ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/603/22 Справа № 182/3119/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2022 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000165 за апеляційними скаргами прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2021 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Рябініно Чердинського району Пермської області Російської Федерації, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним за ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки; в іншій частині вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд, призначаючи покарання, визначив як обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 відшкодування шкоди потерпілому, водночас обвинувачений позовні вимоги потерпілого, пов`язані з відшкодуванням моральної шкоди, не визнав, також не визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення та відшкодував потерпілому лише витрати, пов`язані із похованням загиблого.
Той факт, що ОСОБА_8 вперше притягується до кримінальної відповідальності та інші дані про його особу, на які суд послався у вироку, із врахуванням конкретних обставин, не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та дають підстави для застосування ст.75 КК України.
Вказує на те, що судом не враховано тяжкість наслідків вчиненого злочину, а саме спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення та як такі, що призвели до його смерті.

Також суд першої інстанції на підставі ст.75 КК України обвинуваченого ОСОБА_8 звільнив від призначеного додаткового покарання, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що є порушенням вимог кримінального та кримінального процесуального закону.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_8 , у зв`язку з недоведеністю вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції як на доказ винуватості ОСОБА_8 посилається на висновок експерта № 19/104-9/2/382/383 від 18.03.2020 року, однак зазначені у висновку експерта обставини відрізняються від фактичних обставин вчинення ДТП.
Так, у дослідницькій частині висновку експерт ОСОБА_9 , посилаючись на вихідні дані, зазначені у постанові про призначення експертизи, зазначив, що вул. Електрометалургів має дві смуги руху в одному напрямку, однак в постанові про призначення комплексної судової фототехнічної та судової автотехнічної експертизи від 12.03.2020 року не має жодного слова про наявність двох смуг руху в одному напрямку, натомість, у розділі 6 протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 13.02.2020 року зазначено, що ширина проїзної частини вул. Електрометалургів складає 9,55 м та має три смуги руху в одному напрямку, у висновку експерта № 19/104-9/2/317 від 06.03.2020 року також зазначалось про наявність трьох смуг руху в одному напрямку.
Зазначає, що експерт ОСОБА_9 в судовому засіданні повідомив, що він, переглядаючи відеозапис припустив, що дана вулиця має дві смуги руху. Також зазначив, що ним взагалі не досліджувався протокол огляду місця ДТП, в якому було зазначено про наявність трьох смуг руху в одному напрямку.
Стверджує, що експертом ОСОБА_9 під час дослідження механізму ДТП взагалі не перевірялись покази ОСОБА_10 , при тому що у постанові про призначення експертизи були задані вихідні дані, які були отримані під час проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_10 .

Крім цього, вказаний висновок експерта був виконаний на підставі вихідних даних, які зазначені у постанові про призначення експертизи, та які отримані під час проведення слідчих експериментів, натомість протокол слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_11 містить дані, які вказаним свідком не були підтверджені під час судового розгляду, оскільки свідок ОСОБА_11 повідомив, що він не бачив, як велосипедист піднімав руку, подаючи сигнал лівою рукою, не може вказати швидкість, з якою він рухався на автомобілі «Славута», також він не вказував на траєкторію руху велосипедиста.
Окрім того, свідок ОСОБА_11 показав, що перед проведенням слідчого експерименту за його участю, слідчим надавався для перегляду відеозапис, на якому було відображено механізм вчинення ДТП, тобто свідку до початку проведення слідчої дії було надано відеозапис з обставинами ДТП.
Таким чином, відомості, які були отримані під час проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 та на підставі яких здійснювалося дослідження механізму вчинення ДТП експертом ОСОБА_9 не можуть бути належними та допустимими доказами.
Вказує на те, що протокол проведення слідчого експерименту від 05.03.2020 року за участю понятих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 не може бути визнано судом належним та допустимим доказом, оскільки автомобіль-статист в момент появи його передньої частини в об`єктиві відеокамери та в момент контактування автомобіля з велосипедистом відносно сталих орієнтирів та меж проїзної частини не фіксувались, а тому не зрозуміло, яким чином була встановлена відстань між цими двома об`єктами. При цьому, орган досудового розслідування мав можливість встановити фактичне місце зіткнення за допомогою відеозапису, однак цього не зробив, а отже, у цьому кримінальному провадженні не встановлено навіть місце ДТП.
Стверджує, що судом вказаний протокол проведення слідчого експерименту було досліджено, однак зазначені в ньому обставини свідчать про не встановлення відстані, яку автомобіль «Ford Focus» н.з. НОМЕР_1 долав за певний час, та як наслідок швидкість автомобіля «Ford Focus» н.з. НОМЕР_1 була не встановленою, при цьому, суд взагалі не зазначив в мотивувальній частині вироку про дослідження вказаного протоколу та про встановлені під час його дослідження обставини.
Зазначає, що відповідно до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 05.03.2020 року слідча ОСОБА_15 , знаходячись у приватному будинку АДРЕСА_2 , у присутності власника будинку ОСОБА_16 , здійснила вилучення відеофайла відеозапису з камери відеоспостереження зробленого в період часу з 15.58 годин до 16.05 годин 13.02.2020 року. Під час проведення слідчої дії слідча здійснила запис відеофайлу на компакт диск, який у подальшому було визнано речовим доказом.

Однак, допитаний під час судового розгляду ОСОБА_16 показав, що він вказаний відеофайл з обставинами ДТП переслав слідчому за допомогою мобільного додатку «Вайбер», а також, що 05.03.2020 року відеофайл із записом обставин ДТП на компакт диск не записувався у його присутності та слідчій не передавався.

Також звертає увагу на те, що запис на ДВД-Р диск був зроблений 14.02.2020 року, а слідча ОСОБА_15 була залучена до провадження постановою лише 20.02.2020 року, а тому не зрозуміло ким із слідчих здійснювався запис на ДВД-Р диск 14.02.2020 року або де подівся ДВД-Р диск записаний слідчою ОСОБА_15 05.03.2020 року.

Стверджує, що з висновку експерта № 19/104-9/2/382/383 від 18.03.2020 року вбачається, що ОСОБА_8 , керуючи автомобілем «Ford Focus» н.з. НОМЕР_1 перебував в аварійній обстановці, через порушення Правил дорожнього руху велосипедистом ОСОБА_17 , проте як органом досудового розслідування, так і судом, вказана обставина не досліджена та їй не надано належної оцінки.

Вказує на те, що суд відмовивши у задоволенні клопотань сторони захисту про доручення органу досудового розслідування провести слідчий експеримент з урахуванням фактичних даних, відображених на відеозапису, про призначення додаткової комплексної судової фототехнічної та судової автотехнічної експертизи з урахуванням фактичних даних, відображених на відеозапису та про виклик для допиту в якості свідків осіб, які брали участь під час проведення слідчих експериментів для підтвердження або спростування проведення певних вимірів, допустив неповноту судового розгляду.

Зазначає, що на час вчинення ДТП автомобіль «Ford Focus» н.з. НОМЕР_1 був застрахований страховою компанією AT «СГ «ТАС» (договір (Поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/6079765), а тому потерпілий ОСОБА_18 , звернувшись до суду з вимогою стягнути з ОСОБА_8 матеріальну та моральну шкоду в межах ліміту відповідальності страхової компанії, вибрав невірний спосіб захисту свого цивільного права, у зв`язку з чим, позовні вимоги не підлягали задоволенню.

Разом із цим, ОСОБА_8 добровільно, повністю відшкодував потерпілому матеріальну шкоду, що підтверджується розпискою ОСОБА_18 .
Зазначає, що не залучення до розгляду справи страхової компанії, в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_8 та стягнення з нього моральної шкоди в межах ліміту відповідальності страхової компанії, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2021 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки; на підставі ст.75 КК України, ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки та покладено певні обов`язки, передбачені ст. 76 КК України; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
Цим же вироком з ОСОБА_8 стягнуто на користь ОСОБА_18 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 5000 грн, витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги - 30 000 грн.
За обставин, викладених у вироку, 13.02.2020 року, приблизно о 15.59 годин, водій ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем «Ford Focus» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 на праві власності належить ОСОБА_19 , здійснював рух в районі буд. 80 на вул. Електрометалургів у м. Нікополі Дніпропетровської області, з боку вул. Станіславського у напрямку перехрестя з вул. Некрасова, зі швидкістю щонайменше 57,4...61,4 км/год, проїжджа частина якої має односторонній рух.
У вищезазначений час, ОСОБА_17 , керуючи велосипедом «Салют», рухався по проїзній частині вул. Електрометалургів у м. Нікополі Дніпропетровської області, з боку вул. Станіславського у напрямку перехрестя з вул. Некрасова у попутному автомобілю «Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_1 , напрямку, праворуч від нього, ближче до правого краю проїжджої частини. Та, у момент наближення до нього автомобіля, під керуванням водія ОСОБА_8 , порушуючи п. 10.1 Правил дорожнього руху «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», подавши сигнал шляхом підняття лівої руки про зміну напрямку руху, змінив напрямок свого руху ліворуч, з подальшим виїздом на смугу, де рухався автомобіль «Ford Focus» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_8 .
В процесі руху водій ОСОБА_8 ,13.02.2020 року приблизно о 15.59 годин, рухаючись в районі буд. 80 по вул. Електрометалургів у м. Нікополі Дніпропетровської області, з боку вул. Станіславського у напрямку перехрестя з вул. Некрасова, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змін, допустивши злочинну недбалість, грубо порушуючи Правила дорожнього руху, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, при виявленні небезпеки для руху у вигляді велосипеду, під керуванням ОСОБА_17 , який змінив напрямок свого руху ліворуч, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди і допустив наїзд передньою правою боковою частиною свого автомобіля на ліву бокову середню частину велосипеда «Салют», під керуванням водія ОСОБА_17 .
Своїми діями водій автомобіля «Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 грубо порушив вимоги п.п. 1.3., 1.5., 2.3 (б); 12.4; 12.9 (б) та 12.3 Правил дорожнього руху, якими передбачено:
п. 1.3.: «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;
п. 1.5.: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
п. 2.3.: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
п. 12.3.: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;
п. 12.4.: В населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год;
п.12.9. «Водієві забороняється:
б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и".
Порушення вимог п.12.3 Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_8 знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої велосипедист ОСОБА_20 отримав тілесні ушкодження: садно і забита рана в потиличній області, садна на тильних поверхнях 2-3-го пальців лівої кисті, синець і садно на тильній поверхні 2-3-го пальців правої кисті, синець на внутрішній поверхні лівої гомілки у верхній третині, крововилив у м`яких тканинах голови в лобно-тім`яній області по серединній лінії, перелом потиличної кістки з розповсюдженням на інші відділи склепіння та основи черепу, двобічний субдуральний крововилив об`ємом до 30 мл., крововиливи під м`якими Мозковими оболонками лобних і скроневих часток обох півкуль головного мозку, вогнища забиття скроневих і лобних часток обох півкуль мозку, крововиливи у шлуночки головного мозку, крововилив в м`яких тканинах правої сідниці. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Виявлені тілесні ушкодження утворилися в умовах дорожньо-транспортної пригоди та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_20 .
Смерть ОСОБА_17 наступила 13.02.2020 року о 20 годині в реанімаційному відділенні комунального підприємства «Нікопольська міська лікарня №1» НМР.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника та заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та захисника підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Згідно із ч. 3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою - формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Однак, аналізуючи матеріали кримінального провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ці вимоги кримінального процесуального закону судом дотримані не були. Оскаржене рішення щодо ОСОБА_8 суд постановив з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, що є безумовною підставою для його скасування.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що висновком комплексної судової фототехнічної та автотехнічної експертизи №19/104-9/2/382/383 від 18.03.2020 року встановлено, що при заданих механізмах події, дії водія автомобіля «Ford Focus» ОСОБА_8 не відповідали вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору перебуває у причинному зв`язку з настанням події даної ДТП. При заданих механізмах події, в діях водія автомобіля «Ford Focus» ОСОБА_21 не вбачається невідповідностей вимогам п.п. 12.4 та 12.9(6) Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору могли б знаходитися у причинному зв`язку з настанням даної ДТП. При заданому механізмові події, дії велосипедиста ОСОБА_17 не відповідали вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору перебуває у причинному зв`язку з настанням даної ДТП (а.п. 208-216 т.1).
Також з вказаного висновку експерта вбачається, що на експертизу було надано копію постанови слідчого про призначення комплексної судово-автотехнічної та судово-фототехнічної експертизи від 12.03.2020 року, матеріали кримінального провадження № 0000165 в 1 томі.
В частині обставин пригоди та вихідних даних, які зазначені у вказаній експертизі, зазначено, що дорожня розмітка відсутня, що також відповідає постанові слідчого від 12.03.2020 року (а.п.200 т.1) та протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 13.02.2020 року (а.п.7 т.1).
У дослідницькій частині висновку експертизи №19/104-9/2/382/383 від 18.03.2020 року експертом зазначено щодо наявності двох смуг руху по вул. Електрометалургів в м. Нікополь, а також про те, що автомобіль «Ford Focus» рухається по проїзній частині вул. Електрометалургів у другій смузі для руху.
Судовий експерт ОСОБА_9 в судовому засіданні суду першої інстанції підтвердив складений ним висновок та зазначив, що він особисто не був присутнім на місці ДТП, а також, що для проведення експертизи йому в розпорядження були надані усі матеріали кримінального провадження, зокрема відеозапис з камер зовнішнього спостереження руху на ділянці проїжджої частини дороги, де відбулося ДТП, з якого видно, що дорожня розмітка відсутня, а автомобілі рухаються лише у двох смугах, як прийнято водіями, в залежності від розміру транспортного засобу.
Разом з цим, зазначене суперечить протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 13.02.2020 року, відповідно до якого вказана вулиця має 3 смуги руху (а.п.7 т.1).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення).
Таким чином, колегією суддів встановлено, що обставини, які були взяті до уваги експертом при проведенні експертизи №19/104-9/2/382/383 від 18.03.2020 року, а саме, які стосуються кількості смуг руху, не відповідають протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 13.02.2020 року, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки свідчить про не встановлення судом всіх обставин кримінального правопорушення, які мають значення для кримінального провадження, оскільки судом залишились не з`ясованими чи мав обвинувачений технічну можливість обрати безпечну швидкість та безпечні прийоми керування, або зупинити керований ним автомобіль не здійснюючи наїзду на потерпілу при наявності трьох смуг руху, замість цього суд першої інстанції фактично обмежився згодою з наведеним експертним дослідженням, яке не проаналізував у взаємозв`язку з іншими доказами.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 332 КПК України суд має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам незалежно від наявності клопотання, якщо, зокрема, існують достатні підстави вважати висновок експерта (експертів) необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає інші обґрунтовані сумніви в його правильності.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, всупереч вимогам ч. 2 ст. 332 КПК України, зазначених порушень процесуального закону не усунув, оскільки за наявності експертизи, яка має явні суперечності з іншими матеріалами справи, не вжив заходів для їх усунення шляхом постановлення ухвали щодо проведення експертизи, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Що стосується рішення суду першої інстанції щодо розгляду цивільного позову ОСОБА_18 до ОСОБА_8 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, то колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.
Отже, в цьому кримінальному провадженні судом першої інстанції не взято до уваги, що автомобіль «Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_19 , на час дорожньо-транспортної пригоди був застрахований, що підтверджує поліс обов`язкового страхування № АО/6079765 від 24.06.2019 року, виданий АТ СГ ТАС (а.п.19 т.1).
З урахуванням зазначеної обставини залишились поза увагою суду та не з`ясовані обставини щодо належного відповідача, порядку відшкодування моральної та матеріальної шкоди, чи мало місце звернення ОСОБА_19 , як володільця автомобіля, до страховика.
Допущені порушення кримінального процесуального закону, відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України, є істотними і такими, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Згідно з вимогами п.3 ч.1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Частиною 1 статті 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України. Колегія суддів вважає, що такими загальними засадами кримінального провадження у цьому випадку є верховенство права та законність, дотримання яких не було забезпечено судом під час розгляду кримінального провадження.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 7 КПК України, колегія суддів позбавлена можливості постановити кінцеве рішення у цьому кримінальному провадженні, зважаючи на допущенні істотні порушення судом першої інстанції вимог КПК України, а також у зв`язку із відсутністю клопотання учасників судового провадження щодо призначення відповідної експертизи, а тому апеляційні скарги прокурора та захисника підлягають частковому задоволенню, а вирок суду щодо ОСОБА_8 підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції на підставі ст.ст. 412, 415 КПК України.
При новому судовому розгляді необхідно усунути порушення, зазначені в цій ухвалі, повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, усунувши недоліки, вказані в ухвалі суду апеляційної інстанції, перевірити інші доводи апеляційних скарг прокурора та захисника, дати на них вичерпну відповідь, дотримуючись вимог статей 2, 7, 8, 9, 17 КПК України, ст.62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і в залежності від встановленого постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у разі ж доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначене покарання за вказаною статтею із застосуванням ст.75 КК України вважати м`яким.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2021 року задовольнити частково.
Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2021 року щодо ОСОБА_8 скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена в касаційному порядку.
Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4