УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 січня 2022 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в межах кримінального провадження № 0000441 апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 грудня 2022 року, стосовно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.7 ч.2 ст. 115 КК України,
-якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 до 19.02.2022р.

Учасники судового провадження:
обвинувачений ОСОБА_5
захисник ОСОБА_6
встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить ухвалу суду скасувати. Обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

____________________________________________________________
Провадження: № 11-кп/812/ 243/22 Слідчий суддя: ОСОБА_7
Категорія: оскарження ухвали Доповідач Суддя апеляційного суду: ОСОБА_1
про продовження запобіжного заходу

Короткий зміст ухвали.
Ухвалою суду задоволено клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 до 19 лютого 2022 року включно. Відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу.
Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений не погоджується з рішенням суду, вважає його невмотивованим.
Вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги дані про його особу, а саме його соціальний статус, наявність родинних зв`язків: матері похилого віку, племінника, який мешкає з нею, цивільної дружини.
Зауважує, що тривалий час мешкає за однією адресою, офіційно працював з 2012 року.
Вважає, що ризики зазначені в клопотанні, нічим не підтверджені, судом не проаналізовані та не перевірені.
Обставини встановлені судом першої інстанції.
В провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва знаходиться кримінальне провадження №0000441 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч.2 ст.115 КК України.
Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_5 під вартою. Обґрунтовуючи клопотання, прокурор посилався на існування ризиків, що передбачені ст. 177 КПК України, які не зникли.
Задовольняючи клопотання прокурора, суд дійшов до висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, а тому запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов наступного.
Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Відповідно до матеріалів судового провадження в провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва знаходиться кримінальне провадження №0000441 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч.2 ст.115 КК України.
Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_5 під вартою. Обґрунтовуючи клопотання, прокурор посилався на існування ризиків, що передбачені ст. 177 КПК України, які не зникли.
Приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , суд, пославшись на відомості, що характеризують особу обвинуваченого, обставини вчинення кримінального правопорушення та тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним, прийшов до висновку, що заявлені раніше ризики не зменшилися, а тому запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі.
Крім того, ОСОБА_5 у 2005 році був засуджений Заводським районним судом м. Миколаєва за вчинення тяжкого злочину проти життя та здоров`я, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, до затримання офіційно не працював, стабільного джерела доходів не мав, не одружений, зловживав спиртними напоями.
Вищенаведені підстави підтверджують наявність ризиків, передбачених, п.п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому висновок суду першої інстанції про наявність зазначених ризиків є вірним.
Застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час судового розгляду кримінального провадження.
Доводи обвинуваченого відносно того, що він має міцні соціальні зв`язки не є тим стримуючим фактором, який міг би запобігти зазначеним прокурором ризикам.
Також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».
З урахуванням тяжкості злочину та наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу, про що просить апелянт, не зможе запобігти вказаним ризикам.
Беручи до уваги доведеність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, про що просить апелянт.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419, 422-1, 424, 532 КПК України,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 грудня 2022 року, якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:
Судді: