Справа № 592/193/22
Провадження № 1-кп/592/12/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі головуючого судді ОСОБА_1 за участі секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Путивль Сумської області, розлученого, який має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працевлаштований, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України у кримінальному провадженні №001418 від 04.11.2021,

з участю учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

потерпілої ОСОБА_11

у с т а н о в и в:

ОСОБА_5 органом досудового розслідування пред`явлене обвинувачення у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів (аліментів) на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 23.09.2010 по 01.12.2021 в сумі 222882,34 грн, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України - злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Згідно обвинувального акта, ОСОБА_5 , згідно рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14.12.2010 (справа № 52-7454/2010) та виконавчого листа по справі №2-7454/2010р., зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_11 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 (однієї третьої) частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини, починаючи стягнення з 23.09.2010.

28.10.2020 постановою Зарічного районного суду міста Суми ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді 120 годин суспільного корисних робіт.

Однак, у період з 23.09.2010 до 01.12.2021, діючи умисно, знаючи про необхідність сплати аліментів, маючи умисел на ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), ігноруючи рішення суду та ухиляючись від його виконання, не сплачував аліменти у зазначений період часу, порушуючи вимоги ст. 21, ч. 3 ст. 51 Конституції України, ст. 80 Сімейного кодексу України, відповідно до положень яких усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах, права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними та що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття, будучи неодноразово попередженим державним виконавцем Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати аліментів, кошти на виплату на користь ОСОБА_11 не перерахував, іншої матеріальної допомоги на утримання дитини не надав, на попередження державного виконавця про необхідність сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання неповнолітньої дитини не реагував, обмежень до фізичної праці та протипоказань по стану здоров`я не має, заходів щодо працевлаштування не вживав, однак отримував певний дохід від тимчасових заробітків, які жодним чином не легалізував, кошти на утримання дитини (аліменти) в період часу з 23.09.2010 по 01.12.2021 не сплачував, будь якої іншої допомоги не надавав, таким чином умисно злісно ухилився від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання неповнолітньої дитини, що призвело до виникнення заборгованість за вказаний період часу в сумі 222882,34 (двісті двадцять дві тисячі вісімсот вісімдесят дві гривні тридцять чотири копійки) згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.12.2021, що сукупно складає суму виплат більше ніж за три місяці відповідних платежів.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, не визнав, заперечивши, що він злісно ухилявся від сплати аліментів.

Надав показання щодо кримінального провадження, в яких зазначив, що не заперечує свого обов`язку надавати допомогу дитині і коли в нього була така можливість надавав її. На даний час не має постійного місця роботи, оскільки має захворювання, внаслідок якого може виконувати роботу тільки за наявності підсобного працівника, що зазвичай не задовольняє роботодавців. Після притягнення до адміністративної відповідальності офіційно не був працевлаштований. По мірі отримання коштів сплачував їх і дитині. Від державного виконавця не переховувався. Коли до нього прийшли з приводу заборгованості, то прибував за його телефонними викликами та відбув адміністративне стягнення у виді суспільно-корисних робіт. Саме тоді він дізнався про існування відкритого виконавчого провадження щодо нього. Також пояснив, що йому відомо про те, що має сплачувати близько 4000 грн аліментів на місяць, а сумою заборгованості не цікавився, оскільки сплачував скільки міг. Кошти пересилав на відкриту на своє ім`я картку « ОСОБА_12 -банк», яку віддав сину. Через кілька тижнів після 08.08.2021, коли сину виповнилося 16 років, він відкрив картку на своє ім`я і перераховував кошти на неї. Також пояснив, що знайомий лікар повідомив йому, що в нього наявна пахова грижа та необхідне оперативне втручання для її видалення, проте не мав коштів на проведення операції. На даний час йому відомо про можливість проведення такого лікування безкоштовно, тому має намір після лікування офіційно влаштуватися на роботу, що дасть змогу сплачувати аліменти в більшому розмірі. Грижа в нього з позаминулого року, а раніше не звертався до лікаря офіційно, оскільки не було необхідності за відсутності коштів на лікування.

Потерпіла ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснила, що 3 рази на рік ходила до державного виконавця з приводу стягнення з ОСОБА_5 аліментів, проте їй повідомляли, що ОСОБА_5 не працює, а тому з нього неможливо стягнути аліменти. В 2016 році близько півроку ОСОБА_5 працював офіційно і сплачував аліменти, а потім звільнився і перестав платити. Дитина хворіє і на її утриманні потрібні кошти. Вона зверталася до уряду з приводу несплати ОСОБА_5 аліментів, внаслідок чого ОСОБА_5 був притягнутий до адміністративної відповідальності, проте кошти не сплатив. Після цього помітила, що дитинна без її відома купляла речі і так довідалась, що ОСОБА_5 дав сину картку, на яку перераховував кошти. Одного разу через сина просила перерахувати необхідні для реабілітацію дитини кошти і ОСОБА_5 перерахував на картку сина 1000 грн, що було значно менше необхідної суми. В інший спосіб ОСОБА_5 грошових коштів не надавав їй та вказував, що гроші даватиме не їй, а дитині.

Також зазначила, що не відкривала рахунку для сплати аліментів, оскільки державний виконавець сказав їй цього не робити, бо не бачив можливості стягнути з ОСОБА_5 кошти. Неодноразово пересилала ОСОБА_5 довідки державного виконавця про розмір його заборгованості зі сплати аліментів, проте не дзвонила йому взагалі.

За 2021 рік ОСОБА_5 перерахував на картку, якою розпоряджався син менше 10000 грн і вона повідомила про це державного виконавця в листопаді 2021 року вказуючи приблизні дати і суми платежів, проте державний виконавець самостійно вказав, дату вчинення платежу в грудні 2020 року як один платіж.

Крім того пояснила, що грошові кошти від відбування ОСОБА_5 суспільно-корисних робіт їй не надходили, вона не бажає суворого покарання для ОСОБА_5 , а хоче спонукати його до регулярної сплати аліментів у більшому розмірі.

Згідно ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Оцінюючи зібрані по справі докази на предмет доведеності зазначених сторонами кримінального провадження обставин, суд приймає до уваги приписи ч.1 ст.94 КПК України, якою встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При оцінці доказів суд також враховує положення ч.3 ст.62 Конституції України, яка передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Диспозицією ч. 1 ст. 164 КК України передбачена відповідальність за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Крім того, ч. 1 ст. 183-1 КУпАП передбачена відповідальність за несплату аліментів на утримання дитини, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Тобто, несплата аліментів утворює склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, коли особа не просто не сплачує аліменти, а й злісно ухиляється від їх сплати.

Згідно примітки до ст. 164 КК України під злісним ухиленням від сплати коштів на утримання дітей (аліментів) або на утримання непрацездатних батьків слід розуміти будь-які діяння боржника, спрямовані на невиконання рішення суду (приховування доходів, зміну місця проживання чи місця роботи без повідомлення державного виконавця, приватного виконавця тощо), які призвели до виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за три місяці відповідних платежів.

Про злісний характер ухилення від сплати аліментів також можуть свідчити також тривалість ухилення, продовження ухилення після попередження про необхідність виконання свого обов`язку та можливість кримінальної відповідальності з боку державного виконавця, неодноразове звернення потерпілого чи інших осіб до винної особи з цього приводу тощо (постанова ВС від 30.04.2020 у справі № 283/1309/17).

В той же час не може визнаватися злісним ухилення від сплати аліментів, яке хоча і тривало значний проміжок часу чи мало систематичний характер, але було вимушеним з боку особи, на яку такий обов`язок покладено рішенням суду. До таких випадків слід відносити несплату аліментів особою через неможливість знайти роботу, через хворобу тощо (постанова ВС від 06.11.2018 у справі № 723/852/16-к).

Під час судового розгляду встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 перебував у шлюбі з ОСОБА_11 з 08.04.2005 (копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 08.04.2005, а.к.п. 20). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 08.05.2020 вказаний шлюб був розірваний (а.к.п. 21)

ОСОБА_5 має сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 06.04.2006 (а.к.п. 24).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 14.12.2010 (а.к.п. 25, 28) постановлено стягувати з ОСОБА_5 аліменти на утримання сина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до його повноліття, аліменти виплачувати матері дитини ОСОБА_11 , починаючи стягнення з 23.09.2010.

27.12.2010 на виконання вказаного рішення суду був виданий виконавчий лист № 2-7454/2010 (а.к.п. 82-83), який 25.03.2016 був направлений за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Постановою державного виконавця ОСОБА_14 від 01.04.2016 відкрите виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 2-7454, виданого 27.12.2010 Зарічним районним судом м. Суми.

Таким чином, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 був зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дитини на підставі чинного судового рішення.

В межах здійснення виконавчих дій по виконавчому провадженню постановою державного виконавця ОСОБА_15 від 07.07.2016 звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.к.п. 75).

Листом № 12 від 01.08.2016 директор ТОВ АДА «Барс» повідомив ДВС Зарічного ВДВС в м. Суми, що ОСОБА_5 звільнений за власним бажанням з 16.05.2016, додавши копію наказу №49-К від 16.05.2021 про звільнення ОСОБА_5 (а.к.п. 75, 76).

Постановою державного виконавця ОСОБА_14 від 07.09.2018 накладений арешт на грошові кошти, що містяться на всіх рахунках боржника (а.к.п. 78).

26.10.2020 був складений протокол про адміністративне правопорушення №1/24 за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП за несплату ОСОБА_5 аліментів на утримання одного з подружжя, батьків або інших членів сім`ї, що призвело до утворення заборгованості станом на 01.10.2020 у розмірі 144019,55 грн сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 6 місяців з дня пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання, заборгованість з 06.02.2018 по 26.10.2020 складає 66176,54 грн (а.к.п. 79). Вказаний протокол містить підпис ОСОБА_5 про ознайомлення з його змістом.

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 28.10.2020 ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП призначене адміністративне стягнення у виді суспільно-корисних робіт строком 120 годин за ухилення від сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_13 , що призвело до виникнення заборгованості за період з 06.02.2018 по 26.10.2020 в сумі 66176,54 грн (а.к.п. 79).

Викликами державного виконавця ОСОБА_16 від 21.08.2021 №7/1 та 26.10.2021 №7 ОСОБА_5 викликався до виконавця на 09.09.2021 та 30.10.2021 відповідно щодо сплати боргу за вказаним виконавчим документом (а.к.п. 87-88).

04.01.2022 ОСОБА_16 сформовано інформаційну довідку, відповідно до якої його постановою від 26.10.2020 накладений арешт на нерухоме майно ОСОБА_5 , а прав власності на будь-яке нерухоме майно у ОСОБА_5 немає (а.к.п. 89-90).

06.09.2021 державним виконавцем отримано відповідь на запит № від 06.09.2021 до МВС України, відповідно до якої в МВС відсутні дані про зареєстровані за боржником транспортні засоби (а.к.п. 91).

Державним виконавцем отримано відповідь № від 06.09.2021 на запит №113278265 від 06.09.2021, відповідно до якої у Пенсійного фонду України не знайдено інформації про ОСОБА_5 як про особу, яка отримує пенсію (а.к.п. 92).

Державним виконавцем отримано відповідь № від 06.09.2021 на запит №113278266 від 06.09.2021, відповідно до якої у Пенсійного фонду України не знайдено інформації про останнє місце роботи ОСОБА_5 (а.к.п. 93).

Аналізуючи надані стороною обвинувачення докази, суд звертає увагу, що відповідно до обвинувального акту ОСОБА_5 інкриміновано злісне ухилення від сплати аліментів за період з 23.09.2010 по 01.12.2021. В той же час, з наданих стороною обвинувачення матеріалів вбачається, що ОСОБА_5 вже був притягнутий до адміністративної відповідальності за несплату аліментів за період з 06.02.2018 (часу набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» від 07.12.2017 № 2234-VIII, яким КУпАП був доповнений ст. 183-1) по 26.10.2020 в сумі 66176,54 грн.

Зважаючи на положення ч. 1 ст. 164 КК України, якою передбачено відповідальність за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), положення ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, якою передбачена адміністративна відповідальність за несплату аліментів, а також вимоги ст. 253 КУпАП про те, що якщо при розгляді справи орган (посадова особа) прийде до висновку, що в порушенні є ознаки кримінального правопорушення, він передає матеріали прокурору або органу досудового розслідування, суд приходить висновку, що ОСОБА_5 вже притягнутий до відповідальності за несплату аліментів за період до 26.10.2020, при складанні матеріалів та розгляді справи про адміністративне правопорушення не виникало підстав для висновку про наявність в його діях ознак злочину, тому на нього було накладене адміністративне стягнення. Засудження ОСОБА_5 за вчинення передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України кримінального правопорушення в указаний період буде становити подвійне притягнення його до відповідальності за вчинення одного й того ж діяння, а тому ОСОБА_5 не може бути визнаний повторно у вчиненні кримінального проступку за вчинення діяння у період, за який він вже притягнутий до адміністративної відповідальності.

Крім того, з обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_5 вчинив інкриміноване йому діяння будучи неодноразово попереджений державним виконавцем Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати аліментів, проте стороною обвинувачення не надано жодного доказу на підтвердження цих обставин.

Також, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_5 іншої матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав, що суперечить встановленим в ході судового розгляду обставинам, зокрема поясненням як самого обвинуваченого, так і потерпілої ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_5 неодноразово протягом 2021 року перераховував грошові кошти на банківську картку, якою користувався ОСОБА_6 .

Крім того, ОСОБА_5 інкриміновано, що він на попередження державного виконавця про необхідність сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання неповнолітньої дитини не реагував. Разом з тим стороною обвинувачення не надано жодних доказів про наявність таких попереджень державного виконавця. Виклики державного виконавця ОСОБА_16 від 21.08.2021 №7/1 та 26.10.2021 №7 до виконавця на 09.09.2021 та 30.10.2021 щодо сплати боргу за вказаним виконавчим документом (а.к.п. 87-88) суд не може прийняти до уваги як належний доказ такого повідомлення, оскільки стороною обвинувачення не надано доказів не тільки фактичного отримання ОСОБА_5 таких викликів, а й направлення їх, зокрема засобами поштового зв`язку, обвинуваченому. Більш того, у суду виникає обґрунтований сумнів у можливості доставлення засобами поштового зв`язку виклику від 26.10.2021 протягом 3 днів до вказаної у ньому дати.

Вказівка в обвинувальному акті про відсутність у ОСОБА_5 обмежень до фізичної праці та протипоказань по стану здоров`я не підтверджена дослідженими в судовому засіданні доказами, в той же час стороною захисту суду наданий консультативний висновок спеціаліста лікаря КНП «Центральна міська клінічна лікарня» СМР від 27.01.2022, відповідно до якої ОСОБА_5 встановлено діагноз правобічна виразка пахова грижа та рекомендовано оперативне лікування і обмеження фізичних навантажень (а.с. 30). Вказаний документ не свідчить про непрацездатність ОСОБА_5 та не унеможливлює його працевлаштування, проте свідчить про наявність деяких обмежень при виконанні роботи.

Також спростовується наданими стороною обвинувачення, зокрема розрахунком заборгованості зі сплати аліментів (а.к.п. 84-86) твердження в обвинувальному акті про те, що ОСОБА_5 кошти на утримання дитини (аліменти) в період часу з 23.09.2010 по 01.12.2021 не сплачував, оскільки з вказаного розрахунку вбачається, що ОСОБА_5 були сплачені кошти в грудні 2016 року в сумі 2906,05 грн, у березні 2017 року 495 грн, в грудні 2018 року 4200 грн, в грудні 2019 року 11800 грн, в грудні 2020 року 10000 грн.

Крім того, стороною захисту надано суду виписку з банківського рахунку НОМЕР_3 , який використовував син обвинуваченого. Згідно цієї виписки на вказаний рахунок вносились кошти 21.12.2020 200 грн, 24.12.2020 300 грн, 31.12.2020 400 грн, 28.01.2021 300 грн, 22.03.2021 500 грн, 28.04.2021 1000 грн, 21.07.2021 400 грн, 10.08.2021 1000 грн, 17.09.2021 1000 грн (а.с. 31-33).

Посилання прокурора на ту обставину, що постановою Верховного Суду від 30.04.2020 у справі № 283/1309/17 особа, яка частково сплачувала грошові кошти визнана винною у злісному ухиленні від сплати аліментів, суд не може прийняти до уваги, оскільки за обставинами вказаного кримінального провадження засуджений пояснював, що вказана особа пояснювала, що його інформували працівники поліції про те, якщо він буде сплачувати 100-200 гривень в місяць, то його не притягнуть до відповідальності, у такому розмірі він і сплачував аліменти. Тобто розмір сплачених аліментів вказаною особою був обумовлений не її майновим станом, а мінімальним, як вона вважала, необхідним для уникнення кримінальної відповідальності розміром. Крім того, вказаній особі було інкриміноване діяння, вчинене нею в період з 01.10.2012 по 31.05.2017, тобто до набрання чинності ЗУ від 07.12.2017 № 2234-VIII, яким КУпАП був доповнений ст. 183-1, якою окремо визначено відповідальність за несплату аліментів без наявності таких кваліфікуючих ознак як злісне ухилення та якою передбачено накладення адміністративного стягнення у виді суспільно-корисних робіт, які полягають у виконанні оплачуваних робіт, плата за які має бути перерахована на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби для подальшого погашення заборгованості зі сплати аліментів.

Не можна прийняти до уваги і доводи прокурора про те, що перерахування коштів сину, а не його матері, свідчить про ухилення від їх сплати, оскільки потерпілою не заперечувалось використання цих коштів саме її сином, а також в судовому засіданні встановлено, що потерпіла не відкривала рахунку для сплати аліментів, не повідомляла про наявність такого рахунку обвинуваченому, особисто до нього зверталась про необхідність сплати коштів лише одного разу і тоді кошти були перераховані на картку сина, хоча й в меншому розмірі ніж вона просила.

Крім того, суд звертає увагу і на ту обставину, що державним виконавцем будь-яких активних дій, спрямованих на стягнення аліментів не проводилось. Зокрема, незважаючи на наявність постанови про арешт коштів на всіх рахунках боржника, син останнього користувався протягом року оформленою на боржника банківською карткою. Крім того, незважаючи на відбуття обвинуваченим адміністративного стягнення у виді суспільно-корисних робіт, що не оспорювалось стороною обвинувачення, потерпіла пояснила, що грошових коштів від ДВС вона не отримувала.

Суд також не може прийняти до уваги доводи захисника про те, що сплата аліментів в розмірі 1/3 доходу на 1 дитину є завищеним розміром, оскільки обвинувачений не був позбавлений можливості вирішити це питання в порядку цивільного судочинства, проте не скористався таким правом.

Відповідно ч. 2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до кримінальної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своєму рішенні, а згідно ч. 2 ст. 17 КПК ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на користь такої особи.

Національне законодавство України повністю узгоджується і з прецедентною судовою практикою ЄСПЛ, що сформульована зокрема у п. 43 рішення від 14.02.2008 в справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine) (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом». При цьому розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом кримінального провадження, крім того, що інкримінований злочин вчинений і обвинувачений є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать «за» чи «проти» тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом кримінального провадження. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Зважаючи на викладене, а також на ті обставини, що ч. 1 ст. 164 КК України передбачена відповідальність не за будь-яку несплату аліментів, а саме за злісне ухилення від їх сплати, що викладені в обвинувальному акті ознаки злісного ухилення ОСОБА_5 від сплати аліментів не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а також враховуючи пояснення обвинуваченого про те, що він по мірі можливості сплачував аліменти, які не спростовані стороною обвинувачення, пояснення потерпілої про те, що вона повідомляла державного виконавця про сплату ОСОБА_5 аліментів протягом року, проте у розрахунок вони включені одним платежем, що ОСОБА_5 сплачено близько 1/4 нарахованих йому аліментів за період з 27.10.2020 по 01.12.2021, що становить близько 70% від половини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом факт злісного ухилення ОСОБА_5 від сплати аліментів.

Із врахуванням наведених вище мотивів, дотримуючись принципів верховенства права, законності, змагальності сторін, диспозитивності кримінального судочинства, суд тлумачить усі сумніви на користь обвинуваченого.

Відповідно до змісту ст. 92 КПК України обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого в даному кримінальному провадженні зроблено не було.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею Закону України про кримінальну відповідальність він передбачений.

Згідно ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Суд вважає, що достатні підстави для ухвалення обвинувального вироку відсутні.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Зважаючи на усе раніше викладене, суд вважає висунуте ОСОБА_17 обвинувачення за ч. 1 ст. 164 КК України таким, що не знайшло свого підтвердження дослідженими під час судового розгляду доказами та не доведене стороною обвинувачення поза межами розумного сумніву. Відтак, на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України суд вважає за необхідне ухвалити за цим обвинуваченням виправдувальний вирок у зв`язку із недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 368, 370, 373, 374, 376 КПК України,

у х в а л и в:

ОСОБА_5 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 164 КК України визнати невинуватим та виправдати, у зв`язку з недоведенням наявності в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України закрити.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а виправданому і прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1