ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 серпня 2022 року

м. Київ
справа № 170/1037/20

провадження № 51-1706км22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції:
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисників засудженого ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_8 і ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_9 на вирок Волинського апеляційного суду від 3 червня 2022 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0000240, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень

і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Шацького районного суду Волинської області від 17 листопада 2021 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк

1 рік, а на підставі ст. 75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням

з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено обов`язки, передбачені

ст. 76 КК, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Вирішено питання щодо речових доказів, судових витрат та арешту майна у кримінальному провадженні.
3 червня 2022 року Волинський апеляційний суд зазначений вирок місцевого суду

у частині призначеного покарання скасував і ухвалив новий вирок, яким ОСОБА_7 призначив покарання за ч. 2 ст. 286 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Крім того, суд ухвалив вважати доведеною при формулюванні обвинувачення ту обставину, що ОСОБА_7 керував транспортним засобом, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння.
В іншій частині вирок залишив без змін.
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 16 листопада

2019 року близько 01:10, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «АУДІ 100», р.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Незалежності в смт Шацьк Волинської області, неподалік перехрестя з вул. Вересневою

(17 Вересня), на ділянці дороги, що має по одній смузі руху в обох напрямках, проявив власну необережність та недбалість, неуважно стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух і безпечно керувати ним, перевищив максимальну дозволену в населеному пункті швидкість 50 км/год, внаслідок чого з моменту об`єктивного виявлення перешкоди для руху не зміг вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди і допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка рухалась у попутному напрямку по проїжджій частині дороги по правій смузі руху. У результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 отримала тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент заподіяння.
У прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення ОСОБА_7 п. 1.5, п. 2.3 (б), (д), п. 12.3, п. 12.4 та п. 12.9 (б) Правил дорожнього руху.

Вимоги та узагальнені доводи осіб, які подали касаційну скаргу
У касаційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить скасувати вирок апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Аргументуючи свою позицію, посилається на те, що апеляційний суд не дотримався вимог статей 370, 404, 419, 420 Кримінального процесуального кодексу України

(далі КПК), не навів переконливих мотивів на спростування доводів сторони захисту, наведених у запереченні на апеляційну скаргу прокурора, не обґрунтував свого рішення належним чином, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Захисник вважає, що акт медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів № 229 та висновок щодо результатів медичного огляду від 16 листопада 2019 року, на які послався суд апеляційної інстанції, є недостовірними та недопустимими доказами, оскільки складені з численними порушеннями вимог законодавства, до того ж, цей огляд проведено лікарем який не пройшов відповідного навчання та не мав допуску до медичних оглядів на стан сп`яніння. Крім того, акт медичного огляду є суперечливим за своїм змістом і сумнівним щодо достовірності викладених у ньому відомостей, містить недоліки та отриманий поза межами досудового розслідування, з порушенням вимог КПК, до внесення відомостей в ЄРДР, без відповідного дозволу суду. Звертає увагу на те, що час складання медичного висновку щодо результатів медичного огляду, який є похідним від акта медичного огляду і має складатись на його підставі, передував часу складання медичного акта. Зауважує, що показання свідка лікаря ОСОБА_10 не відповідають його дійсним показанням у судовому засіданні і не підтверджують факт перебування ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння. Вважає, що судом апеляційної інстанції поза «розумним сумнівом» не доведено те, що ОСОБА_7 вчинив злочин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння.
Також захисник зазначає, що суд апеляційної інстанції, всупереч вимогам

ч. 3 ст. 404 КПК, за власною ініціативою частково повторно дослідив докази у справі, якими було обґрунтовано рішення суду першої інстанції, та дійшов висновку щодо іншої юридичної оцінки дій ОСОБА_7 .
Крім того, цей суд, призначаючи покарання ОСОБА_7 , не врахував думку потерпілої.
Захисник ОСОБА_6 у касаційній скарзі не оспорюючи доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, та кваліфікацію його дій за цим Законом просить скасувати вироки місцевого та апеляційного суду щодо засудженого і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Зауважує, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою допущені місцевим судом істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність. Суть доводів скарги захисника зводиться до тверджень про те, що у справі відсутні належні та допустимі докази, які би поза «розумним сумнівом» підтверджували, що ОСОБА_7 вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, а показанням свідків, які цих обставин не засвідчили, суд при ухваленні вироку дав неправильну оцінку. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції належним чином не оцінив доводи захисника засудженого ОСОБА_8 про визнання недопустимим доказом акта медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів від

16 листопада 2019 року № 229, оскільки його оригінал був отриманий у позапроцесуальний спосіб без відповідного дозволу суду.
Також, на думку захисника, всупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПК, апеляційний суд за власною ініціативою частково повторно дослідив докази у справі, якими було обґрунтовано рішення суду першої інстанції, та дійшов висновку щодо іншої юридичної оцінки дій ОСОБА_7 .
Крім того, за твердженням захисника, призначене судом апеляційної інстанції

ОСОБА_7 покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Цей суд, усупереч вимогам закону, не врахував даних про особу ОСОБА_7 , інших пом`якшуючих покарання обставин, унаслідок чого дійшов необґрунтованого висновку про необхідність його ізоляції від суспільства.
У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Обґрунтовуючи свої вимоги потерпіла посилається на надмірну суворість та несправедливість призначеного ОСОБА_7 покарання. За її твердженням, апеляційний суд усупереч вимогам закону не врахував даних про особу ОСОБА_7 , його щирого каяття, повного відшкодування шкоди, унаслідок чого дійшов необґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання у виді реального позбавлення волі. Крім того, потерпіла не погоджується з висновками суду про те, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник засудженого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 та сам засуджений підтримали доводи касаційних скарг і просили їх задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення касаційних скарг захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_6 і потерпілої ОСОБА_9 та просив вирок щодо

ОСОБА_7 залишити без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, а також правильності правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Тому суд касаційної інстанції не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кваліфікація його дій за

ч. 2 ст. 286 КК, а також вид і розмір призначеного засудженому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки у касаційних скаргах не оспорюються.

Разом з цим колегія суддів погоджується з доводами касаційних скарг захисників засудженого адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_9 про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання у виді позбавлення волі.
Як убачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК у виді позбавлення волі з подальшим звільненням останнього від відбування цього покарання на підставі ст. 75 КК, згідно з указаними нормами закону врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та наявність обставин, що пом`якшують покарання. Також суд належним чином взяв до уваги дані про особу винного, який є особою молодого віку, до кримінальної відповідальності притягується вперше, вчинив злочин з необережності, виключно позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, має на утриманні матір похилого віку, активно сприяв у розкритті кримінального правопорушення, добровільно відшкодував витрати на лікування потерпілої. Крім того, суд врахував думку потерпілої, яка просила суворо не карати ОСОБА_7 .

Апеляційний суд, не погодившись із такими висновками суду першої інстанції, виніс свій вирок, яким засудив ОСОБА_7 до покарання у виді реального позбавлення волі, вважаючи його необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Водночас, перевіривши матеріали кримінального провадження, вивчивши доводи касаційних скарг захисників та потерпілої, колегія суддів дійшла висновку, що призначене ОСОБА_7 покарання у виді реального позбавлення волі не може вважатися співмірним протиправному діянню та, зважаючи на конкретні обставини справи, є явно несправедливим.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно приписів ст. 75 КК необхідною умовою прийняття судом рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням є наявність достатніх підстав для висновку про можливість його виправлення без відбування покарання.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, воєнний стан в Україні введено на 30 діб та на теперішній час продовжено до 23 серпня 2022 року.

Згідно довідки-характеристики Шацької селищної ради ОСОБА_7 брав активну участь у сільській територіальній обороні, патрулюванні населених пунктів, допомагав військовим в облаштуванні позицій. Також ремонтує військову техніку та обладнання, зокрема, автомобілі для потреб територіальної оборони. За сприяння та безпосередньої участі ОСОБА_7 було відремонтовано 50 автомобілів для потреб Збройних сил України та територіальної оборони. За патріотизм, ініціативність та вагомий внесок у підтримку Збройних сил України, спрямований на захист державних інтересів та територіальну оборону, селищним головою ОСОБА_7 було оголошено подяку. Прикордонною службою «Грабове» ОСОБА_7 нагороджено грамотою за вагомий внесок в облаштування ДКУ, зміцнення обороноздатності країни, всебічної допомоги ВПС та з нагоди Дня Конституції України.
Крім того, з наявних матеріалів вбачається, що ОСОБА_7 проживає з матір`ю

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Брат та батько засудженого померли.
Як слідує з довідки комунального некомерційного підприємства «Любомльське територіальне медичне об`єднання» Любомльської міської ради, мати ОСОБА_7 ОСОБА_11 з 5 червня 2022 року перебуває на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні з діагнозом «ішемічний інсульт в басейні лівої середньої мозкової артерії з правобічним геміпарезом моторною афазією. ІХС. Дифузний кардіосклероз з артеріальною гіпертензією 3 СН2А». Стан хворої важкий, вона потребує сторонньої допомоги.
З урахуванням викладеного, виходячи з конкретних обставин кримінального провадження, даних про особу ОСОБА_7 , який позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, відшкодував потерпілій заподіяну шкоду, бере участь у сільській територіальній обороні, сприяючи захисту України від збройної агресії зі сторони РФ, думку потерпілої, яка у касаційній скарзі просить суд не позбавляти ОСОБА_7 волі, будь-яких претензій матеріального та морального характеру до нього не має, а також обставин, що пом`якшують покарання, колегія суддів приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання у виді позбавлення волі та необхідність звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК зі встановленням іспитового строку, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
На переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_7 таке покарання із застосуванням ст. 75 КК буде співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Стосовно доводів у касаційних скаргах захисників та потерпілої про необґрунтованість висновків суду про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння слід зазначити, що суд апеляційної інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , належним чином обґрунтував свої висновки в цій частині і колегія суддів з ними погоджується.
За таких обставин касаційні скарги захисників та потерпілої підлягають частковому задоволенню, а оскаржуваний вирок суду апеляційної інстанції зміні.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:
Касаційні скарги захисників засудженого ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Волинського апеляційного суду від 3 червня 2022 року щодо ОСОБА_7 змінити.
На підставі ст. 75 КК звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного йому цим судом за ч. 2 ст. 286 КК основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покласти на нього обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

У решті вирок суду апеляційної інстанції залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3