ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1214/22 Справа № 664/2681/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 0000092 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 березня 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Острівне Кіровського району АР Крим, громадянина України, українця, одруженого, раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.310, ч.3 ст.307, ч.1 ст.263 КК України, -
Встановила:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Зазначеною ухвалою задоволено клопотання прокурора.
Продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 на строк до 16 травня 2022 року включно.
В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують тримання обвинуваченому під вартою, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зникли, з урахуванням ст. 183 КПК України, суд не вбачав підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу, та прийшов до висновку про необхідність продовження відносно останнього дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки його належну процесуальну поведінку може забезпечити лише такий запобіжний захід, як тримання під вартою.
Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить оскаржувану ухвалу скасувати та застосувати до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, ризики зазначені в клопотанні прокурора є недоведеними. На його думку, судом в повній мірі не враховано, що він є інвалідом та людиною похилого віку, та потребує лікування, має постійне місце мешкання, та має позитивні характеристики.
На його думку, матеріали кримінального провадження не мають належного доказу на його винуватість у інкримінованому йому злочину, вважає їх штучно створеними.
Позиції учасників судового провадження.
В апеляційному суді обвинувачений ОСОБА_6 підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Прокурор та адвокат в судове засідання не з`явились, заяви про участь у розгляді справи не надходили, тому враховуючи вимоги ч.4 ст.422-1 КПК України (в редакції Закону України № 1027-ІХ від 02.12.2020 р.) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, в даному випадку без участі прокурора та адвоката.
ОСОБА_6 не заперечував проти розгляду апеляційної скарги по суті.
Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши головуючого суддю, думку ОСОБА_6 , перевіривши матеріали та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
За вимогами ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно із ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , суд першої інстанції виходив із того, що ризики, які мали місце, до теперішнього часу не припинили існувати і не зменшились, та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинуваченого під час судового розгляду. Обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри визначено на стадії досудового розслідування.
На стадії судового розгляду кримінального провадження на підставі обвинувального акту апеляційний суд позбавлений права вирішувати питання щодо обґрунтованості та доведеності обвинувачення, які повинен вирішити суд першої інстанції по суті висунутого обвинувачення особі, а тому твердження апелянта про те, що наявними в матеріалах провадження доказами доводяться ті чи інші епізоди злочинної діяльності у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 чи обставини їх вчинення, суперечать основним засадам практики ЄСПЛ, оскільки на цій стадії вони не повинні носити такий обсяг і достатність, які враховуються під час пред`явлення обвинувачення та вирішення питань про доведеність або недоведеність вини особи.
Так, перевіркою матеріалів встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується відразу у вчиненні декількох кримінальних правопорушень, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів та незаконним придбанням та зберіганням вогнепальної зброї, вичинених с корисних мотивів, два з яких відносяться до категорії тяжким, одне - особливо тяжких, за вчинення яких передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна, офіційно не працевлаштований, що вказує на відсутність у нього постійного, легального джерела прибутку, не одружений (відсутні відомості в матеріалах провадження), що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, а отже відсутність осіб, які б мали на нього визначальний вплив з метою забезпечення його належної процесуальної поведінки по запобіганню існуючим ризикам зазначеним в оскаржуваній ухвалі суду.
З урахуванням зазначеного та інших обставин кримінального провадження, даних про особу обвинуваченого, а також тяжкості покарання, яке загрожуватиме ОСОБА_6 у разі визнання його винним у вчиненні кримінальних правопорушень у вчиненні яких він обвинувачується, є підстави стверджувати про те, що ризики зазначені в клопотанні прокурора не перестали існувати та не зменшились, зважаючи на що, доводи апеляційної скарги захисника про те, що слідчим не надано належних доказів, які ми б підтверджувалось існування ризиків, є непереконливими.
Наведені відомості дали підстави для висновку, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 має бути продовжений з метою забезпечення належного виконання ним процесуальних обов`язків та запобігання існуючим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, які були зазначені прокурором під час судового розгляду та наведені в оскаржуваній ухвалі суду з урахуванням даних про особу обвинуваченого, що свідчить про неможливість запобігання зазначеним ризикам у разі незастосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Саме продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , на переконання колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, акцентуючи увагу на тому, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою. Проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Європейський Суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Ухвала за своїм змістом є належно вмотивованою, обґрунтованою та законною.
Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.
З огляду на викладене, колегія суддів, вважає необхідним зазначену апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції, - без змін.
Керуючись ст. ст. 303, 304, 376, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 березня 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 ,- залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
______________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4