Справа № 541/679/20
Провадження № 1-кс/541/254/2022
Миргородський міськрайонний суд Полтавської області
У Х В А Л А

21 квітня 2022 року м. Миргород

Суддя Миргородського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_1 , розглянувши заяву слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_2 про самовідвід по розгляду скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора Миргородської окружної прокуратури Полтавської області, яка полягає у неповідомленні про результати розгляду клопотання.,-
ВСТАНОВИВ:
Автоматизованою системо документообігу за наслідками повторного розподілу в провадження слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_2 найшла скарга ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000028 від 05.03.2020 року.
Слідчим суддею заявлено самовідвід з підстав, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України.
Заява вмотивована, тим що скаржником ОСОБА_4 до суду надіслано заяви та інформаційні повідомлення, в який висловлюється недовіра до правосуддя, здійснюваного слідчим суддею ОСОБА_2 , надається критична оцінка процесуальним діям суду, яка виходить за межі продуктивної та допустимої критики судді як посадової особи. Вказане викликає в судді неприязне відношення до скаржника. Розгляд відповідної заяви прохала провести у її відсутність.
Скаржник та його представник в судове засідання в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду повідомлялися належним чином, причин неявки суду не повідомили.
Прокурор в судове засідання з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
Пунктом 4 частини 1 статті 75 КПК України передбачено, що суддя не може брати участь у кримінальному провадженні, за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Пункт 1 статті 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, закріплює право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. (BELUKHA v. UKRAINE, N 33949/02, § 49 - 52, ЄСПЛ, від 09 листопада 2006 року).
Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді може викликати не тільки об`єктивні сумніви щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), але також може бути пов`язана з питанням особистих переконань суддів (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру» [ВП] (Kyprianou v. Cyprus) [GC], заява № 73797/01, пункт 119, ЄСПЛ 2005-XIII). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову важливу гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (див. рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. the United Kingdom), від 10 червня 1996 року, пункт 32, Збірник 1996-III).
У зв`язку з цим навіть зовнішні прояви мають певну важливість, або іншими словами, «правосуддя має не лише здійснюватися, має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення у справі «Моріс проти Франції» [ВП] (Morice v. France) [GC], заява № 29369/10, пункт 78, ЄСПЛ 2015).
Зі встановлених обставин, вбачається, що потерпілим та його представником у спільних зверненнях висловлюється пряма недовіра, до будь-яких, процесуальних рішень слідчого судді ОСОБА_2 . При чому, такі висловлювання супроводжуються наданням оцінки компетентності судді зі звинуваченнями у наявності позапроцесуальних відносин з суб`єктами дії яких оскаржуються. Перевищення представником потерпілого меж допустимої та конструктивної критики слідчого судді, зумовило виникнення до нього негативних відносин з боку судді.
Зважаючи, на вищенаведене, вбачається наявність суб`єктивного критерію «безсторонності», що полягає у взаємній неприязності між слідчим суддею та скаржниками, що може створювати сумнів у справедливості провадження вцілому, а тому з метою гарантування права на справедливий суд та досягнення завдань кримінального судочинства, відповідна ситуація потребує процесуального врегулювання шляхом задоволення самовідводу слідчого судді.
Враховуючи, що заява про самовідвід слідчого судді Миргородського міськрайонного суду ОСОБА_2 є обґрунтованою, а положення кримінального процесуального кодексу виключають можливість судді брати участі у даному кримінальному провадженні, керуючись ст.ст.75, 80, 81, 82 КПК України,
ПОСТАНОВИВ :
Задовольнити заяву слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_2 про самовідвід по розгляду скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора Миргородської окружної прокуратури Полтавської області, яка полягає у неповідомленні про результати розгляду клопотання.
Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяОСОБА_1