465/1225/22
1-кс/465/485/22
У Х В А Л А
судового засідання
03.03.2022 року м. Львів

Слідчий суддя Франківського районного суду м.Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову дізнавача СД Львівського РУП №2 ГУНП у Львівської області ОСОБА_4 про відмову в задоволенні клопотання від 14.02.2022 року -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся в суд із скаргою на постанову дізнавача СД Львівського РУП №2 ГУНП у Львівської області ОСОБА_4 про відмову в задоволенні клопотання від 14.02.2022 року.

Свою скаргу обґрунтовує тим, що на його клопотання від 11.02.2022 року в порядку ст.55 КПК України дізнавачем СД Львівського РУП №2 ГУНП у Львівської області ОСОБА_4 винесено постанову від 14.02.2022 року про відмову у задоволенні клопотання. Вважає, що оскаржувана постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню з підстав, що остання винесена з порушенням норм як матеріального так і процесуального права. Крім цього, просить зобов`язати уповноважену особу Львівського РУП №2 ГУНП у Львівської області, в провадженні якої перебуває кримінальне провадження № 0000505 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.384 КК України визнати заявника потерпілим. Просить скаргу задоволити.

ОСОБА_3 подав через канцелярію суду заяву від 03.03.2022 року, в якій просить скаргу розглядати без його участі та в такій вказав, що скаргу підтримує повністю, просить її задоволити, а тому вважаю за можливе скаргу розглядати за його відсутності.

Прокурор та дізнавач в судове засідання не з`явилися, хоча належно повідомлені про день, час та місце слухання справи, відповідно до ст.306 ч.3 КПК України вважаю за можливе скаргу розглядати у їх відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали скарги та подані документи до скарги в їх сукупності, матеріали кримінального провадження, приходжу до висновку, що скаргу ОСОБА_3 слід задовольнити частково з наступних підстав.

Вичерпний перелік рішень, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які можуть бути оскарженні до слідчого судді, визначено ч. 1 ст. 303 КПК України.

Відповідно до ст.306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, що є принципом диспозитивності розгляду.

Встановлено, що СД Львівського РУП №2 ГУНП у Львівської області розслідується кримінальне провадження № 0000505 від 29.11.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.384 КК України.

В ході досудового розслідування ОСОБА_3 звернувся до дізнавача СД Львівського РУП №2 ГУНП у Львівської області ОСОБА_4 з клопотанням, в якому просить у відповідності до вимог ст.55 КПК України визнати його потерпілим у вказаному кримінальному провадженні.

Постановою дізнавача СД Львівського РУП №2 ГУНП у Львівської області ОСОБА_4 від 14.02.2022 року відмовлено в задоволенні даного клопотання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст.55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до вимог ч.3 ст.110 КПК України рішення дізнавача приймається виключно у формі постанови.

Постанова дізнавача про відмову у визнанні потерпілим має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту свої прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають можливість визнання особи потерпілою, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).

Відтак, дізнавач при винесенні оскаржуваної постанови від 14.02.2022 року зазначеного обов`язку не дотримався, оскільки викладені ним в постанові мотиви відмови у визнанні потерпілим обмежуються лише констатацією законодавства та того, що в матеріалах кримінального провадження відсутнє будь-яке підтвердження, що стосується спричинення ОСОБА_3 шкоди, внаслідок протизаконних дій ОСОБА_5 .

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Із змісту постанови вбачається, що дізнавачем не надано оцінки обставинам, викладеним у заяві про вчинення кримінального правопорушення та клопотанні про залучення у якості потерпілого, щодо можливого заподіяння шкоди. Крім цього, дізнавачем не зазначено на підставі яких саме зібраних матеріалів досудового розслідування ним було винесено постанову про відмову у визнанні потерпілим.

Cтаттею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У п.75 Рішення ЄСПЛ справа "Афанасьєв проти України"заява № 38722/02) від 5 квітня 2005 року Суд нагадує, що стаття 13 Конвенції гарантує доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі.

Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча Держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути "ефективним" як у законі, так і на практиці.
У відповідності до п.33 рішення ЄСПЛ «Шмалько проти України та п.44 рішення ЄСПЛ «Далбан проти Румунії» визначено, що термін «потерпілий» у сенсі ст. 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає особу, яка безпосередньо постраждала від дії чи бездіяльності, яка є предметом судового розгляду. При цьому порушення Конвенції може мати місце навіть за відсутності шкоди.

Оскільки із змісту оскаржуваної постанови та додатків долучених до скарги вбачається, що досудове розслідування у кримінальному провадженні не закінчено, таким чином, дізнавачем не було проведено всіх слідчих дій на предмет перевірки заподіяння заявнику ОСОБА_3 будь-якої шкоди, й не виключається до закінчення досудового розслідування зібрання доказів на підтвердження спричинення йому моральної, фізичної або майнової шкоди, тому висновок дізнавача про те, що скаржнику не завдано шкоди, передбаченої ч. 1 ст. 55 КПК України, є передчасним, у зв`язку з чим скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова про відмову у визнанні потерпілим скасуванню.

Разом з тим, в силу вимог ст. 55 КПК України заявник є потерпілою з моменту подання нею заяви про вчинення кримінального правопорушення або з часу подання заяви про залучення особи до провадження як потерпілого до винесення дізнавачем постанови про відмову у визнанні його потерпілим. При цьому винесення окремої постанови дізнавачем про визнання заявника потерпілим кримінально-процесуальним законом не вимагається. Після скасування постанови про відмову у визнанні потерпілим процесуальні права ОСОБА_3 як потерпілого у кримінальному провадженні жодним чином не обмежуються.

Згідно положень глави 19 КПК України, усі питання, пов`язані із здійсненням кримінального провадження, вирішує дізнавач в провадженні якого таке знаходиться та/або процесуальний прокурор.

Відповідно до ч. 4 ст. 40-1 КПК України дізнавач, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення дізнавача.

Отже, КПК України не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування приймати процесуальне рішення про визнання особи потерпілою.

Таким чином, з огляду на вказані норми закону заявлена вимога скарги щодо зобов`язання уповноваженої особи Львівського РУП №2 ГУНП у Львівської області, в провадженні якої перебуває кримінальне провадження № 0000505 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.384 КК України визнати заявника потерпілим задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 55, 60, 303-309, 372, 395 КПК України, -

постановив:
скаргу задовольнити частково.

Скасувати постанову дізнавача СД Львівського РУП №2 ГУНП у Львівської області ОСОБА_4 від 14.02.2022 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000505 від 29.11.2021 року за ч. 1 ст. 384 КК України.

В решті вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1