ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/1810/21 Номер провадження 11-кп/814/1156/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 27 серпня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою відмовлено у задоволенні спільного подання начальника Державної установи «Полтавська виправна колонія № 64» та голови спостережної комісії Подільської районної ради у м. Полтава про застосування умовно-дострокового звільнення та встановлення адміністративного нагляду
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Отрадне, Гребінківського району, Полтавської області, громадянину України,
засудженому: 26.06.2013 Пирятинським районним судом Полтавської області за ст. 152 ч.4 КК України на 11 років позбавлення волі.
Своє рішення суд мотивував тим, що ОСОБА_7 за час відбування покарання поміщався до ДІЗО за зберігання заборонених предметів, в судовому засіданні свою вину визнавав частково, що вказує на нестабільну поведінку засудженого. Не надано доказів працевлаштування в установі. Крім того, невідбутий строк покарання є значним. Тобто, дійшов висновку, що засуджений не досяг необхідного ступеню виправлення.

На ухвалу суду засуджений подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити подання про умовно-дострокове звільнення.

Такі вимоги мотивував тим, що за весь час відбування покарання він отримав лише одне стягнення у 2014 році, яке було погашено, після чого має тільки заохочення, працевлаштований в установі прибиральником службових приміщень безоплатно, тому документальні підтвердження відсутні, виконує роботи по благоустрою установи, закінчив ПТУ та отримав спеціальність. Зазначає, що саме установа звернулася з поданням про умовно-дострокове звільнення, тому вважає, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для його звільнення.

Інші учасники судового розгляду ухвалу не оскаржили.

Заслухавши доповідача, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали провадження та особової справи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до частини 1 статті 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
На підставі п.3 ч.3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Необхідною умовою застосування положень статті 81 КК України є те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, про що, зокрема, може свідчити дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутність порушень дисципліни, зайняття трудовою діяльністю, добросовісне відношення до трудових обов`язків.
Так, під час апеляційного перегляду встановлено, що ОСОБА_7 засуджений вироком Пирятинського районного суду Полтавської області від 26.06.2013 за ст. 152 ч.4 КК України на 11 років позбавлення волі, за вчинення згвалтування, тобто статевих зносин із застосуванням фізичного насильства з використанням безпорадного стану потерпілої особи, вчинене щодо малолітньої. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтава від 24.02.2016 ОСОБА_7 зараховано у строк покарання період перебування під вартою з 11.12.2012 по 12.09.2013 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку покарання ОСОБА_7 рахується з 11.12.2012, кінець строку покарання 10.03.2023.

У місцях позбавлення волі ОСОБА_7 перебуває з 11.12.2012, а з 25.10.2013 відбуває покарання в Державній установі «Полтавська виправна колонія (№64)». За час відбування покарання отримав одне стягнення, яке погашено в установленому законом порядку. Після проведених виховних заходів змінив свою поведінку, отримав 18 заохочень. На час подання характеризувався позитивно. Працевлаштований, виконує поставлені задачі. До виконання робіт з благоустрою ставиться з розумною ініціативою. Заходи виховного впливу відвідує.

Рішенням комісії від 16.07.2019 та 16.06.2020 відмовлено у поданні про застосування ст. 82 КК України та ст.81 КК України, відповідно, як особі, яка не стала на шлях виправлення.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого. При цьому висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.

Враховуючи суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_7 злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України класифікується як особливо тяжкий, обставини вчинення злочину, зокрема вік малолітньої дитина щодо якої було вчинено злочин, те, що під час розгляду провадження в суді він свою вину фактично визнавав частково, а також те, що засуджений проживає в одному населеному пункті, що і потерпіла, колегія суддів дійшла висновку, що строк відбутого засудженим покарання є недостатнім для його виправлення та досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України.

З урахуванням викладеного, зважаючи на те, що засуджений мав стягнення, яке відноситься до злісного порушення установленого порядку відбування покарання, та обставини, встановлені під час розгляду, враховуючи поведінку засудженого за весь час відбування покарання, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв обгрунтоване рішення про відмову у задоволенні подання, так як засуджений не досяг необхідного ступеню виправлення.

Сама позитивна характеристика ОСОБА_7 відповідає нормальній поведінці свідомого засудженого і не може бути єдиною підставою для застосування щодо нього пільги.
З огляду на вказане відсутні підстави для скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги засудженого.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 27 серпня 2021 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4