Справа № 359/8966/20
Провадження № 1-кп/359/252/2021
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 серпня 2021 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарях судового засідання: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
за участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні з технічною фіксацією кримінальне провадження №0001822, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.10.2020 року, що надійшло до суду з обвинувальним актом, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кам`яний Брід Володарськ-Волинського району Житомирської області, громадянина України, українця, з середньо-технічною освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , раніше несудимого,
та
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Олевськ Житомирської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , в силу ст.89 КК України раніше не судимий,
у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

в с т а н о в и в :
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчинили кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, за наступних обставин.

Так, 14.10.2020 року приблизно о 21 год. 30 хв., ОСОБА_7 разом із ОСОБА_6 , знаходилися за адресою: АДРЕСА_5 , поблизу супермаркету «АТБ», з якого в цей час виходив ОСОБА_9 , тримаючи в руках рюкзак камуфляжного кольору.
В цей момент у ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , виник спільний злочинний умисел направлений на відкрите викрадення майна ОСОБА_9 .
З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 розпочали рухатися за ОСОБА_9 по вул. Привокзальній в м. Бориспіль Київської області, тобто до безлюдного та зручного місця для вчинення відкритого викрадення чужого майна.
В подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно та з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , дійшовши до поштового відділення «Укрпошта» по вул. Привокзальній, 2-а в м. Бориспіль Київської області, близько 21 год. 35 хв., підійшли до ОСОБА_9 та з метою дезорієнтації потерпілого, заподіяли останньому не менше 7 ударів руками та ногами по тілу в результаті чого останній впав на землю, спричинивши останньому відповідно до висновку судово-медичної експертизи №170 від 16.10.2020 року синці та садна на голові, обличчі справа та зліва, на спинці носу, на нижній губі справа, синці та садна на тильній поверхні лівої кисті та лівому плечі по зовнішній поверхні, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень.
В подальшому продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відкрито заволоділи належним ОСОБА_9 майном, а саме рюкзаком камуфляжного кольору в якому знаходились: буряк 1 кг вартістю 5 грн. 74 коп., рис зернистий 1 кг вартістю 18 грн. 50 коп.,чотири упаковки вермішелі швидкого приготування загальною вартістю 12 грн. 00 коп., десять пачок сірників загальною вартістю 4 грн. 30 коп., хліб вартістю 13 грн. 80 коп. та курячий суповий набір вартістю 37 грн. 69 коп., паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 та картка банку «Ощадбанк» № НОМЕР_3 .
Викраденим майном ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , розпорядились на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 92 грн. 03 коп.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинено за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , вчинили кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч.2 ст. 186 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення (злочину) не визнав та відмовився від дачі показів на підставі ст. 63 Конституції України.

Обвинувачений ОСОБА_12 своєї вини у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення (злочину) не визнав та відмовився від дачі показів на підставі ст. 63 Конституції України.

Суд зазначає, що обвинувачені вправі мовчати й факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення, коли прокурор під час судового розгляду зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа (ст.ст.17,18,474 КПК України).

Потерпілий ОСОБА_13 у судовому засіданні показав, що раніше обвинувачених не знав, відносин з ними не підтримує. Дату він не пам`ятає, він купив продукти харчування у магазині «АТБ», що знаходиться в м. Бориспіль. Вийшовши з магазину він ішов в напрямку свого місця проживання та приблизно о 22 год. 00 хв. його наздогнали двоє молодих чоловіків, які попросили сигарети і сірники. Він сказав, що сигарет у нього немає, а сірники дав ОСОБА_6 , який в цей момент схопив його за рукав і збив з ніг шляхом поштовху. Коли він впав, то до них підійшов інший обвинувачений, який в цей час стояв на відстані 2 метрів і вони нанесли йому близько 10 ударів по тілу в область плечей та голови. Потім йому вдалося втекти, але рюкзак залишився, оскільки злетів із плеча при його падінні. Чоловіки, які на нього напали пішли в сторону залізничного вокзалу. Після чого він викликав поліцію, яка приїхала і затримала обвинувачених. Він впізнає в судовому засіданні обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , як осіб, які здійснили на нього напад. Він впізнає їх по обличчю та росту, а також він їх бачив на залізничному вокзалі під час проведення слідчих дій. На одного із обвинувачених працівники поліції надівали рюкзак, але йому невідомо для чого вони це робили. В сірому рюкзаку знаходилися продукти харчування та паспорт. Після оформлення документів та перевірки вмісту рюкзака працівники поліції повернули йому рюкзак. Також, працівники поліції проводили огляд місця події та фотографування за його участю. Закінчилася слідча дія близько 24 год. 00 хв. Потім вони поїхали у відділ поліції, де він перебував до 04 год. 00 хв. Під час перебування у відділу поліції він надав покази щодо обставин події і написав заяву. Претензій до обвинувачених немає. Алкогольних напоїв він не вживав. Нападники мали ознаки алкогольного сп`яніння, що проявлялося в їх поведінці. Підтвердив, шо в протоколах пред`явлення для впізнання, які надані судом для огляду (а.с.61,72), стоять його підписи.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показав, що він працює інспектором УПП в м. Бориспіль. Обвинувачені раніше йому невідомі, відносин з ними ніяких не підтримує. Під час нічної зміни 14.10.2020 року він разом з напарником ОСОБА_11 виїхав на патрулювання та близько 21 год. 00 хв. отримали виклик про грабіж, який стався по вул. Головатого біля магазину «АТБ» в м. Бориспіль. Прибувши на місце виклику заявник повідомив, що його побили і відібрали сумку. Також заявник повідомив, що нападники пішли в напрямку залізничного вокзалу. Обличчя в потерпілого було подряпане і наявні незначні синці на видимих ділянках тіла. Зі слів заявника його били ногами та руками. При цьому надав короткий опис осіб, які напали. Вони вирішили обслідувати територію залізничного вокзалу. Зайшовши на перон вони помітили двох схожих, підозрілих осіб чоловічої статі, які сиділи на лавочці. Підійшовши до них вони побачили в одного із чоловіків на плечах рюкзак. Коли вони підходили, то один з цих чоловіків із рюкзаком пішов в бік колії, але ОСОБА_11 наздогнав його і повернув. Після чого вони почали встановлювати особи чоловіків. Також, вони зателефонували заявнику, який повідомив, що у нього була не сумка, а рюкзак та назвав перелік речей, які знаходилися в рюкзаку. Перелік речей співпав з речами, які знаходилися у рюкзаку в одного з підозрюваних. Вони запитували, кому належить рюкзак, і у відповідь сказали, що їхній, але не знали, які речі в ньому лежать. Рюкзак був у ОСОБА_7 . Під час проведення поверхневого огляду підозрюваних було виявлено паспорт заявника. Після чого викликали слідчо-оперативну групу і забезпечили охорону місця. Слідчо-оперативна група прибула через 15-30 хвилині та почали проводити слідчі дії. Вони їм не заважали, а тільки забезпечували охорону місця. Особисто ними ніякі речі не вилучалися в чоловіків. Обвинувачених в судовому засідання впізнає.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показав, що він працює інспектором УПП в м. Бориспіль. Обвинувачені раніше йому невідомі, відносин з ними ніяких не підтримує. Надав покази аналогічні показам свідка ОСОБА_14 з приводу обставин події, яка мала місце 14.10.2020 року. При цьому додатково зазначив, що потерпілий приїхав на місце події та впізнав обвинувачених та свої викрадені речі. Слідчо-оперативна група приїхала через 10-15 хвилин та проводила огляд місця події за участю свідків, а також огляд речей, які були викрадені. Обвинувачені та потерпілий перебували в стані алкогольного сп`яніння.

Показання потерпілого суд вважає цілком обґрунтованими, від самого початку провадження вони є незмінними, повністю узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами, що доводять винуватість обвинувачених у вчиненому, а тому суд приймає їх до уваги.

Підстав, з яких потерпілий міг оговорювати обвинувачених, судом не встановлено.
Потерпілим в судовому засіданні повідомлено щодо обставин написання заяви про вчинення кримінального правопорушення та дій працівників поліції на місці події. Такі незначні розбіжності в показаннях потерпілого, на думку суду, викликані стресовою ситуацією, яка була викликана внаслідок нападу та побиття, що не є для нього повсякденним явищем.
Суд приймає, як доказ показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_11 (працівників поліції), допитаних в судовому засіданні оскільки показання зазначених свідків, об`єктивно підтверджуються показаннями потерпілого допитаного в судовому засіданні та не протирічать матеріалам справи дослідженим в судовому засіданні.
Під час вивчення матеріалів кримінального провадження не було виявлено відомостей, які б давали підстави вважати, що свідки, які були допитані судом під присягою, з будь - яких причин обмовили чи могли обмовити обвинувачених у зазначеному злочині.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання потерпілого та свідка ОСОБА_11 на те, що обвинувачені перебували в стані алкогольного сп`яніння та оцінює покази в цій частині критично, оскільки це твердження є хибним та спростовується дослідженими у суді доказами, на яких ґрунтується обвинувачення.
Крім того, свідок ОСОБА_11 у своїх показах вказував, що потерпілий також перебував у стані алкогольного сп`яніння у день вчинення кримінального правопорушення, але потерпілий заперечував цей факт під час судового розгляду. Іншими матеріалами кримінального провадження ця обставина не підтверджується, тому у силу ч. 4 ст. 95 КПК України суд не вправі обґрунтовувати судове рішення показаннями. У зв`язку з цим суд оцінює критично та не приймає до уваги покази свідка ОСОБА_11 в частині перебування потерпілого в стані алкогольного сп`яніння.
Також, у судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про відмову від допиту свідка ОСОБА_15 , яке ухвалою суду, постановленою у порядку ч.4 ст.371 КПК України, за згодою сторін кримінального провадження, з урахуванням положень ст.ст.22, 26 КПК України, - задоволено. Подальший виклик указаної особи судом припинено, оскільки на її допиті не наполягали сторони провадження.
Крім показань потерпілого та свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , вина ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину підтверджується також наступними доказами:
- карткою первинного обліку інформації, яка надійшла по телефону о 21 год. 28 хв. 14.10.2020 р. від громадянина ОСОБА_9 (а.с.43) про те, що неподалік АТБ щойно на заявника напали два молодих чоловіки, вдарили по голові, вирвали з рук сумку з продуктами харчування та паспорт. Один одягнений в чорні штани, куртка кольорова. Інший в темному одязі. Більше не розгледів. Швидка медична допомога не потрібна. Побігли в сторону вокзалу. Буде чекати біля АТБ;
- рапортом інспектора взводу 2 роти 4 БПП в м.Бориспіль УПП у Київській області ДПП лейтенанта поліції Бейнецького Дениса від 14.10.2020 року (а.с.44);
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 14.10.2020 (а.с.45) з якого вбачається, що 14.10.2020 року приблизно о 21.30 год за адресою: м. Бориспіль, вул. головатого поблизу вокзалу двоє невідомих нанесли тілесні ушкодження та викрали рюкзак з продуктами харчування та паспорт;
- протоколом огляду місця події від 15.10.2020 р. з фотоілюстрацією до даного протоколу за участю двох понятих, потерпілого та спеціаліста (а.с.46-50). В ході цієї слідчої дії встановлено, що об`єктом огляду являється територія вулиці Привокзальна м. Бориспіль Київської області. А саме тротуар біля будинку №2А де з лівого боку від дороги знаходиться приміщення УкрПошта, приміщення продуктового магазину та їдальня. Тротуар має асфальтне покриття з лівого боку від тротуару знаходяться зелені насадження, а саме дерева які йдуть вздовж тротуару. З правого боку тротуару знаходиться асфальтна дорога. На приміщенні магазину наявна камера відеоспостереження білого кольору. Під час огляду місця події слідів та речей не виявлено. Протокол прочитано, записано вірно. Зауважень немає;
- протоколом огляду місця події від 15.10.2020 р. з фотоілюстрацією до даного протоколу за участю ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , двох понятих ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , потерпілого ОСОБА_9 , спеціаліста ОСОБА_18 (а.с.51-57). В ході цієї слідчої дії встановлено, що місцем огляду являється перон вокзалу, який розташований за адресою: м. Бориспіль, вул. Привокзальна, 1, платформа №1. Безпосереднім місцем огляду являється перон залізничного вокзалу платформи №1. Огляд проводиться в присутності двох осіб чоловічої статі. Один одягнений в чорну желетку з білими вставками, спортивний костюм чорного кольору, з червоними полосами, в чорні кросівки, який представився як ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 АДРЕСА_2 . Та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_6 . Одягнений в желетку синього кольору, з різними рукавами, чорну спортивну кофту, чорні штани та чорні кросівки. На спині якого присутній рюкзак камуфляжного кольору. Всередині рюкзака знаходяться документи на ім`я ОСОБА_9 , банківська картка Ощадбанк» № НОМЕР_3 , буханка хліба, пачка сигарет, 4 пачки вермішелі мівіна, кульок з буряками, кульок з бутербродами, сірники 7 пачок, пачка рису, пляшка літрова з речовиною чорного кольору також всередині рюкзака буряк та крильця курки. Вподальшому в ОСОБА_7 було вилучено рюкзак камуфляжного кольору з продуктами харчування та паспортом потерпілого. Учасники слідчої дії а саме ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відмовилися від підписання огляду місця події, що засвідчено понятими. Під час огляду виявлено рюкзак з продуктами харчування та паспорт громадянина на ім`я ОСОБА_9 належний потерпілому. Виявлене під час огляду вилучено. Під час огляду застосовані технічні засоби: фото апарат марки «Саnon». Огляд проводився в темну пору доби при штучному освітленні. Протокол прочитаний, записано вірно. Зауважень не надходило.;
- квитанція (а.с.58);
- постановою старшого слідчого СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_19 від 15.10.2020 року, якою оглянуті та вилучені речі, а саме: рюкзак камуфляжного кольору в якому знаходились продукти харчування, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 та картка банку «Ощадбанк» № НОМЕР_3 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні. Речовий доказ приєднано до матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0 0001822 від 15.10.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.186 КК України (а.с.59-60);
- протоколом опитування про зовнішній вигляд особи, яка підлягає впізнання (а.с.61-62);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 15.10.2020 року (а.с.63-64). В ході цієї слідчої дії потерпілий ОСОБА_9 вказав, що впізнана ним особа №3 ОСОБА_7 , який 14.10.2020 року близько 21 год. 30 хв. перебував по вул. Привокзальна. 2А м. Бориспіль Київської області поблизу відділення «Укрпошти» та наносив йому тілесні ушкодження та заволодів його речами;
- додатком №1 до протоколом пред`явлення особи для впізнання від 15.10.2020 року (а.с.65);
- додатком №2 до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 15.10.2020 року (а.с.66);
- протоколом опитування про зовнішній вигляд особи, яка підлягає впізнання (а.с.67-68);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 15.10.2020 року (а.с.69-70). В ході цієї слідчої дії потерпілий ОСОБА_9 вказав, що впізнана ним особа №1 ОСОБА_20 , який 14.10.2020 року близько 21 год. 30 хв. перебував по вул. Привокзальна. 2А м. Бориспіль Київської області поблизу відділення «Укрпошти» та наносив йому тілесні ушкодження та заволодів його речами;
- додатком №1 до протоколом пред`явлення особи для впізнання від 15.10.2020 року (а.с.71);
- додатком №2 до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 15.10.2020 року (а.с.72);
- заявою потерпілого ОСОБА_9 від 15.10.2020 року (а.с.73);
- зберігальною розпискою ОСОБА_9 від 15.10.2020 року (а.с.74);
- постановою слідчого СВ Бориспільського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_21 від 15.10.2020 року, якою призначено судово-медичну експертизу проведення якої доручено експертам Бориспільського відділення КОБ СМЕ (а.с.75-76);
- висновком експерта № 292 від 04.12.2015 р. (т.2 а.с.176), з якого вбачається, що при судово-медичній експертизі ушкодження у гр. ОСОБА_9 , 1970 р.н., виявлені наступні тілесні ушкодження: синці та садна на голові та обличчі справа та зліва, садна на спинці носу, на нижній губі справа, синці та садна на тильній поверхні лівої кисті та лівому плечі по зовнішній поверхні. Виявлені у гр. ОСОБА_9 тілесні ушкодження виникли від дії тупого (тупих) предмету(предметів), індивідуальні і характерні властивості яких не відобразились. Всі виявлені тілесні ушкодження могли утворитись у вказаний строк та за обставин, на які вказано в постанові про призначення експертизи, в тому числі і «від нанесення йому ударів кулаками по голові та ногами по тулубу». Виявлені у гр. ОСОБА_22 тілесні ушкодження мають ознаки легких тілесних ушкоджень, згідно «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень». Тілесних ушкоджень, які б свідчили про обопільну бійку, у гр. ОСОБА_9 не виявлено. Виявлені синці та садна утворитись на тильній поверхні лівої кисті могли утворитись при захисті від ударів, що наносяться (а.с.77-78);
- протоколом опитування про зовнішній вигляд особи, яка підлягає впізнання від 15.10.2020 року (а.с.79-80);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 15.10.2020 року (а.с.81-82). В ході цієї слідчої дії свідок ОСОБА_15 вказав, що впізнана ним особа №3 є ОСОБА_7 , який 14.10.2020 року близько 21 год. 30 хв. перебував по вул. Привокзальна. 2А м. Бориспіль Київської області поблизу відділення «Укрпошти» та наносив тілесні ушкодження ОСОБА_9 ;
- додатком №1 до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 15.10.2020 року (а.с.83);
- додатком №2 до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 15.10.2020 року (а.с.84);
- протоколом опитування про зовнішній вигляд особи, яка підлягає впізнання від 15.10.2020 року (а.с.85-86);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 15.10.2020 року (а.с.87-88). В ході цієї слідчої дії свідок ОСОБА_15 вказала, що впізнана нею особа №1 є ОСОБА_6 , який 14.10.2020 року близько 21 год. 30 хв. перебував по вул. Привокзальна. 2А м. Бориспіль Київської області поблизу відділення «Укрпошти» та наносив тілесні ушкодження ОСОБА_9 ;
- додатком №1 до протоколу пред`явлення особи для впізнання фотознімків від 15.10.2020 року (а.с.89);
- додатком №2 до протоколу пред`явлення особи для впізнання фотознімків від 15.10.2020 року (а.с.90).
Оголошені вище судом протоколи слідчих дій, що покладені в основу вироку, відповідають вимогам Кодексу в частині питання їх оформлення. Порушень вимог ст.ст. 104-106, 223 КПК України судом не встановлено та сторонами не доведено.
Як наслідок, цими процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст.84 КПК України, підтверджуються обставини, регламентовані ст.91 КПК України.
Таким чином, зазначені вище письмові докази (документи) підтверджують існування та перебіг самої події кримінального правопорушення, її місце, спосіб та інші істотні обставини вчинення злочину, а також наявність в діях ОСОБА_6 та ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, належні, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд їх прийняв.

В свою чергу, згідно положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами обвинувачення та захисту надано не було. При цьому, сторони кримінального провадження були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, враховуючи також, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив сторонам кримінального провадження необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Таким чином, оцінюючи згідно вимог ст. 94 КПК України всі докази в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, розглянувши кримінальне провадження по суті, провівши у повному обсязі судовий розгляд, допитавши свідків запропонованих стороною обвинувачення, дослідивши запропоновані докази, висновок експертизи, перевіривши доводи учасників процесу, з`ясувавши у них, чи всі докази на підтвердження своїх доводів були ними надані, суд прийшов до переконання про доведеність вини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення.

Так, на думку суду, задоволенню не підлягає клопотання сторони захисту щодо визнання протоколу огляду місця події від 15.10.2020 року, - недопустимим доказом, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

У відповідності до ч. 2 ст. 86 КПК України недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

За приписами частин першої-третьої статті 214 КПК слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Огляд місця події у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після завершення огляду.

Згідно частини першої та другої статті 223 КПК слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

За приписами частин 104-107 КПК процесуальні дії під час досудового розслідування кримінального провадження фіксуються у протоколі, який складається слідчим або прокурором, які проводять відповідну процесуальну дію, під час її проведення або безпосередньо після її закінчення. Особою, яка проводила процесуальну дію, до протоколу долучаються додатки. Рішення про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час досудового розслідування приймає особа, яка проводить відповідну процесуальну дію.

Згідно з частинами першою, третьою, четвертою, п`ятою та сьомою статті 237 КПК з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.

Для участі в огляді може бути запрошений потерпілий, підозрюваний, захисник, законний представник та інші учасники кримінального провадження. З метою одержання допомоги з питань, що потребують спеціальних знань, слідчий, прокурор для участі в огляді може запросити спеціалістів.

Особи, у присутності яких здійснюється огляд, при проведенні цієї слідчої (розшукової) дії мають право робити заяви, що підлягають занесенню до протоколу огляду.

При проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу. Усі вилучені речі і документи підлягають негайному огляду і опечатуванню із завіренням підписами осіб, які брали участь у проведенні огляду. У разі якщо огляд речей і документів на місці здійснити неможливо або їх огляд пов`язаний з ускладненнями, вони тимчасово опечатуються і зберігаються у такому вигляді доти, доки не буде здійснено їх остаточні огляд і опечатування.

При огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Вказані процесуальні дії проводилися уповноваженою службовою особою та за їх результатами, з дотримання вимог ст.ст.104-107 КПК, були складені протоколи.

З дослідженого в судовому засіданні протоколу огляду місця події від 15.10.2020 року (а.с.51-57) судом встановлено, що особи, які були присутні при огляді, у тому числі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , будь-яких заяв чи зауважень щодо ходу проведення огляду не заявляли.
Протокол огляду місця події від 15.10.2020 року містить підпис слідчого, який провів цей огляд, в протоколі також містяться підписи понятих, що відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №473/2010/17 (провадження № 51-18 км 21).

Протокол огляду місця події від 15.10.2020 року (а.с.51-57) не був підписаний ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , оскільки останні відмовилися від його підписання, що засвідчено понятими під час його складання.

Суд також зауважує, що процедура виявлення та вилучення зазначених у протоколі огляду місця події речей сторонами кримінального провадження в судовому засіданні не оспорювалась.
Сторона захисту поставила під сумнів достовірність часу проведення згаданого протоколу огляду місця події.
Загальновідомою обставиною є, що час вимірюється добами, які складаються з 24 годин, після спливу 24 -ї години настає інша доба, в якій час вимірюється з 0 годин.

Отже, суд констатує, що час - «15.10.2020 з 22 год 30 хв. до 00 год. 05 хв.», вказаний у протоколі як час огляду перону залізничного вокзалу платформи №1, яка розташована по АДРЕСА_7 , де після нападу на потерпілого були виявлені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відповідає дійсності, тобто є правдивим. Слідчим була розпочата слідча дія 14.10.2020 року о 22 год.30 хв., а закінчена процесуальна дія 15.10.2020 року о 00 год. 05., тому слідчим вірно зазначено дату складання протоколу огляду місця події - 15.10.2020 року.
Суд констатує, що час - «15.10.2020 з 00 год 15 хв. до 00 год. 23 хв.», вказаний у протоколі як час огляду території вулиці Привокзальна, 2-А в м. Бориспіль, де знаходиться відділення «Укрпошти» відповідає дійсності, тобто є правдивим. Тобто зазначеним протоколом огляду місця події від 15.10.2020 року, встановлено місце вчинення злочину.
Крім цього, відстань від вулиці Привокзальна, 1 до вулиці Привокзальна, 2- А не значна, тому слідчі дії розпочаті із незначним проміжком часу (10 хвилин), тому твердження захисту щодо проведення одночасних оглядів за участю одних і тих самих учасників не заслуговує на увагу.
Також є неспроможними твердження сторони захисту щодо проведення огляду місця події за відсутності захисника-адвоката обвинувачених, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 237 КК України для участі в проведенні огляду може бути запрошений захисник, що не є обов`язком слідчого.
Також, аргументи сторони захисту в частині того, що працівниками поліції був проведений обшук особи під час огляду місця події, не заслуговують на увагу враховуючи наступне.
У відповідності до ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію», завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

У відповідності до п.п. З, 4, 5. 18 ч. 1 ст. 23 цього Закону, поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення, здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення; вживає заходів для запобігання та припинення насильства в сім`ї.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 33 вказаного Закону, поліцейський може опитати особу, якщо існує достатньо підстав вважати, шо вона володіє інформацією, необхідною для виконання поліцейських повноважень. Для опитування поліцейський може запросити особу до поліцейського приміщення. Надання особою інформації є добровільним. Особа може відмовитися від надання інформації. Проведення опитування неповнолітніх допускається тільки за участю батьків (одного з них), іншого законного представника або педагога.

Відповідно до ч. 1, 2, 3, п. З, 4 ч. 4 ст. 42 вказаного Закону, яка визначає поліцейські заходи примусу, поліція під час виконання повноважень, визначених цим Законом, уповноважена застосовувати такі заходи примусу: 1) фізичний вплив (сила); 2) застосування спеціальних засобів: 3) застосування вогнепальної зброї. Фізичним впливом є застосування будь-якої фізичної сили, а також спеціальних прийомів боротьби з метою припинення протиправних дій правопорушників. Спеціальні засоби як поліцейські заходи примусу - це сукупність пристроїв, приладів і предметів, спеціально виготовлених, конструктивно призначених і технічно придатних для захисту людей від ураження різними предметами (у тому числі від зброї), тимчасового (відворотного) ураження людини (правопорушника, супротивника), пригнічення чи обмеження волі людини (психологічної чи фізичної) шляхом здійснення впливу на неї чи предмети, ще її оточують, з чітким регулюванням підстав і правил застосування таких засобів та службових тварин. Для виконання своїх повноважень поліцейські можуть використовувати такі спеціальні засоби, як засоби обмеження рухомості (кайданки, сітки для зв`язування тощо) та засоби споряджені речовинами сльозогінної та дратівливої дії.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» до працівників правоохоронних органів відносяться працівники Національної поліції.

14.10.2020 року екіпаж у складі ОСОБА_14 та ОСОБА_11 у форменому одязі з розпізнавальними знаками, на службовому автомобілі, виконуючи свої службові обов`язки, прибули до залізничного вокзалу в м. Бориспіль, де заявник ОСОБА_9 вказав на місце події та розповів про всі відомі обставини вчинення правопорушення. Отримавши від заявника змістовні ознаки осіб, які вчинили відкрите викрадення рюкзака, а саме зовнішній вигляд, поліцейські почали здійснювати обслідування території залізничного вокзалу, для встановлення та виявлення вказаних осіб.
Інспекторами Управління патрульної поліції у м. Бориспіль ОСОБА_14 та ОСОБА_11 з метою перевірки причетності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до нападу, згідно з вимогами ст. 34 Закону України «Про Національну поліцію» було проведено поверхневу перевірку ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , в ході якої був виявлений рюкзак, належний потерпілому. З метою фіксації можливого правопорушення працівниками патрульної поліції було викликано слідчо-оперативну групу Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області.

Після приїзду слідчо-оперативної групи, слідчим СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області, в присутності понятих, в період часу з 22.30 по 00.05 години 15.10.2020 проведено огляд місця події, а саме перон вокзалу, який розташований за адресою: м. Бориспіль, вул. Привокзальна, 1, платформа №1, на якому знаходилися ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . В присутності понятих у ОСОБА_7 був оглянутий та вилучений рюкзак, в якому знаходились продукти харчування, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 та картка банку «Ощадбанк» № НОМЕР_3 .
Суд враховує те, що проведення обшуку особи під час проведення огляду місця події не передбачено і регулюється іншими нормами кримінального процесуального закону.

Обшук особи фактично не є окремою слідчою дією, а поглинається такою дією, як затримання чи обшук житла (Уповноважена службова особа, слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених ч. 7 ст. 223 і ст. 236 КПК України (ч. 3 ст. 208 КПК України). За рішенням слідчого чи прокурора може бути проведено обшук осіб, які перебувають в житлі чи іншому володінні, якщо є достатні підстави вважати, що вони переховують при собі предмети або документи, які мають значення для кримінального провадження (ч. 5 ст. 236 КПК України)).

Відповідно до ст. 209 КПК України особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

Як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування, відносно ОСОБА_23 та ОСОБА_7 були складені протоколи затримання особи від 15.10.2020 року.

Посилання сторони захисту на те, що обвинуваченими не скоєно кримінального правопорушення (злочину) та недійсності окремих доказів судом відхиляються, оскільки вони зводяться до особистого тлумачення норм матеріального та процесуального закону і хибній оцінці одиничних доказів. При цьому, сторона захисту оцінює і тлумачать такі докази на свій лад, вибірково, спотворюючи їх зміст та відособлено від інших доказів, ігноруючи всю їх сукупність та системність.

Тому, на переконання суду, при оформленні (складені) протоколу огляду місця події від 15.10.2020 року не було допущено істотного порушення прав та свобод обвинувачених, а інформація, яка в ньому міститься, не дає суду правових підстав сумніватися у їх достовірності та правомірності.

Клопотання сторони захисту про визнання вище дослідженого доказу недопустимим, оскільки він здобутий з порушенням процесуальних вимог КПК України, суд вважає безпідставним, оскільки встановлено, що він був здобутий з дотриманням вимог КПК України, зміст цього доказу відповідає фактичним обставинам справи.

Таким чином, суд дійшов до переконання, що у кримінальному провадженні зібрана достатня кількість належним та допустимих доказів, які вказують на доведеність вини обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення.
Дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Таку кваліфікацію дій обвинувачених суд вважає правильною.
Відповідно до ППВСУ № 10 від 06.11.2009 року "Про судову практику у справах про злочини проти власності" під грабежем за статтею 186 КК України слід розуміти умисні дії, спрямовані на відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.
Так, майно, яким заволоділи обвинувачені, було для них чужим, адже не перебувало в їх власності чи законному володінні. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не мали на нього жодного права, цим майном вони заволоділи у спосіб, який заборонений законом. Це означає, що заволодіння майном відбулось протиправно. Викрадення майна здійснювалось обвинуваченими в присутності потерпілого ОСОБА_9 . За цією ознакою воно є відкритим та визначається як грабіж. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 досягли віку, з якого наступає кримінальна відповідальність за вчинення грабежу. Їх дії характеризуються умислом та корисливою метою. Зокрема, обвинувачені усвідомлювали, що майно, яким вони протиправно заволодівали, було для них чужим, і вони не мали права на нього. Викрадання цього майна здійснювалось всупереч волі потерпілого, але незважаючи на це, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 бажали ним заволодіти. Корисливий мотив обвинувачених полягав у тому, що при вчиненні кримінального правопорушення вони прагнули обернути чуже майно на свою користь. В результаті цих діянь вони одержали фактичну можливість володіти, користуватись та розпоряджатись викраденим майном, тоді як потерпілий такої можливості був позбавлений. Таким чином, вчинене ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кримінальне правопорушення є закінченим.
Оцінюючи питання наявності попередньої змови між обвинуваченими на вчинення злочину суд враховує, що згідно з п. 24 вищезазначеної ППВСУ злочин визначається вчиненим за попередньою змовою групою осіб у разі його вчинення декількома (двома і більше) суб`єктами цього злочину, які заздалегідь домовилися про його спільне вчинення. Учасники вчинення злочину групою осіб діють узгоджено, зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину. При цьому можливий розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль у вчиненні злочину. Крім того, як випливає із ч. 2 ст. 28 КК України вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою означає, що у вчиненні злочину беруть участь дві чи більше особи, які задовольняють вимоги суб`єкта злочину; між цими особами, ще до початку злочину відбулася змова про спільне його вчинення. Форма змови усна чи письмова або у формі конклюдентних дій для наявності співучасті не має значення. Змова про вчинення злочину може відбутися задовго до вчинення злочину чи прямо перед його вчиненням. Ступінь стійкості взаємовідносин між співучасниками не має значення.
Визначення поняття співучасті дане у статті 26 Кримінального кодексу України (далі - КК). Згідно із зазначеним нормативним визначенням співучастю у злочині є умисна спільна участь декількох суб`єктів кримінального правопорушення у вчиненні умисного кримінального правопорушення. При цьому статтею 27 КК надане визначення видів співучасників, якими є: виконавець, організатор, підбурювач та пособник.
Крім того, ВС у постанові від 14.11.2019 року (справа № 710/439/17) зазначив, що вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб означає спільне вчинення цього злочину декількома (двома і більше) суб`єктами злочину, які заздалегідь домовились про спільне його вчинення. Домовитись про спільне вчинення злочину заздалегідь - означає дійти згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивної сторони. Таким чином, ця домовленість можлива на стадії до готування злочину, а також у процесі замаху на злочин. Як випливає з частини другої статті 28 КК, домовленість повинна стосуватися спільності вчинення злочину (узгодження об`єкта злочину, його характеру місця, часу, способу вчинення, змісту виконуваних функцій тощо). Така домовленість може відбутися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій тощо. Учасники вчинення злочину такою групою діють як співвиконавці. При цьому конклюдентними вважають мовчазні дії, з яких можна зробити висновок про дійсні наміри особи. Це, наприклад, обмін жестами, мімікою, певними рухами, внаслідок чого дії співучасників стають узгодженими.
Суд також вважає за доцільне зауважити, що у постанові від 14.05.2020 року (справа 405/2648/18) ВС роз`яснив, що для висновку про наявність попередньої змови групи осіб на вчинення злочину досить встановлення узгодженості їхніх дій. Зокрема, як зазначив ВС у згаданій постанові, про наявність попередньої змови групи осіб на вчинення злочину вказує узгодження співучасниками предмета злочину, місця, часу, способу вчинення та змісту функцій, які будуть здійснювати співучасники. Попередня змова може мати місце не лише в усній або письмовій формах, а й за допомогою конклюдентних дій, зокрема, безпосередньо через поведінку співучасників, яка свідчить про їх намір вчинити злочин.
У постанові від 10.12.2020 року (справа 464/710/18) ВС зауважив, що домовленість на спільне вчинення кримінального правопорушення не обов`язково має відбуватися в усній чи письмовій формі, а визначається і за допомогою конклюдентних дій - поведінки, що свідчить про намір діяти для досягнення спільної злочинної мети.
Тому з огляду на наведені докази, встановлено, що сукупність всіх вказаних обставин вчинення злочину, спосіб, кількість, причини, послідовність та злагодженість злочинних дій обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також їх поведінка після вчинення нападу на потерпілого, вказують на те, що їхні дії були цілеспрямованими та обдуманими, що в свою чергу свідчать про єдину направленість їх умислу на досягнення протиправного результату, а саме заволодіння майном потерпілого. При цьому жодний із співучасників не відмовився від злочину, не зупинив або не стримував дії іншого співучасника, а, навпаки, активними діями та своєю присутністю, створюючи перевагу у більшості, сприяли тому, щоб подавити волю потерпілого шляхом спільного нанесення ударів останньому по тілу, з єдиною ціллю, а саме досягти кінцевої мети - заволодіти майном потерпілого, яким мали реальну можливість розпоряджатися чи користуватися.
Так, за встановлених судом фактичних обставин, така узгодженість дій обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , вказує на те, що вони діяли за попередньою домовленістю, яка виникла до початку виконання об`єктивної сторони злочину, що в свою чергу виключає виникнення спонтанних дій. Тому викрадення майна має ознаку його вчинення за попередньою змовою групою осіб.
Що стосується характеру застосованого до потерпілого насильства під час заволодіння його майном, то як роз`яснено в пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 10 "Про судову практику у справах про злочини проти власності" під насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого при грабежі, слід розуміти умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я або незначної втрати працездатності, а також вчинення інших насильницьких дій (завдання удару, побоїв, незаконне позбавлення волі) за умови, що вони не були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння.
Так, спочатку ОСОБА_6 збив потерпілого з ніг, від чого він відразу впав на землю. Потім коли він вже лежав на землі, то ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з обох боків наносили йому удари ногами та руками по тілу, з метою заволодіння його майном, а саме рюкзаком.
При цьому дані показання потерпілого ОСОБА_9 є такими, що узгоджуються між собою в деталях, а також підтверджуються сукупністю досліджених судом доказів: висновком експерта №170 від 16.10.2020 року, який вказує на механізм та локалізацію, кількість тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого, та з якого вбачається, що вказані тілесне ушкодження відносять до легких тілесних ушкоджень та могли утворитися, внаслідок нападу на потерпілого обвинуваченими.
В той же час, неточності в показаннях потерпілого ОСОБА_9 щодо обставин вчинення злочину, а саме кількості нанесених ударів, є наслідком індивідуальних особливостей його суб`єктивного сприйняття, у тому числі швидкоплинності події, та не впливають на оцінку досліджуваних судом правовідносин в цілому.
Аналізуючи вищезазначені докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 носили активний характер, були протиправними, між цими діями і їх наслідками у вигляді заподіяння потерпілому ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень, існував прямий причинний зв`язок, які було спричинено шляхом нанесення обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ударів кулаками та ногами по тулубу, з метою заволодіння його майном. В результаті цих діянь обвинувачені одержали фактичну можливість володіти, користуватись та розпоряджатись викраденим майном.
Таким чином, сукупність доказів у справі свідчить про доведення обвинуваченням всіх вищезазначених ознак злочину.
З огляду на ці обставини суд дійшов до переконання, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повинні бути засудженими за ч. 2 ст. 186 КК України, за відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченим суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступень тяжкості вчинених ними злочинів, обставини їх вчинення, характер суспільної небезпеки ними скоєного, дані про осіб обвинувачених, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Те, що, згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

У постанові від 14.06.2018 (справа № 760/115405/16-к) ВС зазначив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Аналогічний висновок ВС зробив і у постанові від 06.08.2020 року (справа № 155/1064/18).
Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК), як зазначив ВС, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Суд враховує також практику Верховного Суду (постанова ВС від 09.10.2018 у справі № 756/4830/17-к), згідно якої визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Визначені у статті 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Дискреційні повноваження суду, як вже було зазначено вище, визнаються і Європейським судом з прав людини.
Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (стаття 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.
Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у пункті 3 частини першої статті 65 КК поняття «особа винного».
Термін «явно несправедливе покарання» означає відмінність в оцінці виду та розміру покарання принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Аналогічний висновок зроблено ВС у постанові від 13.08.2020 року (справа № 716/1224/19).
Так, при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , суд враховує, що останні вчинили кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.2 ст. 186 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів. Даний злочин є умисним, а також суспільно небезпечним, оскільки посягає на право власності.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання обвинувачених, у відповідності до ст. 67 КК України, не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_6 раніше несудимий, має місце реєстрації та місце постійного проживання, де характеризуються з позитивної сторони, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога за місцем проживання не перебуває, офіційно не працевлаштований, суспільно корисною працею не займаються, неодружений.

Обвинувачений ОСОБА_7 раніше судимий та неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, має місце реєстрації та місце постійного проживання, за місцем свого проживання характеризуються з позитивної сторони, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога за місцем проживання не перебуває, офіційно не працевлаштований, суспільно корисною працею не займаються, неодружений.

Згідно поданих до суду матеріалів викрадене майно повернуто потерпілому. При цьому у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 зазначив, що завдана шкода йому відшкодована, а тому він жодних претензій до обвинувачуваних ні морального, ні матеріального характеру не має.

Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченим, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останнього до скоєного ними.

Обвинувачені не є інвалідами, не досягли пенсійного віку, та не є військовослужбовцями.

З цього приводу, суд вважає за доцільне призначити покарання у виді мінімального строку позбавлення волі, визначеного санкцією кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, що становить чотири роки.

Підстави для застосування положення ст. 69 КК України судом не встановлені.

При цьому суд також враховує вартість майна (продуктів харчування) відносно якого вчинено умисні дії обвинувачених, яка складає менше ста гривень.

Тому, виходячи із фактичної тяжкості вчиненого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кримінального правопорушення, зокрема, характеру діяння, обстановки, способу і місця його вчинення, з урахуванням форми, виду, ступеня вини, мотивів і мети кримінального правопорушення, обставин, що характеризують поведінку обвинувачених до вчинення кримінального правопорушення, обставин, що безпосередньо пов`язані із вчиненням кримінального правопорушення, та характеризують поведінку останніх після вчинення кримінального правопорушення, та індивідуальних особливостей обвинувачених, зокрема способу життя, їх вік, стан здоров`я, та відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинувачених, суд приходить до висновку, що вищенаведені обставини істотно знижують фактичну ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і ступінь небезпечності винних осіб для суспільства, що у своїй сукупності утворює підставу для висновку суду, що перевиховання та виправлення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишається можливим без ізоляції від суспільства, та вважає, за доцільне застосувати до них положення ст. 75 та ст. 76 КК України, призначивши покарання з іспитовим строком терміном в три роки з визначенням відповідних обов`язків судом, оскільки таке покарання буде відповідати вимогам закону та особі винних.

Підсумовуючи вищезазначене суд вважає, що дана міра покарання відносно обвинувачених є достатньою для виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів, враховуючи, тяжкість злочинів та дані про осіб обвинувачених.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

На переконання суду, саме таке покарання є необхідним, достатнім, справедливим для виправлення обвинуваченого, запобігання вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики. Також, ухвалами Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16.10.2020 року обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту терміном на два місяці із визначенням відповідних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КК України, строк дії якого закінчився.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили суд вважає за можливе не обирати, оскільки встановлено, що виправлення останніх можливе без ізоляції від суспільства.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України. Цивільний позов не заявлявся. Процесуальних витрат не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. 100, 318, 322, 337, 342-353, 358, 363-368, ч. 1 ст. 369, ст. 370, ч. 1, ч. 2 ст. 371, ч. 2, ч. 3 ст. 373, 374-376 КПК України, ст. 50, 65-67, 75, 76, ч.2 ст. 186 КК України, суд
у х в а л и в :
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання у виді позбавлення волі, з іспитовим строком терміном на 3 (три) роки, з покладенням на нього, відповідно до ст. 76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; працевлаштуватися, або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Іспитовий строк ОСОБА_6 рахувати з моменту проголошення вироку, тобто 30.08.2021 року.

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі, з іспитовим строком терміном на 3 (три) роки, з покладенням на нього, відповідно до ст. 76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; працевлаштуватися, або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Іспитовий строк ОСОБА_7 рахувати з моменту проголошення вироку, тобто 30.08.2021 року.

Речові докази, після набрання вироком суду законної сили: рюкзак камуфляжного кольору в якому знаходились продукти харчування, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 та картка банку «Ощадбанк» № НОМЕР_3 , - передані на відповідальне зберігання потерпілому, - залишити в користуванні ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги, в порядку, визначеному КПК України.

Вирок суду набирає законної сили по завершенню строку на його апеляційне оскарження, а у разі оскарження вироку в апеляційному порядку - після постановлення судом апеляційної інстанції рішення за наслідками перегляду такого вироку суду.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити сторонам провадження.

Суддя Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_1