Житомирський апеляційний суд
Справа №277/401/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.3 ст.185 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження №277/401/21 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Ємільчинського районного суду Житомирської області від 06 травня 2021 року відносно
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
в с т а н о в и в :
зазначеним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, призначивши іспитовий строк - 2 роки, поклавши на нього відповідно до ч.1 ст.76 КК України такі обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Процесуальні витрати в сумі 2124 грн. 85 коп. пов`язані з проведенням експертиз стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 у прибуток держави.
Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, 15 березня 2021 року близько 01 години ОСОБА_8 , проходячи повз приміщення Яблунівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів Чижівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області, що по вул. Вишневій, 1 у с. Яблунівка Новоград-Волинського району Житомирської області, вирішив вчинити крадіжку майна з вказаного приміщення.
Реалізуючи свій злочинний умисел, того ж дня, без розриву в часі, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, бажаючи незаконно збагатитися за рахунок чужого майна, переконавшись у відсутності сторонніх осіб, які б могли перешкодити вчиненню кримінального правопорушення, ОСОБА_8 підійшов до вхідних дверей приміщення школи та, виявивши, що вони незамкнені, проник всередину приміщення.
Перебуваючи в приміщенні школи, ОСОБА_8 підійшов до дверей, які ведуть до кабінету учительської, та через незамкнені двері проник до кабінету. Оглянувши кабінет, ОСОБА_8 у шухляді одного з письмових столів виявив ноутбук торгівельної марки «DELL» моделі «Inspiron 3583 (I35P5410NIW-74S)» вартістю 9983,02 грн., якого умисно, таємно викрав, спричинивши Яблунівській загальноосвітній школі І-ІІ ступенів Чижівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області матеріальні збитки на вказану суму.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить скасувати вирок суду у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді 4 років позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін. При цьому, звертає увагу на те, що при призначенні покарання судом не враховано те, що ОСОБА_8 неодноразово засуджувався за вчинення умисних тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим двічі відбував покарання у виді позбавлення волі. Наведене свідчить про те, що покарання, призначене обвинуваченому за попереднім вироком Ємільчинського районного суду Житомирської області від 18.12.2015 у виді позбавлення волі не досягло своєї мети по виправленню ОСОБА_8 та запобігання вчиненню ним нових злочинів. Таким, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_8 від призначеного покарання з випробуванням, суд не врахував цих обставин, а тому неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що призвело до несправедливого м`якого покарання.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 вважає апеляційні вимоги прокурора безпідставними, а вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора в підтримку апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження, правова кваліфікація його дій за ч.3 ст.185 КК України, ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, а тому наведені обставини апеляційним судом не перевіряються.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно зі ст.414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно з приписами ст.50 КК покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Загальні засади призначення покарання, визначені ст.65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Окрім наведеного, відповідно до ч.2 ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року) та «Фрізан проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) Суд зазначав, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.
В свою чергу, в справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 15.10.2008 року) Суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи», чого суд першої інстанції у цьому кримінальному провадженні - дотримався.
Кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести та з іншої сторони такі заходи примусу мають та повинні бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.
На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 врахував вище наведені вимоги закону та правильно керувався не лише ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, але й даними про особу обвинуваченого, його ставленням до вчиненого, фактичними обставинами провадження, таким чином, врахував не лише принципи законності, але й принцип індивідуалізації покарання.
Так, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 прийняв до належної уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, яке, у відповідності до норм ст.12 КК України, є тяжким, його суспільну небезпеку та наслідки, відсутність матеріальної шкоди, оскільки викрадене майно було повернуто, ставлення обвинуваченого до вчиненого, за обставин встановлених судом, що пом`якшують покарання щире каяття обвинуваченого, та обтяжують покарання рецидив злочинів.
Належно враховано судом й характеризуючі особу обвинуваченого дані, зокрема, те, що ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності (а.п.66-67) (що є фактично основним апеляційним доводом прокурора), за місцем проживання характеризується позитивно (а.п.76), на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває (а.п.75), є інвалідом ІІІ групи (підтверджено в суді апеляційної інстанції довідкою МСЕК), проживає у цивільному шлюбі, дружина вагітна (що в судовому засіданні апеляційного суду підтверджено відповідними медичними документами).
Враховано судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому і позицію представника потерпілої сторони щодо призначення покарання, поклавшись в цьому питання на розсуд суду, не наполягавши на суворому покаранні обвинуваченому.
Крім того, в даному випадку, апеляційний суд бере до уваги і висновок досудової доповіді відносно обвинуваченого ОСОБА_8 (а.п.93-95), а саме, те що з огляду на інформацію характеризуючу особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, високу ймовірність вчинення повторного правопорушенням та дуже високий рівень ризику небезпеки для суспільства, у тому числі, і окремих осіб, виправлення особи без позбавлення або обмеження волі можливе лише у винятковому порядку за певних умов. Разом з цим, при можливості звільнення правопорушника від відбування призначеного покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладання відповідних процесуальних обов`язків.
За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що в даному випадку наявні правові підстави для застосування положень ст.75 КК України, якою регламентовано, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Тобто, судом першої інстанції правильно враховано конкретні обставини справи, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, за встановлених обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку з чим апеляційний суд переконаний, що суд дійшов до обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання з урахуванням положень ст.75 КК України, тобто, звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням.
Щире каяття обвинуваченого, критична оцінка своїх дій, готовність нести відповідальність, підтверджено останнім в суді апеляційної інстанції, і не викликають сумнівів.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги прокурора про невиправдану м`якість призначеного покарання із застосуванням ст.75 КК України обвинуваченому ОСОБА_8 є необґрунтованими.
Таким чином, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання є законним та обґрунтованим, підстави для його зміни з мотивів викладених в апеляційній скарзі прокурора - відсутні.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Ємільчинського районного суду Житомирської області від 06 травня 2021 року відносно ОСОБА_8 без змін.
На ухвалу апеляційного суду учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді :