Справа № 606/719/21
В И Р О К
і м е н е м У к р а ї н и

01 липня 2022 року м.Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої: судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Теребовлі кримінальне провадження № 0000028, внесене 1 березня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про обвинувачення

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, одруженого, непрацюючого, несудимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_5 25 лютого 2021 року біля 10 год. (більш точний час встановити виявилось неможливо), перебуваючи за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 , умисно, у відсутності сторонніх осіб, без законних на те підстав, не маючи дозволу володільця житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, а також присадибної земельної ділянки по АДРЕСА_2 вказаного населеного пункту потерпілого ОСОБА_4 , шляхом подолання перешкоди (паркану) незаконно проник на територію господарства останнього за цією адресою, зокрема, на присадибну земельну ділянку.

Будучи допитаним у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вини своєї у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, не визнав та суду пояснив, що у лютому 2021 року, в який період доби точно не пам`ятає, здається вдень, він зрізав одне дерево, яке росло на межі між його земельною ділянкою та земельною ділянкою по АДРЕСА_2 , де ніхто не проживав. Вказав, що ні присадибна земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , ні присадибна земельна ділянка за адресою АДРЕСА_2 у зазначеному селі, не приватизована, огорожа, яка розділяє земельні ділянки, на його думку, знаходиться на частині земельної ділянки, належній його дружині. Також показав, що він запитував дозвіл у рідного брата потерпілого ОСОБА_8 зрізати дерево, на що останній погодився. На територію, яка відноситься до житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 , він не заходив. Крім того, показав, що ні він, ні його дружина, не надавали згоди на проведення слідчих дій на території присадибної земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Потерпілий ОСОБА_4 суду показав, що у лютому чи березні 2021 року, місяця точно пригадати не може, він приїхав у АДРЕСА_2 , щоб виконати господарські роботи, оскільки він правомірно користується житловим будинком із господарськими будівлями та спорудами, а також присадибною земельною ділянкою, спадкоємцем яких є його рідна сестра ОСОБА_9 . В той час він побачив, що на подвір`ї за будинком були зрізані дерева. Зауважив, що подвір`я ОСОБА_9 огороджене повністю, влаштована брама, а до подвір`я ОСОБА_5 з боку подвір`я останньої в огорожі влаштовано прохід із металевої бляхи. Про вказаний факт він повідомив старосту села, зазначивши, що має намір ще повідомити поліцію, оскільки невідомі особи проникли на територію подвір`я та зрізали дерева. Наступного разу він приїхав у село Сороцьке у понеділок і тоді вже прибули на місце події староста с.Сороцьке, дільничий інспектор поліції та, як він зрозумів, слідчий. Оглянувши місце, де були зрізані дерева, вказані особи на прохання ОСОБА_5 зайшли на його подвір`я, де він визнав, що проник на подвір`я ОСОБА_9 без його згоди та показав на місце зберігання зрізаних ним дерев. Житловим будинком із господарськими будівлями та спорудами, присадибною земельною ділянкою по АДРЕСА_2 він разом із братами користуються на підставі нотаріально посвідченої довіреності, складеною сестрою ОСОБА_9 в їх користь. Також підтвердив, що він звертався у поліцію, до старости села із заявами про вчинене кримінальне правопорушення. Крім того, вказав, що приймав участь в огляді місця події, де, крім нього, були інші учасники цієї слідчої дії. Примиритись із обвинуваченим не бажає.

Свідок ОСОБА_10 суду показав, що він є старостою с.Сороцьке Тернопільського району Тернопільської області. У лютому 2021 року до нього звернувся потерпілий ОСОБА_4 із заявою про те, що на територію будинковолодіння його батька по АДРЕСА_2 проник ОСОБА_5 та зрізав дерева. Вказану заяву він зареєстрував і передав у відділення поліції № 3 (м.Теребовля) Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області. Про вказаний факт він також повідомив дільничого поліції ОСОБА_11 . Зазначив, що він не бачив, як ОСОБА_5 заходив на подвір`я потерпілого у час вчинення кримінального правопорушення.

Даючи показання суду, свідок ОСОБА_11 повідомив, що коли він приїхав на місце події за адресою: АДРЕСА_2 , потерпілим ОСОБА_4 вже була написана заява про те, що ОСОБА_5 проник на територію подвір`я за вказаною адресою і зрізав дерева. Під час опитування ОСОБА_5 підтвердив факт проникнення на подвір`я потерпілого та показав, як він зі свого подвір`я зайшов на подвір`я потерпілого, відтягнувши металевий лист огорожі. Також зазначив, що згодом дізнавачем був проведений слідчий експеримент.

Свідок ОСОБА_12 суду показав, що на початку березня 2021 року він, отримавши повідомлення ОСОБА_4 про вчинене правопорушення, прибув у с.Сороцьке Тернопільського району Тернопільської області, де в той час знаходився останній, дізнавач, староста села та поняті. Він зайшов через хвіртку на присадибну земельну ділянку ОСОБА_4 та пройшов у сад, який був огороджений металевою сіткою. Побачив, що біля сітки було зрізано два дерева, яких вже не було. Також вказав, що він брав участь у проведенні слідчого експеримента із участю ОСОБА_5 , під час якого здійснювалась відеозйомка, де останній показав, як зайшов на подвір`я потерпілого ОСОБА_5 . Зазначив, що у протоколі огляду місця події, в якому він брав участь як спеціаліст, помилково не підписався, хоча протокол було прочитано, зауважень та доповнень до протоколу у нього не було.

-Також вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, доведена і такими письмовими доказами, наданими стороною обвинувачення:

-даними, відображеними в протоколі прийняття усної заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) ОСОБА_4 від 1 березня 2021 року, з якої вбачається, що ОСОБА_5 25 лютого 2021 року біля 10 год. проник на його господарство, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яким він користується (а.к.п.124);

-даними, вказаними у розписці ОСОБА_4 про надання дозволу працівникам відділення поліції № 3 (м. Теребовля) Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області про проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 (а.к.п.125);

-даними, вказаними у протоколі огляду місця події від 1 березня 2021 року із фототаблицею до нього, проведеного з участю потерпілого ОСОБА_4 , відповідно до яких відображено місце розташування об`єктів нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 , огорожі, яка складається із міжбудинкового паркана та сітки, двох свіжозрізаних пнів з правої сторони саду попри сітку, слідів взуття. Протокол огляду місця події підписано його учасниками потерпілим ОСОБА_4 , понятими ОСОБА_13 , ОСОБА_10 . Вказаний протокол помилково не підписано спеціалістом ОСОБА_12 , хоча він був присутнім про проведенні огляду місця події, зауважень та доповнень до протоколу у нього не було, про що він підтвердив, будучи допитаним у судовому засіданні (а.к.п.126-131);

-даними, вказаними у протоколі проведення слідчого експерименту та відеозаписом до нього, з участю підозрюваного ОСОБА_5 від 29 березня 2021 року, згідно з якими ОСОБА_5 пояснив про обставини події, повідомив як проник на територію земельної ділянки будинковолодіння по АДРЕСА_2 (а.к.с.146-150).

Стороною захисту подано до суду письмовий доказ інформацію старости с. Сороцьке Іванівської сільської ради Тернопільського району від 21 лютого 2022 року № 43, уточнену інформацію від 27 червня 2022 року № 206, яка була досліджена судом, згідно з якою ОСОБА_9 успадкувала майно померлого ОСОБА_4 , зокрема, житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 0.83 га. Технічна документація на земельну ділянку користувачем ОСОБА_9 не виготовлялась, рішення про надання їй дозволу на виготовлення технічної документації щодо відведення земельної ділянки у власність не приймалось. Цією інформацію підтверджено те, що ОСОБА_14 успадкувала майно померлої ОСОБА_15 , зокрема, житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0.40 га. Технічна документація на земельну ділянку користувачем ОСОБА_14 не виготовлялась, рішення про надання дозволу ОСОБА_14 на виготовлення технічної документації щодо відведення земельної ділянки у власність не приймалось.

Під час судового розгляду кримінального провадження, а також у письмовому клопотанні про визнання доказів недопустимими та закриття кримінального провадження від 30 червня 2022 року захисник обвинуваченого просить визнати усі докази сторони обвинувачення недопустимими, оскільки вони не були відкриті підозрюваному ОСОБА_5 на стадії завершення досудового розслідування у порядку, передбаченому ст.290 КПК України. Зокрема, вказав, що при дослідженні протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 29 березня 2021 року відсутні відомості про кількість аркушів матеріалів дізнання, з якими ОСОБА_5 був ознайомлений та кількість аркушів матеріалів дізнання, які йому були вручені, а з дослідженої під час судового розгляду розписки підозрюваного ОСОБА_5 від 1 квітня 2021 року вбачається, що йому було вручено копії матеріалів дізнання на 10 аркушах у той час, коли згідно з описом матеріалів дізнання у кримінальному провадженні їх обсяг складав 82 аркуші. Будучи допитаним у судовому засіданні ОСОБА_5 пояснив, що після завершення досудового розслідування йому були вручені копії повідомлення про підозри, протоколу його допиту, пам`ятки про права та обов`язки підозрюваного, роздруківка рішення Верховного Суду. Копії будь-яких письмових доказів та протоколів допиту потерпілого і свідків ОСОБА_5 вручено не було.

Суд не погоджується із міркуваннями захисника обвинуваченого про недопустимість усіх доказів сторони обвинувачення, виходячи із наступного.

Згідно із ч.2, 4, 9, 12 ст. 290 КПК України прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання. Надання доступу до матеріалів включає в себе можливість робити копії або відображення матеріалів. Сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні, а потерпілий - прокурору факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів. Якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Зміст ст. 290 КПК України передбачає відкриття матеріалів іншій стороні і під час здійснення досудового розслідування у формі дізнання шляхом надання доступу до матеріалів, яке включає в себе і можливість робити копії або відображення матеріалів, зобов`язує сторону кримінального провадження підтвердити факт надання доступу до матеріалів кримінального провадження, що виконано стороною обвинувачення, однак не зобов`язує прокурора надавати підозрюваному копії таких матеріалів.
Так, із досліджених у судовому засіданні процесуальних документів, вбачається, що прокурор повідомив підозрюваного ОСОБА_5 про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування. ОСОБА_5 29 березня 2021 року було надано доступ до матеріалів досудового розслідування, які були у розпорядженні дізнавача із якими він ознайомився, про що свідчить відповідний протокол від 29 березня 2021 року та підписи ОСОБА_5 у цьому протоколі.
Суд вважає, що прокурор здійснив відкриття матеріалів досудового розслідування підозрюваному ОСОБА_5 відповідно до положень ст. 290 КПК України, і у такий спосіб ОСОБА_5 реалізував своє право на ознайомлення із матеріалами кримінального провадження перед завершенням досудового розслідування, а тому суд допускає відомості, які містяться в них, як докази.
Також, з огляду на наведене, стороною обвинувачення створено можливість для сторони захисту для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, тому відсутні підстави стверджувати про недотримання положень ст. 290 КПК України органом досудового розслідування.
Суд частково погоджується із твердженнями захисника обвинуваченого про те, що прокурором у порядку ч.5 ст.301 КПК України не надано підозрюваному ОСОБА_5 копій матеріалів дізнання на 73 аркушах, а лише на 10 аркушах, що зазначено у розписці підозрюваного ОСОБА_5 від 01.04.2021, адресованій процесуальному керівнику у кримінальному провадженні прокурору Теребовлянської окружної прокуратури.
Разом з тим, системний аналіз статті 290 та частини 5 статті 301 КПК України, дає підстави для висновку, що прокурор з огляду на факт забезпечення доступу до матеріалів розслідування, не зобов`язаний забезпечити надання, зокрема підозрюваному, копій усіх матеріалів дізнання. Обставина отримання підозрюваним копій матеріалів дізнання на 10-ти аркушах не вказує на те, що прокурор на виконав такий обов`язок в цілому, а підозрюваний, реалізувавши своє право, отримав такі документи в меншому обсязі. Крім того, слід зазначити, що жодних клопотань та зауважень при отриманні копій матеріалів підозрюваний не висловлював, у тому числі в письмовій формі.
Суд не погоджується з позицією сторони захисту, що прокурором не відкрито підозрюваному усіх матеріалів дізнання, оскільки прокурором відкрито підозрюваному усі матеріали дізнання у порядку ст.290 КПК України.
На думку суду, ненадання прокурором підозрюваному копій матеріалів дізнання фактично на 73 арк. не порушує його права для доведення невинуватості у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, оскільки він був у встановленому законом порядку ознайомлений із усіма матеріалами дізнання, до яких йому було надано доступ.
А тому, суд вважає, що немає підстав для жодних тверджень про наявність підстав для визнання недопустимими доказів, копії яких не вручені підозрюваному на стадії завершення досудового розслідування, оскільки підозрюваний реалізував своє право на доступ до матеріалів досудового розслідування, не висловлював будь-яких клопотань чи заперечень з цього приводу.
Відповідно до ст.85,86 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Захисник обвинуваченого заявив клопотання про визнання недопустимим доказом протокол огляду місця події від 1 березня 2021 року, який проводився з 16.02 год. по 17.05 год, оскільки в ньому відсутній підпис спеціаліста ОСОБА_12 та такий огляд проведено до складання протоколу про прийняття усної заяви про вчинене кримінальне правопорушення, який складено 1 березня 2021 року о 19 год.
Відповідно до ст.237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи. Для участі в огляді може бути запрошений потерпілий, підозрюваний, захисник, законний представник та інші учасники кримінального провадження. З метою одержання допомоги з питань, що потребують спеціальних знань, слідчий, прокурор для участі в огляді може запросити спеціалістів.
Частиною першою статті 233 КПК України передбачено, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.
Згідно із ч.3 ст.214 КПК України здійснення досудового розслідування, до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність , встановлену законом. У невідкладених випадках до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути проведений огляд місця події (відомості вносяться невідкладно після завершення огляду).
Суд, дослідивши безпосередньо у судовому засіданні протокол огляду місця події від 1 березня 2021 року, вважає, що вказаний доказ отримано стороною обвинувачення порядку, встановленому ст.214, 233, 237 КПК України, оскільки огляд будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_2 проведено 1 березня 2021 року з 16 год.02 хв. до 17 год.05 хв. на підставі добровільної згоди ОСОБА_4 , який є його законнним володільцем, відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за правовою кваліфікацією ч.1 ст.162 КК України внесено 1 березня 2021 року о 21.55 год., тобто після завершення огляду, свідок ОСОБА_12 пояснив, що він приймав участь в огляді місця події, однак помилково не підписав протокол огляду, відомості, які зазначені в протоколі огляду, повністю підтвердив у судовому засіданні.

Аналіз ст.237 КПК України щодо можливості залучення спеціаліста, та обставини даного кримінального провадження вказують на те, що у дізнавача не було жодної потреби одержувати допомогу з питань, що потребують спеціальних знань, під час огляду місця події у кримінальному провадженні щодо порушення недоторканності володіння особи. Тобто кримінальний процесуальний закон допускає проведення огляду без залучення спеціаліста.
Разом із тим, у ситуації, що склалася, дізнавач залучив спеціаліста для відео-фіксації слідчої дії, однак останній, помилково не підписав протокол за результатами цієї дії, що підтверджується його показаннями як свідка, що надані безпосередньо суду.
Суд вважає, що наведені обставини вказують на допустимість доказу протоколу огляду, а відсутність підпису спеціаліста у протоколі слідчої дії не нівелює доказову силу такого документа в цілому та може бути поставлений судом в основу вироку суду.
Щодо посилання сторони захисту на недопустимість протоколу огляду через його складання до прийняття від потерпілого заяви про вчинення кримінального правопорушення, то вони не заслуговують на увагу, оскільки проведення слідчої дії у виді огляду місця події згідно з ч.3 ст. 214 КПК України можливе до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, чому передувала заява потерпілого про вчинення кримінального правопорушення, яка відображена у протоколі прийняття цієї заяви від 01 березня 2021 року.
Також захисник обвинуваченого просить визнати недопустимим доказом протокол проведення слідчого експерименту від 29 березня 2021 року, оскільки дізнавачем всупереч ч.5 ст.240 КПК України до початку проведення вказаної слідчої дії не було отримано письмової добровільної згоди від володільця земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , тобто ОСОБА_14 .

Дослідивши у судовому засіданні протокол слідчого експерименту від 29 березня 2021 року, суд встановив, що слідчий експеримент проводився дізнавачем з метою перевірки і уточнення показань підозрюваного ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , з участю ОСОБА_5 , за його добровільною згодою, як особи, яка володіє будинковолодінням та земельною ділянкою за вказаною адресою, оскільки останній там постійно проживає.

Кримінальний процесуальний кодекс України не вказує на форму вираження добровільної згоди володільця або власника майна на проведення слідчого експерименту. Разом з тим, активна участь підозрюваного у вказаній слідчій дії у спосіб відтворення дій та обстановки кримінального правопорушення, що підтверджується підписами останнього у протоколі слідчої дії та відображені на додатку до протоколу диску, у тому числі відсутність заперечень обвинуваченого щодо проведення огляду володіння свідчить, на думку суду, про добровільну згоду на проведення вказаної слідчої дії та є процесуальною гарантією забезпечення права обвинуваченого на захист, що зумовлює у свою чергу, допустимість доказів, отриманих під час слідчої дії.
Щодо твердження захисника обвинуваченого про некоректність висунутого ОСОБА_5 обвинувачення у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, зокрема незаконного проникнення до іншого володіння особи, яке в обвинувальному акті зазначено як «територія господарства, що за адресою АДРЕСА_2 » і яке не охоплюється поняттям іншого володіння особи, суд, дослідивши у судовому засіданні обставини вчинення кримінального проступку, встановив, що ОСОБА_5 незаконно перейшов на присадибну земельну ділянку, на якій розміщено житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 їх володільця - потерпілого, де зрізав дерева. Таким чином, викладення дізнавачем в обвинувальному акті обставин проникнення на територію господарства за вказаною адресою, є зрозумілою складовою ознакою складу кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України.

Також суд не погоджується із твердженнями захисника обвинуваченого про відсутність підстав для здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, посилаючись на те, що ОСОБА_4 не є потерпілим у цьому провадженні, останній не довів, що у його володінні знаходилось будинковолодіння та присадибна земельна ділянка по АДРЕСА_2 , оскільки як встановлено у судовому засіданні із показань потерпілого, якого попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_2 , а також земельна ділянка для їх обслуговування належала його батькові, спадкоємцем майна останнього стала його рідна сестра ОСОБА_9 , яка склала 30 листопада 2020 року довіреність на його ім`я та ім`я інших його братів, надала цією довіреністю потерпілому повноваження здійснювати нагляд за належним їй нерухомим майном, мати до нього вільний доступ, вчиняти від її імені будь-які інші дії. Також Верховний Суд України у своїй постанові від 24 березня 2016 року вказав, що не має значення законність фактичного володіння будинковолодінням та земельною ділянкою потерпілим для встановлення факту незаконного проникнення на територію будинковолодіння.

Наведені у клопотанні захисника та в його промові порушення вимог КПК України при проведенні огляду місця події, слідчого експертименту, на думку суду, не є такими, що порушують фундаментальні права і свободи особи обвинуваченого, при недотриманні яких такі докази можуть визнаватись недопустимими.

Таким чином, зазначені докази є належним чином аргументовані, містять в собі докладні описи виявлених та зафіксованих відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, не викликають сумнівів в їх достовірності, правильності та повноти.

Аналізуючи досліджені у судовому засіданні фактичні обставини, зокрема, дані протоколу огляду місця події, слідчого експерименту, проведеного за участю ОСОБА_5 , з якими погоджувався як обвинувачений, так і потерпілий, на час їх складення жодних зауважень до них не мали, а також відсутність у суду будь-яких доказів, які б вказували на недостовірність таких фактичних даних, показання потерпілого, свідків, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_5 незаконно проник на територію домогосподарства, яким користується ОСОБА_4 .

Суд критично оцінює показання обвинуваченого, дані ним у судовому засіданні, які полягають в тому, що він кримінального проступку не вчиняв, твердження його захисника, викладені в його клопотанні від 30 червня 2022 року про визнання доказів недопустимими та закриття кримінального провадження з підстав недоведення винуватості ОСОБА_5 поза розумним сумнівом, оскільки вони повністю спростовуються вищевикладеними доказами і вважає їх такими, що спрямовані на уникнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за фактично вчинені дії.

Таким чином, аналізуючи докази у кримінальному провадженні, суд приходить до переконання про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального проступку та кваліфікує його дії за ознаками ч.1 ст.162 КК України, як незаконне проникнення до іншого володіння особи.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд відповідно до вимог ст.50,65 КК України, враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу винного.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Враховуючи викладене, особу обвинуваченого, який не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, думку потерпілого про призначення обвинуваченому покарання, передбаченого санкцією статті обвинувачення, суд приходить до переконання, що ОСОБА_5 необхідно призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді штрафу.

Керуючись ст.374-376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, і призначити йому покарання:

за ч.1 ст.162 КК України штраф у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

На вирок може бути апеляцію до Тернопільського апеляційного суду через Теребовлянський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуюча: