ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 671/1255/21

Провадження № 11-кп/4820/301/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі :

судді - доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
його захисника ОСОБА_7 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, апеляційну скаргу обвинуваченого за ч.1 ст.121, ч.2 ст.186, ч.1 ст.357КК України ОСОБА_6 на вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 17 грудня 2021 року, -

в с т а н о в и л а:

Цим вироком, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Волочиськ Хмельницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого:

- вироком Волочиського районного суду Хмельницької області від 31 травня 2002 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

- вироком Волочиського районного суду Хмельницької області від 27 травня 2003 року за ч. 1 ст. 296 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

- вироком Волочиського районного суду Хмельницької області від 25 січня 2007 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років 3 місяців позбавлення волі;

- вироком Волочиського районного суду Хмельницької області від 27 серпня 2010 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі;

- вироком Волочиського районного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2013 року за ч. 3 ст. 296 КК України до 3 років позбавлення волі;

- вироком Городоцького районного суду Хмельницької області від 17 січня 2017 року за ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 357, ст. 395, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі; 12 квітня 2021 року звільнений з місця позбавлення волі у зв`язку з відбуттям строку покарання,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 6 (шести) років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 призначено покарання 6 (шість) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 зараховано з 17 грудня 2021 року.

Зараховано ОСОБА_6 в строк відбування покарання час попереднього ув`язнення з 09 червня 2021 року до 16 грудня 2021 року включно.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_6 залишено без змін тримання під вартою.

Цивільний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 8535 грн. 59 коп. матеріальної шкоди та 50 000 грн. моральної шкоди, а всього- 58 535 грн. 59 коп.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 2299 грн. 59 коп. процесуальних витрат на проведення судових експертиз.

Долю речових доказів вирішено на підставі ст.100 КПК України.

За вироком суду, 30 травня 2021 року близько 20 год. 00 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , вступив у словесну суперечку із потерпілим ОСОБА_9 , під час чого, у нього виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень останньому.

Тоді ж, 30 травня 2021 року близько 20 год. 00 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , під час вказаного вище конфлікту, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, наніс один удар кулаком правої руки в область лівої частини скроневої ділянки голови потерпілому ОСОБА_9 , від чого останній впав. В подальшому ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_9 та наніс щонайменше п`ять ударів кулаком правої руки в різні ділянки голови та щонайменше п`ять ударів правою ногою в область грудної клітини.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: черепно-лицевої травами з тілесними ушкодженнями у вигляді важкого забою головного мозку, субарахноїдального крововиливу, закритого перелому лівої виличної кістки лицевого черепа, набряку м`яких тканин лівої половини обличчя, підшкірних крововиливів обох навколо-очних ділянок, крововиливів під кон`юнктиви обох очей, закритого перелому носової кістки зі зміщенням уламків, саден шкіри обличчя, підшкірних крововиливів обох вушних раковин; травма грудної клітки з закритими переломами задніх відділів 8,9-го ребра справа, що ускладнились розвитком правобічного пневмотораксу (накопичення повітря в плевральній порожнині), гемотораксу (накопичення крові в плевральній порожнині), підшкірної емфіземи (накопичення повітря) справа до рівня шиї та частковим колабуванням (стисканням) правої легені на ј її об`єму, які в своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя та здоров`я в момент заподіяння.

Своїми протиправними діями, які виразились в нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України.

Окрім цього, ОСОБА_6 30 травня 2021 року близько 20 год. 00 хв., перебуваючи у кімнаті АДРЕСА_3 , після нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , виявив у кишені штанів потерпілого мобільний телефон марки «Xiaomi» модель «Redmi 5А» та вирішив його відкрито викрасти.

Тоді ж, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_9 , внаслідок нанесених йому тілесних ушкоджень перебуває без свідомості, та усвідомлюючи присутність у вказаній кімнаті свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , тобто відкрито для них, викрав належний ОСОБА_9 мобільний телефон марки «Xiaomi» модель «Redmi 5А», темно-сірого кольору з об`ємом пам`яті 128 Гб, вартістю 1500 гривень, в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» із № НОМЕР_1 , яка майнової цінності для потерпілого не становить, на рахунку якої грошових коштів не було, який дістав із кишені штанів, в які був одягнутий потерпілий, та залишив місце події.

В подальшому ОСОБА_6 розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Вказаними умисними діями ОСОБА_6 заподіяв ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 1500 гривень.

Своїми умисними діями, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України.

Крім цього, ОСОБА_6 30 травня 2021 року близько 20 год. 00 хв., перебуваючи у кімнаті АДРЕСА_3 , після нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , виявив у кишені штанів потерпілого особистий документ пластикову платіжну картку «Картка для виплат», видану ПАТ КБ «ПриватБанк» із № НОМЕР_2 та вирішив її відкрито викрасти.

Тоді ж, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою подальшого викрадення коштів із карткового рахунку потерпілого, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_9 , внаслідок нанесених йому тілесних ушкоджень перебуває без свідомості, та усвідомлюючи присутність у вказаній кімнаті свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , тобто відкрито для них, викрав особистий документ потерпілого ОСОБА_9 - пластикову платіжну картку «Картка для виплат» видану ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_9 із № НОМЕР_2 , яку дістав із кишені штанів, в які був одягнутий потерпілий, та залишив місце події.

В подальшому ОСОБА_6 розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Згідно з приміткою до ст. 358 КК України, диспозиції ч. 1 ст. 200 КК України, ст. 1 Закону України «Про інформацію», п.п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління НБ України від 05.11.2014 № 705, банківська картка є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, як засобом доступу до банківського рахунку.

Своїми умисними діями, які виразились у викраденні офіційного документа, вчиненому з корисливих мотивів, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок змінити в частині призначеного покарання та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України, тобто більш м`яке покарання, ніж передбачено санкцією найбільш тяжкого злочину.

Вважає, що призначене йому покарання не відповідає його особі, оскільки на слідстві і в суді він вину, в інкримінованих йому злочинах, визнав повністю, активно сприяв розкриттю злочинів, що підтверджується добровільною його згодою на проведення слідчого експерименту, про що зазначено і в обвинувальному акті. Під час судового розгляду кримінального провадження давав послідовні показання, без будь-яких розбіжностей, тому суд безпідставно призначив йому суворе покарання, не врахував пом`якшуючих обставин.

Крім того, апелянт вважає, що судом необґрунтовано визнані обставини, що обтяжують його покарання, а саме рецидив злочину та вчинення злочину повторно, оскільки це не відповідає ч.4 ст.67 КК України.

Заслухавши суддю- доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги поданої апеляційної скарги, прокурора, який вважає вирок місцевого суду законним та обґрунтованим, думку представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, за обставин, зазначених у вироку та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.121, ч.2 ст.186, ч.1 ст.357 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні доказах.
Подія злочину, доведеність винуватості та правильність кваліфікації судом злочинних дій ОСОБА_6 за ч.1 ст.121, ч.2 ст.186, ч.1 ст.357 КК України, в апеляційній скарзі, не заперечується, а тому, відповідно до положень ч.1 ст. 404 КПК України, вирок суду, в цій частині, апеляційним судом не переглядається.
Що ж стосується доводів в апеляційній скарзі обвинуваченого про суворість, призначеного йому судом першої інстанції, покарання, то колегія суддів вважає їх безпідставними, так як, він неодноразово судимий, за злочини проти власності, існує високий ризик вчинення повторних злочинів, систематичність вчинення аналогічних крадіжок.

Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як самими засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст. 65 КК України, належним чином, умотивував своє рішення з посиланням на встановлені обставини і дані, які характеризують обвинуваченого.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів.

Покарання ОСОБА_6 призначено у відповідності з вимогами ст. 65 КК України.

Обираючи вид та строк покарання ОСОБА_6 , суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до нетяжких та тяжких, повторність скоєння злочину, рецидив злочину.
Суд врахував, що ОСОБА_6 вину у вчиненому визнав частково, частково відшкодував заподіяну шкоду, разом з цим, він характеризується посередньо, раніше неодноразово судимий за вчинення умисних кримінальних правопорушень, неодружений, непрацюючий, на шлях виправлення не став та, через невеликий проміжок часу, після відбуття покарання за попереднім вироком суду, вчинив нові умисні корисливі злочини, які відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії нетяжких та тяжких злочинів. Наявність обтяжуючих покарання обставин.
Суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що обвинувачений як особа, яка схильна до протиправних проявів, перебуваючи на волі, може продовжити злочинну діяльність, його виправлення і перевиховання можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, тому судом було призначено покарання, в межах санкцій ч.1 ст.121, ч.2 ст.186, ч.1 ст.357 КК України, у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі.
Колегія суддів вважає таке рішення переконливим та приходить до висновку, що призначене ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання, яке слід відбувати реально, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про можливість пом`якшення йому покарання, призначення його із застосуванням ст..69 КК України, на увагу не заслуговують, так як такі доводи є необґрунтованими. Обвинувачений, який раніше неодноразово судимий, в тому числі, за вчинення аналогічних злочинів, на шлях виправлення не став, вчинив, повторно, умисні корисливі нетяжкі і тяжкі злочини, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, і давало суду підстави для визначення покарання, за скоєні злочини, на підставі ч.1 ст.70 КК України у виді позбавлення волі строком на шість років.

Згідно з вимогами ч.1 ст.69 КК України призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі, передбаченої законом за конкретний злочин, крім випадків засудження за корупційні злочини або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин, може мати місце за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Посилання апелянта на те, що він вину визнав, щиро кається у скоєному, активно сприяв розкриттю злочинів, не дають підстав для пом`якшення покарання, з огляду на дані про особу обвинуваченого та відсутність кількох обставин, що пом`якшують покарання.

Твердження апелянта про те, що судом безпідставно застосовані обставини, що обтяжують покарання: рецедив злочину та вчинення злочину повторно, тому судом, при призначенні йому покарання, не застосовано ст.69 КК України, колегією суддів відхиляються, так як відповідно до вимог ст. 12 КК України, ОСОБА_6 вчинено умисні злочини, які відносяться до нетяжких та тяжких злочинів, шкода в повному об`ємі не відшкодована.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 КК України, повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті особливої частини цього Кодексу.

Згідно з приписом ст.34 КК Укураїни, рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, відповідно до вищезазначених статей, судом не встановлено таких обставин, які б давали підстави виключити з обвинувачення ОСОБА_6 повторність та рецидив злочинів, про що зазначено в апеляційній скарзі, оскільки він раніше вчиняв злочини проти власності, судимість за які не погашена і вчинив новий умисний злочин, передбачений ч.1 ст.121 КК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирок постановлений у відповідності до вимог ст.ст. 373, 374 КПК України, підстав для зміни чи скасування вироку в межах поданої апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 17 грудня 2021 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той же строк, з часу вручення копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2