Справа № 183/3065/17
№ 1-кп/183/987/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2022 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001405 відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Губиниха Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, з професійно-технічною освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 24.06.2019 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 297 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, звільненого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України строком на 3 роки;

- 11.02.2020 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням положень ч. 4 ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 3 місяці,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:

13.04.2017 року приблизно о 22 годині 30 хвилин ОСОБА_5 знаходився за місцем свого мешкання в кімнаті АДРЕСА_2 , де знаючи, що в коридорі загального користування вищевказаного гуртожитку на третьому поверсі біля вікон, розташованих в холі та біля кімнат загального користування знаходяться чавунні батареї, у нього виник злочинний умисел на викрадення даних батарей.
Цього ж дня, а саме 13.04.2017 року о 22 годині 35 хвилини ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, вийшов зі своєї кімнати, підійшов до вікна, яке знаходиться в холі на третьому поверсі гуртожитку, розташованого по АДРЕСА_3 , де діючи умисно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, шляхом вільного доступу, за допомогою ривків, викрав чавунну батарею на сім секції, вартістю по 80 гривень 00 копійок за кожну секцію на загальну суму 560 гривень, що належить Губиниській селищній раді.
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, 13.04.2017 року приблизно о 22 годині 40 хвилин ОСОБА_5 підійшов до вікна, яке знаходиться біля кімнат загального користування на третьому поверсі вказаного вище гуртожитку, де діючи умисно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, шляхом вільного доступу, за допомогою ривків, викрав чавунну батарею на три секції, вартістю по 80 гривень 00 копійок за кожну секцію на загальну суму 240 гривень, що належить Губиниській селищній раді.
Після чого ОСОБА_5 , присвоївши викрадене майно, місце скоєння кримінального правопорушення покинув, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши Губиниській селищній раді матеріальну шкоду на загальну суму 800 гривень.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину свою визнав повністю та показав, що обставини викладені в обвинувальному акті не оспорює та повністю визнає себе винним у пред`явленому обвинуваченні. У скоєному щиро кається, шкодує, що вчинив кримінальне правопорушення.
В судовому засіданні у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких обвинуваченим ОСОБА_5 скоєно кримінальне правопорушення, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували, і на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів щодо виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розміру процесуальних витрат, обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого та обтяжують чи пом`якшують покарання.
Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.
Таким чином, суд ухвалює вирок в особливому порядку без дослідження будь-яких доказів обставин передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України.
Надаючи кримінально-правову кваліфікацію діянням ОСОБА_5 , суд враховує, що органом досудового розслідування дії обвинуваченого кваліфіковано за ч. 1 ст. 185 КК України за ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка). Таку кваліфікацію суд вважає правильною.
Разом з тим, зазначена норма з 01 липня 2020 року згідно із Законом України № 2617-VIII від 22.11.2018 року зазнала змін в частині покарання, і, відповідно, на час розгляду справи дана норма пом`якшує кримінальну відповідальність та покращує становище обвинуваченого.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
За положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
Оскільки Закон України № 2617-VIII від 22.11.2018 року пом`якшує кримінальну відповідальність та покращує становище обвинуваченого, зазначений закон має зворотну дію в часі, тому до діянь ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 185 КК України підлягає застосуванню вищевказаний закон про кримінальну відповідальність.
Отже, суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, доходить однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці) (в редакції Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018 року) доведена у повному обсязі, і його умисні дії вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 1 ст. 185 КК України.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому, суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.
Суд враховується, що вчинене ОСОБА_5 кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком.
Крім того, обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 , суд визнає його щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ним своєї протиправної поведінки, визнанні вини та готовності підлягати кримінальній відповідальності.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Також, суд бере до уваги дані про особу обвинуваченого, який на момент вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення був не судимим, вину свою визнав повністю, на обліку у лікарів нарколога, фтизіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується задовільно, а також, що завдана шкода потерпілому відшкодована. Суд також враховує думку представника потерпілого, який в своїй заяві не наполягав на призначенні обвинуваченому суворого покарання.

Однак, судом береться до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_5 перебуває на обліку у лікаря психіатра з 2008 року з діагнозом «Легка розумова відсталість».

Тому, з урахуванням особливостей даних кримінальних правопорушень і обставин їх вчинення, особи обвинуваченого та його ставлення до скоєного, суд не знаходить підстав для призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України, а саме нижче від найнижчої межі чи звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки такі підстави у суду відсутні, і вважає, що покарання повинно бути призначено у виді обмеження волі, але на рівні мінімальної межі санкції ч. 1 ст. 185 КК України, оскільки саме таке покарання буде співмірним меті його застосування та повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретним його обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та обтяжують його, даним про особу обвинуваченого.

Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання у виді обмеження волі на вказаний вище строк буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Водночас, судом встановлено, що до постановлення вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.02.2020 року обвинувачений ОСОБА_5 винен ще й в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до ухвалення попереднього вироку, і за яке він засуджується за цим вироком. Тому,суд вважає за необхідне визначити обвинуваченому ОСОБА_5 остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.02.2020 року.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Крім того, вирішуючи питання щодо розподілу процесуальних витрат у відповідності до ст. 124 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави документально підтвердженні витрати на залучення експерта, які складають 198,00 грн. (висновок експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи № 2363-17 від 30.05.2017 року).

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд
у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на один рік.

На підставі ч. 4 ст. 70, пп. б) п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2020 року, визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки три місяці.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з дня його затримання з 19 грудня 2019 року.

Речовий доказ батарею на сім секцій, яка передана на відповідальне зберігання представнику потерпілого в.о. голови Губиниської селищної ради ОСОБА_6 , залишити за належністю потерпілому Губиниській селищній раді.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 198 гривень 00 копійок.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно, після його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1