не міг зрозуміти, що відбувається, адже будь-яких прямих пропозицій, обіцянок чи розмов з приводу коштів чи винагород з вказаним громадянином у нього не було, лише бумага, яка ймовірно могла підтверджувати факт перерахування коштів
Паралельно обвинувачений почав зв`язуватися з ОСОБА_12 чи надходили йому якісь кошти, що б зрозуміти що далі робити з цією ситуацією. Він повідомив що ніякі кошти йому не надходили, що в підтвердження повинна прийти смс, просив номер цього чоловіка, що б з ним з`ясувати обставини виникнення цієї платіжки.
Так як обвинуваченому ця ситуація дуже не подобалась, і він не міг знати напевно, чи вчинив вказаний громадянин дії, що містять ознаки давання йому хабаря, як службовій особі, чи це могло бути якесь шахрайство з його боку, оскільки розмов про гроші чи будь-які інші неправомірні вигоди у них не було, та в даній ситуації також міг бути задіяний ОСОБА_13 , він прийняв рішення надати орієнтовну вказаній в платіжні суму коштів цьому заявнику, вказавши, що йому ніякі кошти не потрібні та роз`яснивши йому, що в його діях можуть вбачатися ознаки кримінального правопорушення.
Обвинувачений зазначив, що вважає всі вищевказані дії провокацією з боку працівників СБУ.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що декілька років тому, в 2015 чи 2016 році, взимку, точно рік він назвати не може, він їхав з Херсона до батьків. На ОСОБА_14 був зупинений працівниками поліції, які повідомили, що його автомобіль в розшуку та вилучили автомобіль на штраф майданчик. Працівники поліції повідомили йому, що вирішуватиме все керівництво.
З даним автомобілем у свідка вже була аналогічна ситуація, автомобіль вилучали і він з 2013 по 2015 роки перебував на штраф майданчику в м. Лубни Полтавської області, після проведення експертиз автомобіль йому повернули, всі документи були у нього на руках.
Після вилучення автомобіля, свідок з родиною поїхав до батьків, через деякий час йому зателефонували і сказали під`їхати до Золотоніського відділу поліції. Приїхавши туди, свідок чекав там в коридорі на прийом до начальника близько години. Коли зайшов до кабінету, там перебували начальник районного відділу та прокурор, як в подальшому він дізнався то були ОСОБА_7 та ОСОБА_5 . Вони почали говорити, що також будуть робити експертизи, запитували скільки йому коштувало повернути автомобіль у поліції м.Лубни, розмова відбувалася близько години, з неї свідок зрозумів, що йому натякнули, що потрібно заплатити і начальник поліції сказав, що все потрібно вирішити з прокурором.
Через деякий час свідку зателефонували з поліції та сказали, що потрібно щось рішити з автомобілем, так як прокурор їх постійно за нього запитує. Свідок приїхав до м.Золотоноші та прийшов до поліції, там йому повідомили, що потрібно йти до прокурора ОСОБА_5 .
Свідок прийшов до прокуратури, зайшов до ОСОБА_5 , який сказав, що автомобіль так стояти не може і потрібно з ним вирішувати, на його запитання «скільки?» ОСОБА_5 написав на аркуші паперу 500 $ та сказав, що з ним зв`яжуться.
Вийшовши з приміщення прокуратури свідок вирішив піти до СБУ, так як з розмови він чітко зрозумів, що без сплати коштів машину йому не повернуть. Відділ СБУ був поряд, він зайшов туди і розповів працівникові, який там перебував, що йому потрібно забрати автомобіль, а вони хочуть «порішати». Працівник СБУ на ім`я ОСОБА_15 запропонував написати заяву, на що він погодився.
Через деякий час, свідку на його номер телефону прийшов номер карти, на який як він зрозумів потрібно скинути 14000 грн. Потім вони з ОСОБА_5 зізвонилися, і останній повідомив йому, що потрібно написати скаргу на його ім`я на працівників поліції. Кошти свідок перерахував в банку «Аваль». Потім ходив до прокуратури показав ОСОБА_5 квитанцію про перерахування та писав там заяву на ім`я ОСОБА_5 . В цей час на ньому була апаратура встановлена в СБУ. Після написання заяви, ОСОБА_5 сказав чекати у відділі поліції повернення автомобіля. Але через деякий час прийшов до нього та повернув 14000 грн.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що в лютому 2016 року він працював на посаді начальника Золотоніського РВ ГУНП в Черкаській області. ОСОБА_5 в цей час працював першим заступником прокурора району. Працівниками поліції був затриманий ОСОБА_6 на автомобілі «Ауді», в якому були проблеми з номером кузова. Автомобіль був доставлений до райвідділу. В подальшому прокуратурою була проведена перевірка і автомобіль був повернутий власнику. До райвідділу приходив лист з прокуратури за його зверненням, з роз`ясненням про необхідність повернення автомобіля, інших подробиць свідок не пам`ятає. Пам`ятає, що розмова з ОСОБА_6 в присутності ОСОБА_5 відбувалася в його кабінеті Свідок зазначив, що ОСОБА_5 тиск на нього з приводу повернення автомобіля не чинив, станом на лютий 2016 року він за посадою не перебував у підпорядкуванні ОСОБА_5 .
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що він знайомий з ОСОБА_5 понад десять років, вони проживали по сусідству. В березні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до нього з проханням дати номер банківської карти на яку можна скинути кошти. Так як на той час свідок працював на фірмі з продажу запчастин, у нього була картка банку «Аваль», яка належала фірмі. Він надав номер даної картки ОСОБА_5 , через деякий час зателефонував незнайомий чоловік та повідомив, що він від ОСОБА_5 та хотів скинути кошти, але картка недійсна, він йому роз`яснив, що він скидав на «Приватбанк», а картка банку «Аваль». Через деякий час на картку зайшло 13930 грн., про що в телефонній розмові він повідомив ОСОБА_5 . Дану картку свідок віддав ОСОБА_5 , щоб він зняв кошти. Як обвинувачений знімав кошти свідок не бачив, але картку повернув вже без них. Всі ці дії, зі слів ОСОБА_5 , необхідно було зробити, щоб допомогти якійсь людині.
Крім того, ОСОБА_8 допитувався слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва 14.06.2016 року, допит проводився за допомогою технічної фіксації, за участі ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_4 , свідок був приведений до присяги та йому роз`яснені його права. З журналу судового засідання вбачається, що свідок ОСОБА_8 пояснив, щодо обставин, які йому відомі по даному кримінальному провадженню так свідок суду показав, що: до нього звернувся ОСОБА_5 з проханням дати йому номер картки на яку можна скинути кошти. Через деякий час через «Вайбер» ОСОБА_5 скинув номер телефона, потім зателефонував та попросив набрати на цей номер, оскільки людина не може скинути кошти на його картку, номер якої свідок надав ОСОБА_5 . ОСОБА_8 зателефонував цій людині, це був ОСОБА_16 , який намагався скинути кошти в «Приватбанк», а картка була банку «Аваль». Потім ОСОБА_5 неодноразово телефонував та питав чи зайшли кошти, як це можливо перевірити, свідок йому пояснив, що потрібно чекати СМС повідомлення. Увечері зайшла сума приблизно 13900 грн. Свідок віддав ОСОБА_5 картку і в подальшому з неї було знято 13200 грн. На думку свідка ці кошти зняв ОСОБА_5 так як вони належали йому. Всі ці дії, зі слів ОСОБА_5 , необхідні були, щоб комусь допомогти. (Т.4, а.с. 91-105).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 пояснив суду, що в лютому 2016 році працював на посаді начальника карного розшуку Золотоніського РВ ГУНП в Черкаській області. Пам`ятає, що в цей час у ОСОБА_6 був вилучений автомобіль «Ауді». Свідок пам`ятає, що ОСОБА_5 запитував у нього чому автомобіль заарештований та чому ми його не повертаємо, інших обставин даної події свідок не пам`ятає.

Судом в якості свідків обвинувачення, кожен окремо, були допитані ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 . Дані свідки ніяких обставин вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому діяння не повідомили, пояснили, що про дані події дізналися лише уже в ході розгляду справи в суді. Лише підтвердили, що в лютому 2016 року ОСОБА_5 займав посаду першого заступника керівника Золотоніської місцевої прокуратури Черкаської області.
Судом безпосередньо у судовому засіданні, у порядку ст. 358 КПК України, досліджені надані стороною обвинувачення під час судового провадження, як доказ вини обвинуваченого, наступні документи ( спеціально створені з метою збереження інформації матеріальні об`єкти, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин):

-заява-повідомлення ОСОБА_6 про злочину до начальнику УСБУ (Т.1, а.с .5);

-витяг з кримінального провадження від 19.02.2016 року про внесення даних до ЄРДР за ч. 3 ст. 368 КК України (Т.1, а.с. 9);

-витяг з кримінального провадження, внесений до ЄРДО 01.11.2013 року за ст. 290 КК України (по факту зупинки автомобіля «Ауді А-6» під керуванням водія ОСОБА_6 ) (Т.1, а.с. 19);

-протокол огляду від 19.02.2016 року, яким зафіксовано огляд мобільного телефону марки «Нокіа» чорного кольору. Оглядом вмісту вкладок телефону встановлено, що 17.02.2016 року о 17:21:24 повідомлено отримано від абонента із номером НОМЕР_4 з текстовим повідомленням « НОМЕР_3 ». Телефон повернуто ОСОБА_6 (Т.1, а.с. 50);

-фотокопія повідомлення (Т.1, а.с. 51-52);

-протокол огляду від 07.06.2016 року, яким зафіксовано огляд копію заяви першому заступнику керівника Золотоніської місцевої прокуратури ОСОБА_5 від ОСОБА_6 , квитанція про сплату ОСОБА_6 коштів в сумі 13930,35 грн. на рахунок ОСОБА_8 та квитанція на суму 69,65 грн., яка сплачена ОСОБА_6 на користь банку за поповнення карткового рахунку (Т.1, а.с. 70-71);

-копія заяви ОСОБА_6 , адресована Першому заступнику керівника Золотоніської місцевої прокуратури ОСОБА_5 щодо поверення автомобіля Ауді А-6, отримана Золотоніською місцевою прокуратурою 01.03.2016 року (Т.1, а.с. 72);

-оригінал квитанції №189М29731 від 01.03.2016 року щодо слати ОСОБА_6 коштів у сумі 13930,35 грн. на поповнення карткового рахунку ОСОБА_8 (Т.1, а.с. 73);

-оригінал квитанції №189М29907 від 01.03.2016 року щодо слати ОСОБА_6 коштів у сумі 69,65 грн. за поповнення карткового рахунку (Т.1, а.с. 74);

-протокол обшуку від 21.03.2016 року, яким зафіксовано обшук квартири ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_3 . В ході обшуку ОСОБА_8 добровільно видав дві банківські карти Райффайзен Банку Аваль, одну банківську карту А-банку, картку WOG. Додатково виявлено ще 4 банківські карти ПриватБанку, дві банківські карти Райффайзен Банк Аваль, три банківські картки «Надра Банку». Крім цього, ОСОБА_23 добровільно видав мобільний телефон чорного кольору марки Нокіа та телефон марки Айфон (Т.1, а.с. 130-135). Обшук проведений на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 12.03.2016 року (Т.1, а.с. 129);

-протокол огляду від 18.04.2016 року, яким зафіксовано огляд мобільних телефонів Айфон та Нокіа з інформцією, яка міститься на них (Т.1, а.с. 136-138);

-фотокопії сповіщень про зарахування суми на картковий рахунок, зокрема і суми коштів - 13930,35 грн. (Т.1, а.с. 139-143);

-протокол огляду від 19.05.2016 року, яким зафіксовано огляд 13 пластикових банківських карт (Т.1, а.с. 146-147);

-фотокопії банківських карт (Т.1, а.с. 148-149);

-протокол тимчасового доступу до речей і документів від 28.03.2016 року, на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 12.03.2016 року (Т.1, а.с. 202), яким зафіксовано опис речей і документів, які були вилучені з Райффайзен Банку Аваль (Т.1, а.с. 203-205);

-протокол огляду від 02.06.2016 року, яким зафіксовано огляд юридичної справи банку на Верещагіна (Т.1, а.с. 207);

-копія наказу керівника Золотоніської місцевої прокуратури №14 від 18.12.2015 року про розподіл обовязків між прокурорськими працівниками Золотоніської місцевої прокуратури (Т.2, а.с. 20-34);

-копія наказу керівника Золотоніської місцевої прокуратури №47 від 09.03.2016 року про розподіл обовязків між прокурорськими працівниками Золотоніської місцевої прокуратури (Т.2, а.с. 35-52);

-копія наказу в.о. прокурора Черкаської області від 11.12.2015 року №709 к про призначення молодшого радника юстиції ОСОБА_5 на посаду першого заступника керівника Золотоніської місцевої прокуратури з 15.12.2015 року (Т.2, а.с. 175);

-протокол тимчасового доступу до речей і документів від 17.05.2016 року, (на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18.04.2016 року), яким зафіксовано доступ до документів що містять інформацію стосовно телефонного номеру НОМЕР_5 за період з 01.02.2016 року до 23.03.2016 року (Т. 3, а.с.7-8);

-протокол огляду речей та документів від 06.06.2016 року, яким зафіксовано огляд cd-диску на якому знаходиться інформація про сеанси мобільного звязку абонента (Т.3, а.с. 11-12);

-протокол тимчасового доступу до речей і документів від 17.05.2016 року, (на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18.04.2016 року), яким зафіксовано доступ до документів що містять інформацію стосовно телефонного номеру НОМЕР_6 та НОМЕР_4 за період з 01.02.2016 року до 23.03.2016 року (Т.3, а.с. 27-28);

-протокол огляду речей та документів від 06.06.2016 року, яким зафіксовано огляд cd-диску на якому знаходиться інформація про сеанси мобільного звязку абонента (Т.3, а.с. 31--32);

-протокол тимчасового доступу до речей і документів від 17.05.2016 року, (на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18.04.2016 року), яким зафіксовано доступ до документів що містять інформацію стосовно телефонного номеру НОМЕР_7 в період з 01.02.2016 року до 23.03.2016 року (Т.3, а.с. 41-42);

-протокол огляду речей та документів від 07.06.2016 року, яким зафіксовано огляд cd-r диску на якому знаходиться інформація про сеанси мобільного звязку абонента (Т.3, а.с. 45--46);

-протокол тимчасового доступу до речей і документів від 17.05.2016 року, (на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18.04.2016 року), яким зафіксовано доступ до документів що містять інформацію стосовно телефонного номеру НОМЕР_8 за період з 01.02.2016 року до 23.03.2016 року (Т.3, а.с. 61-62);

-протокол огляду речей та документів від 07.06.2016 року, яким зафіксовано огляд cd-r диску на якому знаходиться інформація про сеанси мобільного звязку абонента (Т.3, а.с. 65-);

-протокол тимчасового доступу до речей і документів від 17.05.2016 року, (на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18.04.2016 року), яким зафіксовано доступ до документів що містять інформацію стосовно телефонного номеру НОМЕР_9 за період з 01.02.2016 року до 23.03.2016 року (Т.3, а.с. 72-73);

-протокол огляду речей та документів від 07.06.2016 року, яким зафіксовано огляд cd-r диску на якому знаходиться інформація про сеанси мобільного звязку абонента (Т.3, а.с. 76-77);

-протокол огляду від 07.06.2016 року, яким зафіксовано огляд звернення ОСОБА_6 від 01.03.2016 року та заяву до першого заступника керівника Золотоніської місцевої прокуратури ОСОБА_5 (Т.3, а.с. 117-118);

-оригінал заяви ОСОБА_6 до першого заступника керівника Золотоніської місцевої прокуратури ОСОБА_5 щодо повернення автомобіля (Т.3, а.с. 120);

-витяг з книги обліку та звернень громадян та юридичних осіб, де міститься запис про особистий прийом ОСОБА_6 . ОСОБА_5 01.03.2016 року (Т.3, а.с. 123-124);

-витяг з книги обліку вхідної кореспонденції, де міститься запис про надходження звернення від ОСОБА_6 01.03.2016 року (Т.3, а.с. 126-127);

-проведення негласних слідчих дій відносно ОСОБА_5 здійснено на підставі ухвали апеляційного суду м. Києва від 23.02.2016 року (Т.3, а.с. 218);

-протокол за результатами здійснення негласної слідчої дії від 09.03.2016 року, яким зафіксовано телефонні розмови між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , та між ОСОБА_5 і ОСОБА_7 , між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (Т.3, а.с. 220-226);

-протокол за результатами здійснення негласної слідчої дії від 09.03.2016 року, яким зафіксовано розмову між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в службовому кабінеті (Т.3, а.с. 238-242). Проведення негласних слідчих дій відносно ОСОБА_5 здійснено на підставі ухвали апеляційного суду м. Києва від 23.02.2016 року (Т.3, а.с. 237);

-постанова про залучення особи до проведення негласних слідчих дій та конфіденційного співробітництва відносно ОСОБА_6 від 19.02.2016 року (Т.3, а.с. 246-248);

-протокол за результатами здійснення негласної слідчої дії від 09.03.2016 року, яким зафіксовано телефонні розмови між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 (Т.4, а.с. 6-8). Проведення негласних слідчих дій відносно ОСОБА_5 здійснено на підставі ухвали апеляційного суду м. Києва від 23.02.2016 року (Т.4, а.с. 4-5);

-протокол огляду та ідентифікації грошових коштів від 01.03.2016 року, яким зафіксовано огляд коштів на суму 14000 грн. (Т.4, а.с. 20-22);

-протокол огляду особи, залученої до конфіденційного співробітництва та вручення їй спеціального технічного засобу і грошових коштів для здійснення контролю за вчиненням злочину від 01.03.2016 року, яким зафіксовано огляд ОСОБА_6 , зокрема стан його одягу, відсутність сторонніх предметів окрім мобільного телефону та грошових коштів, виданих йому для проведення слідчої дії (Т.4, а.с. 57-59);

-протокол вилучення у особи, залученої до конфіденційного співробітництва грошових коштів та спеціального технічного засобу від 01.03.2016 року (Т.4, а.с. 60-61);

-протокол про результати контролю за вчиненням злочину від 10.03.2016 року (Т.4, а.с. 62-63);

-акт добровільної видачі від 01.03. 2016 року, яким зафіксовано добровільну видачу ОСОБА_6 грошових коштів у сумі 14000 грн. (Т.4, а.с. 65);

-протокол огляду від 02.06.2016 року, яким зафіксовано огляд пакету, в якому знаходилось 70 купюр номіналом 200 грн., всього в розмірі 14000 грн. (Т.4, а.с. 66);

-висновок експерта за результатами проведення експертизи відеозвукозапису від 23.03.2018 року №25397/17-35, згідно якого файли відео та звукозаписів, які зафіксовані на компакт-диску DVD-R №1458т, є копіями. Встановити, чи зазнавали змін відеозаписи (відеофонограми) та аудіо записи (фонограми), що записані на компакт-диск DVD-R №1458т, дати створення файлів та чи за допомогою одного чи декількох технічних пристроїв зафіксовані ці файли, експертним шляхом за їх копіями неможливо (Т.5, а.с. 233-238)

Дані докази за свою є належними та допустимим у розумінні норм КПК України.
Суд визнає неналежними доказами наступні документи через те, що вони за своїм змістом прямо чи непрямо не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні:
-копія протоколу огляду місця події від 01.02.2016 року, яким зафіксовано огляд автомобіля марки Ауді А-6, д.н.з. НОМЕР_10 , який розташований біля стаціонарного посту м. Золотоноша, 121 км. автодороги Бориспіль-Запоріжжя (Т.1, а.с. 102-103);

-протокол обшуку від 21.03.2016 року, яким зафіксовано обшук автомобіля марки «CITROEN» моделі «С-4», д.н.з. НОМЕР_11 . В ході обшуку речей та предметів, вказаних в ухвалі суду, не виявлено (Т.1, а.с. 158-161). Обшук проведено на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 12.03.2016 року (Т.1, а.с. 155);

-протокол огляду від 09.03.2016 року, яким зафіксовано огляд сайту (Т.1, а.с. 165);

-протокол обшуку від 21.03.2016 року на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 12.03.2016 року (Т.1, а.с. 169), яким зафіксовано обшук службового кабінету ОСОБА_5 №2 у приміщенні відділу Золотоніської місцевої прокуратури Черкаської області, що за адресою: м. Канів, вул. Леніна, 182, 3 поверх. В ході обшкуку виявлено ноубтук, мобільний телефон, 5 флеш-карт, накладні, роздруківки телефонних дзвінків, коробку з чеком та інструкцією до мобільного телефону Нокіа (Т.1, а.с. 170-172);

-протокол огляду від 19.05.2016 року, яким зафіксовано огляд ноутбуку (Т.1, а.с. 173-174);

-протокол огляду від 30.05.2016 року, яким зафіксовано огляд накладних, роздруківки телефонних дзвінків, телефону сірого кольору та флеш-пристроїв (Т.1, а.с. 175-176);

-протокол обшуку від 21.03.2016 року, на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 12.03.2016 року (Т.1, а.с. 193), яким зафіксовано обшук житла ОСОБА_5 у АДРЕСА_4 . Речей та документів, які становлять інтерес для слідства не виявлено (Т.1, а.с. 194-197);

Суд визнає неналежним доказом стенограму показів свідка ОСОБА_6 даних ним під час розгляду даного кримінального провадження в Золотоніському міськрайонному суду Черкаської області, оскільки ОСОБА_6 був безпосередньо допитаний Черкаським районним судом Черкаської області під час розгляду даного кримінального провадження, був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показів.
Що стосується посилання сторони захисту на недопустимість доказів, які були зібрані слідчим ОСОБА_24 в період з 19.02.2016 року по 14.03.2016 року, з тих підстав, що постанова про доручення здійснення досудового розслідування групі слідчих була винесена заступником Генерального прокурора України лише 14.03.2016 року, суд до уваги не приймає. Як вбачається з матеріалів справи слідчі дії у даному кримінальному провадженні з 19.02.2016 року по 14.03.2016 року здійснювалися одноособово слідчим ОСОБА_24 , який діяв на підставі доручення заступника Генерального прокурора України від 19.02.2016 року.
25 серпня 2021 р. Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 663/267/19 дійшов висновку, що положення ст. 110 КПК не містять імперативних приписів про те, що керівник органу досудового розслідування приймає своє рішення у формі постанов. У ст. 110 КПК дійсно зазначено, що рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови, однак за змістом п.п. 8, 17 ч. 1 ст. 3 КПК керівник органу досудового розслідування і слідчий є самостійними суб`єктами, повноваження яких визначені в окремих статтях КПК 39 та 40.
Прийняття рішення формі доручення (а не у формі постанови) не свідчить, що досудове розслідування здійснювалося неуповноваженою особою і що отримані під час такого розслідування докази є недопустимими на цих підставах.
Отже, за висновком Верховного Суду, визначення керівником органу досудового розслідування слідчого на підставі процесуального документа доручення не утворює істотного порушення вимог процесуального закону.
На думку суду не заслуговують на увагу доводи захисту стосовно того, що неможливо використання копій файлів відео та звукозаписів, які зафіксовані на компакт-диску DVD-R №1458т НСРД, оскільки даний диск створений в режимі секретності (таємності) шляхом виготовлення копій інформації із першоджерела інформації, яка містилася на оригінальному таємному носію.
На думку суду, захист не враховує положення ст. 99 КПК про те, що документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Суд погоджується з твердженням захисту, що сторона обвинувачення зобов`язана надати суду оригінал документа.
Разом з тим, оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа є його відображення, якому надається таке ж значення, як документу.
Крім того, відповідно до ст. 7 від 22 травня 2003 року № 851-IV Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.
Матеріальний носій - лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис, аудіозапис) може існувати на різних носіях. Усі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом і датою створення.
Долучені до матеріалів провадження DVD-R, диски з відео- та аудіозаписом обставин події були виготовлені у зв`язку з необхідністю надання інформації, яка має значення у кримінальному провадженні та є самостійним джерелом доказу, похідним від інформації, що зберігається на комп`ютері в електронному вигляді у виді файлів.

Отже, записаний на оптичний диск носій інформації електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документа.
Враховуючи вищенаведене, на думку суду, указані дані аудіо- та відеозаписів є належними і допустимими доказами у кримінальному провадженні щодоОСОБА_5 . Дана позиція суду повністю узгоджується з позицією Верховного Суду (постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 495/2212/18).
Заперечення провини обвинуваченим та його захисником, мотивоване провокацією злочину, суд вважає обраною ними позицією захисту з метою уникнення обвинуваченим покарання за вчинене.
У постанові від 6 березня 2018 року (справа № 727/6661/15-к) Верховний Суд відмітив, що відповідно до вимог ЄСПЛ для відмежування провокації від допустимої поведінки правоохоронних органів є низка критеріїв. Під змістовним критерієм розуміється наявність/відсутність суттєвих змістовних ознак, притаманних провокації правоохоронних органів, а під процесуальним критерієм - наявність у суду можливостей перевірити відомості про ймовірну провокацію під час судового засідання.
Тобто, будь-яка інформація, що стосується існуючого наміру вчинити злочин або вчинюваного злочину, має бути такою, що здатна бути перевіреною, а державне обвинувачення повинно мати змогу продемонструвати на будь-якій стадії, що в його розпорядженні наявні достатні підстави для проведення оперативного заходу.
Європейським судом вироблена концепція провокації, яка порушує пункт 1 статті 6 Конвенції, і є відмінною від застосування законних оперативних методів попереднього розслідування. Ним встановлено, що тоді як застосування спеціальних методів розслідування, зокрема, негласних, не може саме по собі порушувати право на справедливий судовий розгляд, небезпека поліцейської провокації в результаті таких заходів передбачає, що їх застосування повинно бути обмежене зрозумілими рамками (рішення ЄСПЛ від 5 лютого 2008 року у справі «Раманаускас проти Литви»).
Прецедентне право Європейського суду не забороняє посилатися на стадії розслідування кримінальної справи у випадку, якщо дозволяє характер злочинної дії, на докази, отримані в результаті проведення співробітниками органів внутрішніх справ операцій під прикриттям (наприклад, рішення ЄСПЛ від 15 червня 1992 року у справі «Люді проти Швейцарії»). Однак, застосування агентів під прикриттям повинно бути обмежене, співробітники поліції можуть діяти таємно, але не займатись підбурюванням (рішення ЄСПЛ від 9 червня 1998 року у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії»).
ЄСПЛ під провокацією (поліцейською) розуміє випадки, коли задіяні посадові особи, які є або співробітниками органів безпеки, або особами, що діють за їх дорученням, не обмежують свої дії лише розслідуванням кримінальної справи по суті неявним способом, а впливають на суб`єкта з метою спровокувати його на скоєння злочину, який в іншому випадку не було би скоєно, задля того щоб зробити можливим виявлення злочину, тобто отримати докази та порушити кримінальну справу (рішення ЄСПЛ у справі «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року).
Вирішуючи питання про те, чи було таке розслідування «по суті неявним», суд повинен вивчити причини, які лежать в основі проведення оперативних дій та виходити з того, чи мали місце об`єктивні підозри того, що заявник задіяний у злочинній діяльності або схильний до скоєння злочину.
Тісно пов`язаним із критерієм об`єктивної підозри є питання щодо етапу, на якому уповноважені органи державної влади здійснюють оперативні заходи, тобто або вони просто «приєднались» до здійснення кримінально-караного діяння, або спровокували його.
Зібрані у справі докази в їх сукупності, які суд визнає належними, допустимими, взаємоузгодженими, а відтак достовірними свідчать, що ОСОБА_5 під час спілкування з ОСОБА_6 , висловив обіцянку незаконного впливу в інтересах останнього та в подальшому отримав через чужу банківську картку незаконну вигоду в обумовленій сумі.
Стверджуючи про провокацію, сторона захисту фактично таким чином визнає, що вчинення злочину обвинуваченим мало місце в результаті підбурювання з боку заявника, тобто злочин був скоєний, а обвинуваченим отримано неправомірну вигоду.
Під час прийняття рішення про те, чи було розслідування «пасивним», Суд приймає до уваги критерії, вироблені у рішенні ЄСПЛ у справі «Раманаускас проти Литви (No.2)» ( заява № 55146/14) та ознайомився з причинами, що лежать в основі прихованої операції, зокрема: чи були об`єктивними підозри, що обвинувачений причетний до злочинної діяльності, або був раніше схильним до скоєння злочину, а також поведінку органів, що здійснювали цю операцію, зокрема, чи здійснювали органи вплив на заявника, для того, щоб спровокувати вчинити злочин, який би інакше не було скоєно, для того, щоб було можливо встановити факт скоєння злочину, тобто отримати докази і розпочати кримінальне переслідування.
Коли участь правоохоронних органів обмежується наданням допомоги приватній стороні в реєстрації здійснення незаконної дії іншої сторони, визначальним фактором залишається поведінка цих двох осіб (див. Мілінієне проти Литви, № 74355/01, § 38 від 24 червня 2008 року).

Суд зазначає, що ОСОБА_6 був приватною особою, мав на меті повернути вилучений у нього автомобіль та за вказівкою працівників поліції звернувся для вирішення даного питання у законний спосіб до ОСОБА_5 , а в ході спілкування останній за власної ініціативи запропонував вирішити дану проблему за грошову винагороду. Докази того, що ОСОБА_6 раніше працював агентом правоохоронних органів відсутні і він вказані обставини заперечив під час допиту в якості свідка. Тому фактично немає причин вважати, що, коли ОСОБА_6 з самого початку мав спілкування із прокурором ОСОБА_5 - діяв в якості агента держави, за вказівкою органів СБУ, або іншим чином під їх контролем, або що у нього були якісь приховані мотиви. Таким чином, ця справа не має стосунку до таємних агентів, а скоріше має відношення до дій приватної особи, що діє під наглядом правоохоронних органів.

Виходячи із наявних матеріалів справи, органи СБУ лише дали вказівки ОСОБА_6 щодо дій, які він може здійснювати після того, як останній повідомив про корумповані пропозиції обвинуваченого. При цьому, після прийняття співробітником СБУ заяви від ОСОБА_6 , слідчим прокуратури в установленому законом порядку ініційовано проведення слідчих (розшукових) дій, як то контроль за вчиненням злочину та аудіо, - відеоконтроль особи, отримано дозвіл слідчих суддів Апеляційного суду міста Києва. Відтак, операція з викриття корупції проводилась під контролем прокуратури і суду.

Із процесуальними рішеннями прокурора та протоколами за їх наслідками з відповідними додатками сторона захисту мала змогу ознайомитись та подати суду свої зауваження, що свідчить про дотримання засад змагальності сторін. Якихось перешкод у цьому з боку сторони захисту не наведено.

З інформації за наслідками проведених гласних та негласних слідчих (розшукових) дій вбачається, що ОСОБА_5 в прихований спосіб обумовлював з ОСОБА_6 та ОСОБА_8 обставини повернення автомобіля ОСОБА_6 та умови отримання незаконної винагороди за це за допомогою ОСОБА_8 . Судячи з контексту, вів розмови про грошові кошти, які мали бути перераховані на вказану ним картку, від перемовин та грошей не відмовлявся.
Тому немає ніяких підстав для того, щоб припустити, що дії ОСОБА_6 підбурювали обвинуваченого до вчинення злочину, оскільки в той час, коли йому віддали гроші, правоохоронні органи вже мали у своєму розпорядженні інформацію, яка дозволяла припустити, що він фактично обіцяв за неправомірну вигоду впливати на осіб, що виконують функції держави. Про створення передумов для отримання неправомірної вигоди, на думку суду, також свідчать надання обвинуваченим ОСОБА_6 номеру картки для перерахування коштів, а також повернення в подальшому ОСОБА_6 даних коштів, з висловленням жалю, що не вдалося домовитися з працівниками поліції про повернення автомобіля.

За цих обставин суд не знаходить ознак правопорушень у проведенні операції органами СБУ, які були визначальним фактором.

Визначальним фактором була поведінка обвинуваченого ОСОБА_5 під час розмов та зустрічей з ОСОБА_6 . Тому суд робить висновок про те, що в цій справі не було підбурення до вчинення правопорушення, і тому подальше використання доказів, отриманих в ході кримінального провадження проти обвинуваченого є такими, що не порушує положення п. 1 статті 6 Конвенції.
Суд не приймає до уваги покази свідка ОСОБА_8 , надані ним в судовому засіданні під час додаткового допиту за клопотанням сторони захисту, в яких він повністю підтримав версію обвинуваченого ОСОБА_5 , та вказав, що кошти він отримав на свою картку не для передачі ОСОБА_5 , а за запасні частини, які нібито замовив співробітник СБУ, а попередні покази надані ним були під тиском співробітників СБУ. Дані покази свідка ОСОБА_8 суд розцінює, як неправдиві та направлені на сприяння ОСОБА_5 уникнути покарання, оскільки вони суперечать попереднім показам свідка, які повністю узгоджувалися з доказам отриманим під час негласних слідчих, розшукових дій. Свої додаткові пояснення свідок читав з аркушу паперу, а на запитання обвинувачення та суду давав непослідовні покази.
Що стосується показів свідка ОСОБА_7 , який пояснив суду, що ОСОБА_5 на нього не впливав з приводу повернення автомобіля ОСОБА_6 та він, як начальник районного відділу поліції, не перебував у підпорядкуванні в першого заступника прокурора району ОСОБА_5 суд зазначає, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 369-2 КК України із формальним складом, який визнається закінченим: а) у разі одержання неправомірної вигоди - з моменту фактичного отримання особою-посередником хоча б частини такої вигоди; б) у разі пропозиції здійснити вплив за таку вигоду - з моменту надходження такої пропозиції, тобто доведення її змісту до відома особи, до якої звертається посередник, незалежно від того, чи погодилася особа, до якої він звернувся, з такою пропозицією.
Як пропозиція і надання, так й одержання неправомірної вигоди обумовлені здійсненням з боку особи-посередника впливу на прийняття рішення уповноваженою особою. Але що стосується самого впливу, способу і форми його здійснення, діянь, що становлять його зміст, наслідків їх вчинення, характеру рішення (законне чи незаконне), прийнятого особою, на яку здійснюється такий вплив, - все це перебуває поза межами об`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 369-2 КК України.
Покази обвинуваченого ОСОБА_5 суд оцінює критично, оскільки вони не узгоджуються з дослідженими в судовому засіданні доказами та, на думку суду, направлені на уникнення покарання останнім.
Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винним у вчиненні яких визнається обвинувачений.
З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 369-2 КК України, як одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.
Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 згідно ст. 66 КК України, судом не встановлено. Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_25 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Мотиви призначення відповідного покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями пунктів 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує наступне:

позицію сторін судового провадження щодо необхідної міри покарання;

відношення обвинуваченого до вчиненого (відсутність каяття);

ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів;

особливості й обставини вчинення злочину: форму вини (прямий умисел), мотив (власне збагачення), спосіб (вплив на особу, уповноважену на виконання функцій держави), стадію вчинення (закінчений злочин), характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали (одержання неправомірної вигоди);
суспільний інтерес - злочинні дії були вчинені службовою особою, яка виконувала обов`язки щодо організації нагляду за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство, працівником правоохоронного органу, у зв`язку з чим у суспільстві зростає недовіра до працівників правоохоронних органів і можуть з`являтися виправдання щодо своєї девіантної поведінки, які мотивовані наступним - якщо особа, яка повинна здійснювати нагляд за додержанням законів, нехтує цими законами і вчиняє дії направлені на власне збагачення, то чому такі дії не може вчиняти звичайний громадянин, і як звичайний громадянин повинен захищати свої права, якщо особа, яку держава наділила певними повноваженням за винагороду може діяти в інтересах окремих осіб;
особу обвинуваченого, який не визнав себе винним, одружений, є батьком малолітньої дитини, за місцем проживання по АДРЕСА_4 характеризується позитивно, під диспансерним наглядом в КЗ «Черкаський обласний наркологічний диспансер» ЧОР не перебуває, під диспансерним наглядом лікаря-психіатра КЗ «ЧОПНД» не перебуває, раніше не судимий, за місцем роботи характеризується позитивно.

Разом з тим, беручи до уваги, що ОСОБА_5 свою вину не визнав, необхідних висновків не зробив, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі. Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Визначене судом покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Враховуючи, що ОСОБА_5 вчинив нетяжкий злочин, передбачений ч. 2 ст. 369-2 КК України, однак з дати вчинення кримінального правопорушення пройшло більше трьох років, суд вважає за необхідне звільнити обвинуваченого від призначеного основного покарання за ч. 2 ст. 369-2 КК України у зв`язку із закінченням строків давності на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.
Цивільний позов не заявлено.
Матеріальна шкода відсутня.
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Процесуальні витрати відсутні.

Питання про речові докази необхідно вирішити в порядку ст.100 КПК України, у відношенні тих доказів по яким було надано суду відповідні постанови про їх визнання такими.
Керуючись ст.ст.368, 370-371, 374 КПК України, суд -

у х в а л и в:

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України і призначити йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

Звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання за ч. 2 ст. 369-2 КК України, у вигляді чотирьох років позбавлення волі, на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Після набрання вироком законної сили, речові докази, а саме:

банківську картку НОМЕР_3 , на якій є заводський напис «Raiffeisen BANK AVAL» та яку поміщено до паперового конверту білого кольору, на якому зроблено рукописний напис «Додаток до протоколу огляду банківських карток. Банківська картка: НОМЕР_3 , на якій є заводський напис «AVAL» і скріплено печаткою і підписом слідчого, яка зберігається при матеріалах кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження;

16 аркушів формату A4, на яких є інформація, яка стосується відкриття карткового рахунку в AT «Райффайзен Банк Аваль» на ім`я ОСОБА_8 (умовно названо «юридична справа») та рух коштів по рахунку «№ НОМЕР_12 » за період з 06.08.2013 до 12.03.2016, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження;

оптичний диск CD-R «Verbatim», на поверхні якого є рукописний текст чорного кольору: «Вх 12989 Вих 8803/3/кт від 17.05.16» та на якому збережені 3 файли формату «Microsoft Exel» з назвами «[12989-17.05.2016 11.48.42», «[ 12989р]-17.05.2016 11.50.09» і «bs», та які (файли) містять інформацію про з`єднання абонентського номера НОМЕР_13 з іншими номерами за період з 01.02.2016 до 23.03.2016, який зберігається при матеріалах кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження;

оптичний диск CD-R «Verbatim», на поверхні якого є рукописний текст чорного кольору: « НОМЕР_14 » та на якому збережені 2 файли формату Microsoft Exel» з назвами , « НОМЕР_6 01.02.2016 23.03.2016» та 59_01.02.2016_23.03.2016», та які (файли) містять інформацію про 'єднання абонентських номерів НОМЕР_15 і НОМЕР_16 з іншими номерами а період з 01.02.2016 до 23.03.2016, який зберігається при матеріалах кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження;

оптичний диск CD-R «Verbatim», на поверхні якого є рукописний текст чорного кольору: «Вх 12988 Вих 8804/3/кт від 17.05.16» та на якому збережені 4 файли формату «Microsoft Exel» з назвами «[12988]-17.05.2016 11.40.54», «[12988р]-17.05.2016 11.42.15», «bs» та «rbs 3G_Kyivstar all», та які (файли) містять інформацію про з`єднання абонентського номера НОМЕР_17 з іншими номерами за період з 01.02.2016 до 23.03.2016, який зберігається при матеріалах кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження;

оптичний диск CD-R «Verbatim», на поверхні якого є рукописний текст чорного кольору: «75716113/16-к» і «GD/Ki-П/16/6908 від 16.05.2016» та за якому збережено 1 файл формату «Microsoft Exel» з назвою «GD_16_14293», на який (файл) містить інформацію про з`єднання абонентського номера НОМЕР_18 з іншими номерами за період з 01.02.2016 до 23.03.2016, який зберігається при матеріалах кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження;

оптичний диск CD-R «Verbatim», на поверхні якого є рукописний текст чорного кольору: «Вх 12990 Вих 8805/3/кт від 17.05.16» та на якому збережені 3 файли формату «Microsoft Exel» з назвами «[12990]-17.05.2016 11.37.46», «(12990р)-17.05.2016 11.39.11» та «bs», та які (файли) містять інформацію про з`єднання абонентського номера НОМЕР_19 з іншими номерами за період з 01.02.2016 до 23.03.2016, який зберігається при матеріалах кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження;

2 документи на 2 аркушах, які надійшли 23.03.2016 із Золотоніського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області: перший (умовно) документ - супровідний лист (від 01.03.2016 № (25-29) 1234вих 16) містить друкований текст на бланку Золотоніської місцевої прокуратури Черкаської області, який (зміст) стосується направлення першим заступником керівника Золотоніської місцевої прокуратури ОСОБА_26 (наявний підпис) начальнику Золотоніського ВП ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_7 звернення ОСОБА_6 щодо законності дій працівників Золотоніського ВП під час вилучення належного заявникові автомобіля «Ауді А-6» д.н.з. НОМЕР_20 з додатками; другий (умовно) документ - заява ОСОБА_6 , яка містить рукописний текст чорного кольору першому заступнику керівника Золотоніської місцевої прокуратури ОСОБА_26 про обставини вилучення автомобіля та прохання повернути цей автомобіль, оскільки вилучений працівниками поліції незаконно, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження;

1 копія заяви формату A4 на 1 аркуші та 2 квитанції на 2 аркушах: копія заяви від 01.03.2016 містить рукописний текст чорного кольору, адресована першому заступнику керівника Золотоніської місцевої прокуратури ОСОБА_26 від ОСОБА_6 , який описує обставини вилучення його автомобіля та прохає повернути йому цей автомобіль, оскільки автомобіль вилучений у нього незаконно. Квитанція № 189М29731 від 01.03.2016 ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»; квитанція № 189М29907 від 01.03.2016 ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», яка зберігається при матеріалах кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження;

грошові кошти у розмірі 14000 грн. купюрами номіналом по 200 гривень в кількості 70 шт. - повернути Управлінню СБУ в Черкаській області, як власнику.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги учасниками процесу до Черкаського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днівз дня проголошення вироку.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1