Справа № 626/2400/21
Провадження № 1-кп/626/47/2022
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 серпня 2022 року м.Красноград
Красноградський районний суд Харківської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
за участі прокурора ОСОБА_2
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
потерпілої ОСОБА_5
секретаря ОСОБА_6 ,
11 червня 2021 року приблизно о 20-й годині 30 хвилин обвинувачений ОСОБА_3 , знаходився в приміщенні літньої кухні домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. До приміщення зайшов ОСОБА_7 , який також перебував в нетверезому стані, та вчинив сварку з обвинуваченим на грунті явної неприязні, під час якої почав наносити удари кулаками в область голови та обличчя ОСОБА_3 , заподіявши йому численні синці волосистої частини голови та обличчя. Після чого ОСОБА_7 схопив ніж та приставив його до горла ОСОБА_3 .
Обвинувачений ОСОБА_3 , зазнавши суспільно небезпечного посягання достатньої сили з боку ОСОБА_7 , яке було реальним, маючи достатні підстави вважати, що його життю та здоров`ю загрожує небезпека та з метою припинення протиправних дій ОСОБА_7 , діючи з раптовим умислом, побоюючсь за своє життя та здоров`я, не маючи іншої можливості уникнути подальшого насильства з його боку та спричинення більш тяжкої шкоди здоров`ю, скориставшись своїм правом на застосування захисту шляхом заподіяння шкоди нападнику, використав предмет, який знаходився в руці ОСОБА_7 - ніж, хоча мав можливість припинити його дії в інший спосіб та наніс ОСОБА_7 один удар ножем в ділянку грудної клітини, чим спричинив потерпілому проникаюче колото-різане поранення з пошкодженням серця, від якого останній помер на місці.
Органами досудового розслідування вищевказані дії ОСОБА_3 були кваліфіковані за ч.1 ст.115 КК України, але під час судового провадження прокурором було змінене обвинувачення на ст.118 КК України, як умисне вбивство, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони.
Потерпіла ОСОБА_5 в порядку ч. 3 ст.338 КПК України підтримала обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі за ч. 1 ст.115 КК України.
Суд розглядає кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, відповідно до вимог ст. 337 КПК України.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.118 КК України визнав повністю, пояснив, що 11.06.2021 знаходився в будинку за адресою АДРЕСА_2 , де проживав його знайомий ОСОБА_8 . У будинку знаходились господар ОСОБА_9 , а також ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Разом з ОСОБА_12 він вживав алкогольні напої в приміщенні літньої кухні. Через деякий час зайшла ОСОБА_10 , вона випила горілку та взяла цигарку, також підійшов ОСОБА_7 . Обвинувачений сидів на дивані, а пляшка з горілкою та продукти харчування, столові прибори, зокрема ніж, були розкладені на табуретці. Він був знайомий з ОСОБА_7 дуже давно та підтримував дружні стосунки, але через ревнощі ОСОБА_7 розпочав з ним сварку та не менше 2 -х разів ударив в щелепу та скроню, від чого обвинувачений впав та можливо втратив свідомість. До тями прийшов, коли ОСОБА_7 душив його та тримав під горлом ніж, що до того лежав на табуретці. Обвинувачений намагався відвести руку з ножем, ногами відштовхував нападника, внаслідок чого ОСОБА_7 отримав один удар ножем, після чого сповз з обвинуваченого та вийшов на подвір`я. Конфлікт відбувся дуже швидко, в приміщенні були втрьох, настання смерті ОСОБА_7 він не бажав, умислу на позбавлення життя не мав, а тільки захищався, зараз шкодує про вчинене.
Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що загиблий її син. 10.06.2021 ОСОБА_13 до неї приходив та телефонував 11.06.2021. Про його смерть дізналася 12.06.2021. Син проживав окремо від неї разом з ОСОБА_14 , відносно неї агресії не виявляв та уникав спілкування коли був нетверезий. На її думку, ОСОБА_3 повинен понести покарання за умисне вбивство. Просить призначити покарання на розсуд суду, майнових претензій до обвинуваченого не має.
В судовому засіданні ОСОБА_15 повідомив, що він проживає за адресою АДРЕСА_2 . Як квартирант у нього мешкав ОСОБА_8 , що помер на теперішній час. З початку червня 2021 року у нього також проживали ОСОБА_7 та ОСОБА_16 , між ними були нормальні стосунки, але йому відомо, що раніше були випадки побиття Марини її співмешканцем ОСОБА_7 через ревнощі та вживання алкоголю. 11 червня 2021 року у нього вдома були ОСОБА_11 разом з ОСОБА_14 , також прийшов ОСОБА_17 до його квартиранта ОСОБА_18 , що був особою з інвалідністю та погано пересувався. Під вечір п`яний спав в будинку. Його збудила ОСОБА_19 та повідомила про смерть ОСОБА_7 , який лежав на подвір`ї. На тілі померлого бачив рану, будь-якого шуму не чув. Йому відомо , що смерть настала під час бійки від поранення виделкою-ножем, що належала ОСОБА_20 і використовувалась присутніми для нарізання продуктів харчування. Підтверджує, що ОСОБА_3 пропонував закопати тіло та не викликати поліцію, але він викликав швидку допомогу та поліцію, яка затримала обвинуваченого.
З допиту ОСОБА_21 встановлено, що ОСОБА_7 був її співмешканцем. В червні 2021 року тимчасово проживали в будинку ОСОБА_15 11.06.2021 повернувся після роботи ОСОБА_7 , ввечері прийшов ОСОБА_3 всі разом вживали горілку та були нетверезі. ОСОБА_15 заснув, а співмешканець приревнував її до обвинуваченого почав сварку. Вона залишалася в будинку. З метою припинити конфлікт ОСОБА_7 перейшов до літньої кухні, де знаходився ОСОБА_22 , але ОСОБА_7 пішов за ним, на її думку для з`ясування стосунків. Приблизно через 40 хвилин вийшла на подвір`я, в цей час побачила ОСОБА_13 , який впав та помер на її руках. Вона була в істериці і погано пам`ятає події. Очевидцем бійки не була, ОСОБА_3 говорив, що не бажав смерті ОСОБА_7 . З померлим прожили 6 років разом, обвинуваченого знала як знайомого ОСОБА_7 , вони спілкувалися приблизно 30 років та підтримували дружні відносини. В нетверезому стані померлий її постійно ревнував, агресію до неї не виявляв. Підтверджує, що обвинувачений пропонував не викликати поліцію та закопати тіло.
Експерт ОСОБА_23 пояснив, що ним досліджувався труп ОСОБА_7 . Виявив одну колото-різану рану на поверхні грудної клітини ліворуч, також були забійні рани та садна на руці. Він був присутній при проведенні огляду місця події коли вилучався ніж. Пошкодження на тілі померлого могло утворитися від наданого шилоподібного ножа, рана пройшла між ребрами.
Також він оглядав ОСОБА_3 , який пояснював що прийшов до ОСОБА_24 з приводу ремонту телефона. ОСОБА_7 розпочав конфлікт, який перейшов у бійку. Він бив обвинуваченого по голові, обличчу та приставив до горла ніж. ОСОБА_3 намагався підвестися, вивертав руку з ножем від себе. При огляді виявив на голові обвинуваченого подряпини. що могли утворитися від будь-якого гострого предмета, можливо і вилученого ножа.
Дослідженням в судовому засіданні письмових джерел доказів встановлено наступне.
Під час огляду місця події 11 червня 2021 року за адресою: АДРЕСА_2 виявлено труп ОСОБА_7 з тілесними ушкодженнями.
З довідки № 759 від 12.06.2021 про освідування особи з метою виявлення слідів кримінального правопорушення або особливих прикмет встановлено, що ОСОБА_3 знаходиться в стані алкогольного сп`яніння, 0,870 проміле. Виявлені наступні ушкодження: гематома пароорбітальної області лівого ока, садна шкіри в області підборіддя, подряпини тім`яної ділянки справа.
Відповідно висновку експерта №12-14/49-КРт/21 від 14 червня 2021 року, у ОСОБА_3 мають місце подряпини волосистої частини голови, чисельні синці волосистої частини голови , обличчя. Усього ОСОБА_3 спричинено не менше чотирьох ушкоджень в різні частини голови. Синці утворились від дії тупих твердих предметів. Подряпина утворилася від дії тупого-загостреного предмета. Ушкодження могли утворитися в строк та способом на які вказує освідуваний. За ступенем тяжкості тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень.
З висновку експерта №12-17/135-КРт/21 вбачається, що смерть ОСОБА_7 настала внаслідок проникаючого колото - різаного поранення грудної клітини з пошкодженням серця. Раневий канал проходить спереду назад, злегка справа наліво, згори донизу між ІІІ та ІV ребрами, глибина раневого каналу близько 7 см. Колото-різана рана утворилася внаслідок дії предмета, що має колючо-ріжучі властивості, належить до тяжких тілесних ушкоджень, що були небезпечними для життя. Виявлена забійна рана та садно в ділянці лівого ліктьового суглобу та садно в ділянці правого ліктьового суглобу , що могли утворитися від дії тупих твердих предметів чи при падінні., що мають ознаки легких тілесних ушкоджень. В крові трупа ОСОБА_7 виявлено етиловий спирт в кількості 2,76 проміле, що класифікується як сильне сп`яніння відносно живої особи.
Висновком судово-психіатричного експерта №382 встановлено, що ОСОБА_3 страждає на хронічне психічне захворювання у формі синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
Відповідно висновку експерта №12-23/46-КРт/21, смерть ОСОБА_7 настала внаслідок проникаючого колото - різаного поранення грудної клітини з пошкодженням серця. Рана утворилася внаслідок дії гострим пласким колюче-ріжучим предметом. який мав гострий кінець, був односторонньо-гострий та мав П-подібний обушок. Рана могла утворитися від клинка наданого на дослідження. Покази ОСОБА_3 про спосіб спричинення ним колото -різаного поранення ОСОБА_7 не суперечать даним отриманим при проведенні судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_7 .
Суд повно та всебічно дослідив надані докази, надав їм належну оцінку і обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_3 , за встановлених судом обставин, в спричиненні умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони, та вважає, що вину обвинуваченого ОСОБА_3 за ст.118 КК України доведено.
Вирішуючи питання кваліфікації дій ОСОБА_3 суд враховував наступне.
За нормативним визначенням умисне вбивство (ст. 115 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямими умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особи, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.
Такі самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони (ст. 118 КК України). Проте, на відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена ст. 115 КК України, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 118 КК України, є мотив діяння - захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно з вимогами ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед інших обставин, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.
Стаття 92 КПК України покладає обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Згідно зі статтею 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна правова конструкція закріплена й у ч. 4 ст. 17 КПК України. Зі змісту ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України вбачається, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Зі змісту рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (п. 45) випливає, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.
Верховний суд, ухвалюючи свої постанови, неодноразово роз`яснював, що при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання) "поза розумним сумнівом".
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к).
Згідно зі ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади.
Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 цього Кодексу.
Особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, наприклад: наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.
Отже, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.
На врахування вищевикладеного орієнтує суди Постанова Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про необхідну оборону" № 1 від 26.04.2002 та правові позиції, викладені у рішеннях Верховного Суду, зокрема у постанові від 23.01.2020 у справі №442/5416/18.
Верховний Суд у постанові від 12.05.2020 у справі № 748/1226/18 виклав позицію стосовно необхідної оборони у ситуації бійки, відповідно до якої якщо в ситуації обопільної бійки один з учасників застосує або виявить намір застосувати значно вищий ступінь насильства, зброю, або до його насильницький дій приєднаються інші особи, у таких випадках насильство може перетворитися в "посягання", що дає право на необхідну оборону.
Причин хотіти заподіяти смерть потерпілому в ОСОБА_3 не було. З показань свідка ОСОБА_21 вбачається, що ОСОБА_7 та обвинувачений тривалий час, 30 років, були знайомі та підтримували дружні стосунки, 11.06.2021 разом вживали спиртні напої. Конфлікт виник на грунті ревнощів її співмешканця. Обвинувачений також пояснював, що тривалий час знав померлого, причин бажати йому смерті не мав, а під час конфлікту , який перейшов у бійку, намагався усунути загрозу своєму життю та відводив руку ОСОБА_7 , який тримав ніж біля його горла, внаслідок чого померлий отримав удар в грудну клітку. Інших тілесних ушкоджень він не завдавав, при цьому сам отримав пошкодження в різні частини голови. зокрема подряпину від ножа, коли його тримав біля горла ОСОБА_7 .
Суд враховує також положення, в якому були ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , коли обвинувачений знаходився на дивані в обмеженому просторі літньої кухні, а ОСОБА_7 знаходилися зверху, наносив удари та мав намір застосувати ніж. У бійку ніхто не втручався, оскільки присутній ОСОБА_8 був особою з інвалідністю та погано пересувався, тобто обвинувачений очевидно не міг розраховувати на будь-чию допомогу у ситуації, що склалася. Вказане свідчить, що у ОСОБА_3 виникла підстава для необхідної оборони, тобто виникло право на захист правоохоронюваних інтересів шляхом заподіяння шкоди тому, хто посягає, для припинення цього посягання.
Згідно ч. 3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Враховуючи вище викладене, дослідивши докази, які були надані суду, та надавши їм оцінку, суд приходить до висновку про те, що дії ОСОБА_3 відносно ОСОБА_7 необхідно кваліфікувати за ст. 118 КК України як умисне вбивство, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони.
Обираючи ОСОБА_3 міру покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, відомості, які характеризують його особу, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ст.118 КК України віднесено до категорії нетяжких кримінальних правопорушень.
Згідно ч.2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Слід зазначити, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо дотримуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він за місцем проживання характеризується посередньо, до затримання офіційно не працював, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимий, відбував покарання в місцях позбавлення волі.
Обставиною, яка пом"якшує покарання, згідно зі ст.66 КК України , суд вважає те, що обвинувачений розкаявся у вчиненому, яке було висловлене у критичному ставленні до своєї протиправної поведінки. Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, та рецидив кримінального правопорушення.
Враховуючи те, що внаслідок дій ОСОБА_3 настала смерть людини, наявність обтяжуючих обставин та обставини, що пом`якшує покарання, характеризуючі дані на обвинуваченого, наявність судимості, думку потерпілої, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально. Суд не вбачає підстав для застосування ст.75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням чи призначення покарання з урахуванням ст.69 КК України.
Суд приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання, у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, буде справедливим і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 суд вважає правильним рахувати з моменту затримання та зарахувати час тримання під вартою з 11 червня 2021 року. Оскільки ОСОБА_3 обирався та продовжувався запобіжний захід у виді тримання під вартою до 15 вересня 2022 року, необхідним є вважати продовженою дію запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.
Керуючись ст.ст. 369,371,373-374 КПК України , суд, -
Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопрушенняпередбаченого ст.118 КК України.
Призначити ОСОБА_17 за ст.118 КК України покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з дня його фактичного затримання 11 червня 2021 року. Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_3 продовжити до вступу вироку в законну силу.
Речові докази, долучені до матеріалів кримінального провадження та передані на зберігання до камери схову Красноградського РВП ГУНП в Харківській області - повернути власникам, а при не бажанні їх отримувати - знищити.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Красноградський районний суд Харківської області впродовж 30 днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копії вироку надати учасникам провадження: присутнім - вручити в суді, відсутнім- надіслати поштою.

Суддя ОСОБА_1