Справа № 309/3685/21
Провадження № 11-кп/4806/511/21
Закарпатський апеляційний суд
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А
про відмову у відкритті провадження

19.10.2021 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду ОСОБА_1 , перевірив апеляційну скаргу прокурора Хустської окружної прокуратури ОСОБА_2 на ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 30. 09. 2021.

Цією ухвалою у задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 відмовлено та задоволено клопотання обвинуваченого та його захисників адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу на більш м`який на домашній арешт із використанням електронних засобів контролю та забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , визначивши дату його закінчення 28. 11. 2021, щодо:

ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України.

Цією ж ухвалою на обвинуваченого ОСОБА_3 покладено обов`язки: прибувати до суду за першою вимогою; утримуватися від спілкування з потерпілим та з будь-яким свідком по кримінальному провадженню, по якому він обвинувачується; носити електронний засіб контролю; повідомляти суд про зміну місця свого проживання; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає без дозволу суду.

Відмовляючи в задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та задовольняючи клопотання захисників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про зміну обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосування електронних засобів контролю, суд першої інстанції вказав, що клопотання прокурора не містить обґрунтування на підтвердження існування обставин, визначених п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України щодо того, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним у клопотанні ризикам, у зв`язку з чим дійшов висновку, що запобігти ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_3 від суду можливо шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а саме у вигляді домашнього арешту з використанням електронних засобів контролю, та покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України. При цього суд врахував, що обвинувачений ОСОБА_3 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає разом з родиною, має на утриманні неповнолітню дитину, батьків, які є особами похилого віку, в порядку ст. 89 КК України не судимий.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, прокурор Хустської окружної прокуратури ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Хустського районного суду від 30. 09. 2021 та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави щодо обвинуваченого ОСОБА_3 .

-2-

Дослідивши матеріали контрольного провадження 11-кп/4806/511/21, перевіривши апеляційну скаргу, вважаю, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора Хустської окружної прокуратури необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства - є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Із матеріалів контрольного провадження вбачається, що обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, знаходиться в провадженні Хустського районного суду Закарпатської області.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції, ст. 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

В той же час, ст. 392 КПК України чітко визначено перелік судових рішень, які можуть бути оскарженні в суді апеляційної інстанції.

У своєму рішенні від 13. 06. 2019 у справі №3-208/2018(2402/18) №4-р/2019, Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення ч. 2 ст. 392 КПК України в частині неможливості окремого апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою не гарантують особі ефективної реалізації її конституційного права на судовий захист, не відповідають критеріям справедливості та співмірності (пропорційності), не забезпечують справедливого балансу інтересів особи та суспільства, й визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 2 ст. 392 КПК України, щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Зміст зазначеної норми закону дає підстави для висновку про те, саме ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Також Конституційний Суд України зазначив, що положення статей 3, 21, 29 Конституції України у системному зв`язку з частиною першою її статті 55 зобов`язують орган законодавчої влади при здійсненні регулювання обмеження права особи на свободу та особисту недоторканність у кримінальному судочинстві гарантувати такій особі право на судовий захист, у тому числі можливість оскарження в апеляційному порядку будь-яких форм та способів обмеження її конституційного права на свободу та особисту недоторканність, з обов`язковим збереженням справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, дотриманням вимог процесуальної дієвості, ефективності, швидкості процесу тощо.

Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції від 30. 09. 2021 відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_3 та за клопотанням сторони захисту обвинуваченому ОСОБА_3 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосування електронних засобів контролю.

У Конституції України встановлено, що органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

-3-

Посилання прокурора на тяжкість пред`явленого ОСОБА_3 обвинувачення та продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, як підставу для відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою на ухвалу про відмову у обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на стадії судового розгляду, є неспроможним.

Оскільки внесені в діюче законодавство зміни, відповідно до рішення Конституційного Суду України № 4-р/2019, передбачають можливість оскарження в апеляційному порядку рішень суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на тримання під вартою або про продовження терміну тримання під вартою, винесених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, то суд апеляційної інстанції позбавлений можливості відкрити апеляційне провадження відносно судового рішення, яке не визначено у вказаному переліку, й є судовим рішенням, яким відмовлено в обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та змінено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Враховуючи наведені норми кримінального процесуального законодавства, апеляційний суд констатує, що суд першої інстанції помилкового зазначив про можливість оскарження в апеляційному порядку ухвали про відмову в обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на стадії судового розгляду відносно обвинуваченого ОСОБА_3 .

Таким чином, прокурор оскаржує рішення суду, яке не входить до передбаченого ст. ст. 392, 395 КПК України переліку ухвал, які підлягають апеляційному оскарженню та оскарження якого не передбачено й іншими нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає окремому оскарженню.

За таких обставин, у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора Хустської окружної прокуратури ОСОБА_2 необхідно відмовити, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону, у тому числі й таким загальним засадам кримінального провадження як верховенство права та законність, а також не призводить до порушення конституційних прав та свобод осіб у кримінальному провадженні.

Керуючись ст. 399 КПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора Хустської окружної прокуратури ОСОБА_2 на ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 30. 09. 2021 про відмову у задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та зміну щодо ОСОБА_3 , обвинуваченого за ч. 3 ст. 189 КК України, запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю.

Копію ухвали разом з апеляційною скаргою та доданими до неї матеріалами невідкладно надіслати прокурору Хустської окружної прокуратури ОСОБА_2 , як особі, що подала апеляційну скаргу.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення й відповідно до ч. 2 ст. 426 КПК України на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції.

Суддя