Справа № 337/3063/17
Провадження № 1-кп/337/10/2021
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2021 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7

представників потерпілих адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Запоріжжі кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився у с.Відрадне Запорізького району Запорізької області, громадянина України, освіта середня, одруженого, інваліда третьої групи, працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч.3, 189 ч.2 КК України,

в с т а н о в и в :

04.10.2016 року, приблизно о 16-00 годині, ОСОБА_10 , перебуваючи на території гаражного кооперативу «Фронтовик», за адресою: м.Запоріжжя, вул.Сапожнікова, 2-а, під вигаданим приводом понесених витрат на придбання обладнання для дизельного пального, яке планувалось встановити на території станції техобслуговування, що належить ОСОБА_11 , який є батьком потерпілого ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою вимагання грошових коштів у ОСОБА_6 , почав здійснювати психологічний та моральний тиск на потерпілого, що виражалось у погрозах застосування насильства відносно нього, а саме заподіяння йому тілесних ушкоджень.

Так, з метою вимагання грошових коштів у ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , умисно, з корисливих мотивів, висунув потерпілому ОСОБА_6 вимогу передачі йому грошових коштів у розмірі 2000 доларів США, що станом на 04.10.2016 року становить 51 841 грн., відповідно до даних НБУ, які нібито він витратив на придбання автозаправної станції.

Водночас, з метою залякування та підтвердження реальності своїх погроз, ОСОБА_10 , почав наносити удари кулаками обох рук в обличчя ОСОБА_6 та в подальшому, правою рукою, взявши за шию потерпілого, наніс йому тілесні ушкодження, які виразились у крововиливах та саднах в області шиї з лівої та з правої сторін, у тім`янних областях зліва та з права, що відповідно до висновку експерта № 3972 від 05.10.2016 року є легкими тілесними пошкодженнями, але в повному обсязі ОСОБА_10 здійснити тиск на потерпілого ОСОБА_6 не вдалося, так як ОСОБА_10 постійно перешкоджали свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13

ОСОБА_10 , усвідомлюючи чисельну перевагу ОСОБА_6 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , маючи умисел на вимагання грошових коштів шляхом погроз, розуміючи, що ОСОБА_6 перебуває у безпосередній близькості до нього, зателефонував зі свого мобільного телефону невстановленій особі та наказав заподіяти потерпілому ОСОБА_6 тяжкі тілесні ушкодження, а також знищити, шляхом підпалу майно потерпілого, що ОСОБА_14 сприйняв як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав. Суду пояснив, що він мав невеликий бізнес-план та намір встановити цистерну для розливу пального-солярки навпроти пивзаводу, бо туди приїздить багато автомобілів. Він приїхав до ОСОБА_15 , якого раніше не знав, познайомився з ним, той спочатку сприйняв його візит недружелюбно. Він запропонував ОСОБА_16 , що поставить бочку для продажу пального, буде охорона та він буде сплачувати ОСОБА_16 по 20 коп. з літра пального. Після цього ОСОБА_14 змінив тон та сказав, що з ним приємно розмовляти. ОСОБА_14 сказав, що власником території є його батько і він з ним побалакає, але все повинно бути нормально. Приблизно через місяць чи півтора, він приїхав знову до ОСОБА_15 , але той його обізвав та «послав» нецензурно, почав штовхати, через що між ними почалася потасовка, вони намагалися вдарити один одного. Він вдарив першим ОСОБА_17 правою рукою, ліва не працює, на ній не згибаються пальці, бо той штовхав його своїм тілом, а саме грудною клітиною.При цьому вони сварилися. Помічники ОСОБА_15 стали їх розтягати. ОСОБА_18 припинилася. Потім вдруге розпочалася потасовка, їх розтягли двоє помічників ОСОБА_15 , потім вони почали штовхатися втретє. Він сказав ОСОБА_16 що все зрозумів і що через нього він втратив 2000 доларів. В цей час він побачив автомобіль- іномарку і зрозумів, що це за ним та сам запропонував викликати працівників поліції, на що почув відповідь, що вже викликали. Потім ще під`їхали автомобілі з працівниками поліції, яким він надав пояснення. Кримінальне провадження порушили після цих подій відносно нього через 5-6 місяців та вже потім він дізнався, що територія, де він мав намір встановити цистерну, не належить ОСОБА_16 , земельна ділянка виділена гаражному кооперативу, а ОСОБА_19 сам зробив виїзд на ту територію, яка знаходиться поза межами території гаражного кооперативу. Жодних претензій до ОСОБА_15 з приводу повернення йому будь-яких грошей, він не виказував, а просто сказав, що через нього втратив гроші, тому вину не визнає.

І хоч обвинувачений ОСОБА_10 вину у скоєнні вказаного кримінального правопорушення не визнав, його вина підтверджується доказами, добутими в ході судового розгляду справи:

- показаннями потерпілого ОСОБА_6 у судовому засіданні про те, що його батько є ФОП та у нього є станція технічного обслуговування, яка знаходиться по АДРЕСА_3 , де він і працює. Ця СТО знаходиться у кооперативному гаражі, якому у користування виділена земельна ділянка, це гараж, обладнаний під бокс, який має окремий виїзд не на територію гаражного кооперативу, а на пустир, територія якого не є територією гаражного кооперативу, там проходить дорога. Біля гаражу вони ставлять автомобілі. Кому належить та земля, куди виходить виїзд з їх гаражу, йому не відомо.Батько є членом ОСОБА_20 . Влітку 2016 року до СТО під`їхав ОСОБА_10 та почав розмову про те, що він бажає біля СТО поставити бензовоз, а саме біля його гаражу-боксу на земельній ділянці, площею приблизно 30х 30 метрів та хоче нелегально торгувати дизтопливом. Він сказав, що поговорить з батьком. У жовтні місяці 2016 року, ближче до обіду, до СТО під`їхав бензовоз, зупинився на відстані 15 метрів від їх гаражу, водієві якого він не дозволив там залишитися та торгувати соляркою, бо якщо бензовоз там би залишився, він заважав би автомобілям, які приїздили до них на СТО, розвертатися. Візуально він визначив, що бензовоз був без палива. Разом з цим автомобілем, був автомобіль-супровід, «Опель» коричневого кольору, у якому знаходились двоє чоловіків. ОСОБА_10 з ними не було. Він поспілкувався з чоловіками та сказав, щоб вони бензовоз забрали, на що йому повідомили, що у нього будуть проблеми і з ним будуть розмовляти. Бензовоз швидко уїхав. Після цього до СТО під`їхав ОСОБА_21 , на автомобілі «Інфініті», яким перекрив рух автомобілю для виїзду з СТО, який перебував на ремонті. ОСОБА_21 вийшов з автомобіля і почав нецензурно лаятися, кричав про те, що він йому винен 2000 доларів за те, що той витратив гроші, а він не дав йому торгувати. Він сказав, що нічого не винен і не збирається віддавати, бо не укладав з ОСОБА_22 ніяких договорів, грошей у нього не займав та бачив його вдруге у житті. Потім ОСОБА_21 вдарив його правою рукою в обличчя і між ними почалася бійка, ОСОБА_21 став його душити. На СТО було двоє чоловіків, які працювали та один з них- ОСОБА_23 , віддяг ОСОБА_10 від нього. Потім ОСОБА_21 почав кричати про те, що він винен йому гроші та погрожував що його та хлопців залишить інвалідами і спалить СТО. Такі погрози він сприймав реально. З ОСОБА_10 вони билися три рази, їх рознімали працівники СТО. ОСОБА_24 , який був на СТО, злякався та втік, сів на лавочку і не втручався. Він викликав поліцію, приїхали працівники поліції. В цей же час приїхали знайомі ОСОБА_10 на трьох автомобілях, яких він викликав по телефону;

- показаннями у судовому засіданні свідка ОСОБА_12 про те, що 04.10.2016 року, приблизно о 15-16 годині, він знаходився на СТО, навпроти пивзаводу на Бабурці, працював у Манжули слюсарем, не офіційно. В цей час до воріт СТО під`їхав автомобіль «Інфініті», за кермом якого був обвинувачений і покликав ОСОБА_25 . Він від вказаних осіб був на відстані, приблизно 5-6 метрів, там був ще ОСОБА_26 . Вранці на СТО був ще якийсь чоловік на ім`я ОСОБА_27 , але в той час, коли приїхав туди обвинувачений, де був ОСОБА_27 , не знає, його він не бачив зранку. Все було на вулиці, біля воріт- в`їзду у приміщення СТО. Він в цей час пішов та сів на лавочку і до ОСОБА_15 з обвинуваченим від нього, було метрів 13-14. Про що спілкувалися ОСОБА_14 і обвинувачений, він не чув, а коли розмова почалася на підвищених тонах, звернув на них увагу. Обвинувачений спілкувався з ОСОБА_28 , кричав що той винен йому 2000 доларів США, але за що, чути не було. ОСОБА_14 казав що нічого не винен. При цьому обвинувачений кричав, що приб`є ОСОБА_17 , закопає та розправиться з ним. Вони кричали один на одного, лаялися нецензурно, все це відбувалося хвилин 15, а потім перейшло у бійку. Він особисто бачив початок бійки коли обвинувачений накинувся на ОСОБА_17 і почав бити кулаками в область голови, тулуба та ногами. Потім удари вони наносили один одному. Він неодноразово казав, щоб перестали, але на нього ніхто не реагував. В цей час підійшов ОСОБА_26 , звідки він взявся, не знає, який допомагав з ремонтом автомобілів та розняв їх, але вони знову зчепилися, він їх знову розняв і так було три рази. Потім приїхали чоловік 5-6 невідомих осіб і погрожували усім, хто там знаходився. Хтось викликав працівників поліції, ті приїхали, забрали усіх, а він та ОСОБА_26 залишилися. Вони закрили ворота у гараж на проволоку, бо не було ключів і пішли додому. Де був у цей час ОСОБА_27 , не знає, його він не бачив зранку;

-показаннями свідка ОСОБА_29 у судовому засіданні про те, що вона є дружиною потерпілого ОСОБА_6 і ввечері їй зателефонував знайомий ОСОБА_26 і сказав, що коли він був на СТО по вул.. Сапожнікова у м.Запоріжжі, яке належить батькові чоловіка, туди приїздили невідомі люди і вимагали 2000 доларів, погрожували і що треба заплатити. Чому саме у чоловіка, а не у його батька, невідомо. На СТО працюють три особи- її чоловік ОСОБА_14 , ОСОБА_26 і ОСОБА_30 . Особисто вона не була свідком подій, а тому все відомо їй зі слів ОСОБА_26 і чоловіка;

- показаннями свідка ОСОБА_31 у судовому засіданні про те, що у жовтні 2016 року він перебував на СТО, де допомагав слюсарити. В цей час він та ОСОБА_32 , сиділи на диванчику біля СТО. До СТО приїхав чоловік на автомобілі «Інфініті» та розмовляв з ОСОБА_28 , були вони на відстані, приблизно 4-6 метрів, розмову він чув частко, розмовляли про якийсь бензовоз, хотіли його поставити, а ОСОБА_14 не дозволив. Він особисто не бачивив, щоб хтось прихздив на бензовозі також. Чоловік казав ОСОБА_16 , що він вклав у це великі гроші- 2000 доларів, а так як він не дозволив бензовоз поставити, то ОСОБА_14 винен йому ці гроші. Потім обвинувачений почав бити ОСОБА_17 по обличчю руками, в голову, ОСОБА_14 також його бив. Він підійшов до них та став між ними. Потім вони почали битися вдруге і він знову їх розняв. ОСОБА_33 в цей час сидів на дивані, не втручався. Потім він відійшов курити і почув шум, та побачив що чоловік і ОСОБА_14 знову б`ються, обвинувачений схопив ОСОБА_17 за шию. Потім чоловік комусь зателефонував, казав що їх треба вбити, але кому казав, невідомо, а йому і ОСОБА_34 сказав, що їм краще звідти піти. Він і ОСОБА_24 пішли у бокс та вийшли з нього, коли вже приїхали працівники поліції. Потім він зателефонував дружині ОСОБА_15 і сказав, що ОСОБА_35 забрали у поліцію і про те, що у нього вимагають гроші. Про те, що краще заплатити, дружині ОСОБА_15 такого не казав;

-протоколом огляду місця події від 04.10.2016 року, картографічними даними місцевості ( т.3, а.с. 29-30,31);

-висновком експерта № 3972 від 04.10.2016 року, згідно якого крововиливи в області шиї; садна в області шиї зліва і з права, в тім`яних областях зліва і з права у гр.. ОСОБА_6 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, які утворилися від дії тупого (тупих) предметів. Давність утворення пошкоджень не протиречить строку, вказаному в обставинах справи та зі слів потерпілого ( т.3, а.с. 38-39);

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.04.2017 року , з якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_6 , за сукупністю ознак, рис обличчя, розрізу очей та розташуванням носу, на фото № 3 впізнає чоловіка на ім`я ОСОБА_36 , який вимагав у нього грошові кошти у сумі 2000 доларів США та погрожував йому завданням тяжких тілесних ушкоджень та довідкою до протоколу ( т.3, а.с. 55- 56, 57);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 17.05.2017 року, додатком до протоколу- диском з відеозаписом слідчого експерименту ( т.3, а.с. 99-101, 102);

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.05.2017 року , з якого вбачається, що свідок ОСОБА_13 , за сукупністю ознак, рис обличчя, розрізу очей та бровах, на фото № 3 впізнає чоловіка, який вимагав грошові кошти у ОСОБА_6 , довідкою до протоколу ( т.3, а.с.103-104, 105);

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.06.2017 року , з якого вбачається, що свідок ОСОБА_12 , за сукупністю ознак рис обличчя, розташуванню носа, на фото № 3 впізнає чоловіка, який вимагав грошові кошти у ОСОБА_6 у сумі 2000 доларів США, погрожував йому та наносив тілесні ушкодження, довідкою до протоколу ( т.3, а.с.106-107, 108);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 04.08.2017 року, додатком до протоколу- диском з відеозаписом слідчого експерименту ( т.3, а.с. 112-114, 115);

-протоколом огляду предмету від 05.08.2017 року- DVD R диску з відеозаписом з нагрудних камер патрульних поліцейських , диском з відеозаписом ( т.3, а.с. 122-123,124);

-протоколом огляду предмету від 05.08.2017 року- DVD R диску з відеозаписом з нагрудних камер патрульних поліцейських пояснень потерпілого ОСОБА_6 про обставини скоєного, диском з відеозаписом ( т.3, а.с. 125-126,127).

Інші докази стороною обвинувачення не надавалися, клопотань про дослідження інших доказів від учасників провадження не надходило.

Оцінюючи всі докази в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, розглянувши кримінальне провадження по суті, провівши у повному обсязі судовий розгляд, допитавши обвинуваченого, потерпілого, свідків, запропонованих стороною обвинувачення, дослідивши надані докази, перевіривши доводи учасників процесу, суд прийшов до переконання, що вина ОСОБА_10 у скоєнні вищезазначеного кримінального правопорушення у судовому засіданні доведена повністю, зібрані докази є належними, допустимими та достовірними, такими що доповнюють одне одного, а в сукупності вони є достатніми та взаємопов`язаними для доведення винуватості обвинуваченого.

Суд критично відноситься до позиції обвинуваченого ОСОБА_10 щодо невизнання своєї вини у скоєнні даного кримінального правопорушення, та розцінює це як спосіб захисту і намагання уникнути кримінальної відповідальності за скоєне, оскільки, як вбачається з пояснень потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_37 , саме ОСОБА_10 04.10.2016 року приїздив до СТО, яке розташоване по вул..Сапожнікова, 2-а у м.Запоріжжі та вимагав у ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 2000 доларів США, погрожуючи застосуванням до нього фізичної сили і заподіянням тілесних ушкоджень.

Такі пояснення свідків повністю протиречать показанням обвинуваченого та спростовують їх.

Розбіжності у показаннях свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_37 , не є суттєвими, є незначними, та по своїй суті є неточностями, які не спростовують обставин, що сталися 04.10.2016 року, а також не впливають на кваліфікацію дій обвинуваченого.

Крім того, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_38 пояснював, що він 04.10.2016 року знаходився на СТО по вул.Сапожнікова,2 у м.Запоріжжі у приятеля ОСОБА_6 , який раніше йому зателефонував, де також був ОСОБА_14 , ОСОБА_24 і ОСОБА_26 та бачив, як на СТО приїхав ОСОБА_10 . В цей час він був у кущах, збирав дрова, на відстані від СТО, приблизно 20 метрів. Бачив бійку ОСОБА_15 з ОСОБА_22 , яких рознімав ОСОБА_26 та чув, як ОСОБА_39 казав, що ОСОБА_14 винен йому 2000 доларів, які він вклав у бензовоз. Коли він вискочив з кущів, бачив як ОСОБА_21 тримав руками за шию ОСОБА_17 , наніс йому кілька ударів. Він не намагався допомогти ОСОБА_16 , бо на СТО були ОСОБА_24 і ОСОБА_26 , а його фізична допомога не була потрібна, тому знову повернувся у кущі збирати дрова. Чув також нецензурну лайку. Хто викликав поліцію, не знає.

Показання свідка ОСОБА_40 про те, що ОСОБА_10 душив ОСОБА_6 , повністю протиречать показанням свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_37 , які, будучи допитаними у судових засіданнях пояснювали, що обвинувачений хватав ОСОБА_17 за шию.

Вищевказані пояснення свідка ОСОБА_40 , суд до уваги не бере, оскільки як пояснив ОСОБА_41 , він є другом з дитинства потерпілого ОСОБА_6 та з ним вони неодноразово обговорювали обставини, які сталися 04.10.2016 року, а також згадували та обговорювали їх подробиці.

Крім того, безпосередньо допитані у судових засіданнях свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_42 пояснювали, що куди з СТО подівся чоловік на ім`я ОСОБА_27 , їм невідомо, а коли відбувалися усі зазначені події, ОСОБА_27 поряд не було і вони його ніде не бачили.

Також свідок ОСОБА_12 пояснював, що події сталися 04.10.2016 року, приблизно о 15-16 годині. Вранці на СТО був ще якийсь чоловік на ім`я ОСОБА_27 , але в той час, коли приїхав туди обвинувачений, де був ОСОБА_27 , не знає, його він не бачив зранку.

Крім того, ОСОБА_14 , надаючи пояснення безпосередньо у судовому засіданні пояснював, що на СТО, крім нього, було всього двоє чоловіків: ОСОБА_24 та ОСОБА_43 .

Жодних підстав вважати, що ОСОБА_38 був свідком вказаних подій, у суду не має, оскільки ані вищевказані свідки, ані сам потерпілий ОСОБА_6 , даючи безпосередньо у судових засіданнях показання щодо обставин подій, які сталися 04.10.2016 року, не зазначали про присутність як на СТО, так і поряд з СТО ОСОБА_40 в той час, коли туди приїздив ОСОБА_10 та у подальшому, аж до приїзду на територію СТО працівників поліції.

Дії обвинуваченого ОСОБА_10 суд кваліфікує за ст. 189 ч.2 КК України, як вимога передачі чужого майна з погрозою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ( вимагання).

Крім того, органами досудового розслідування, відповідно до обвинувального акту № 0002677 від 30.11.2017 року ОСОБА_10 обвинувачується в тому, що (відтворюється дослівно): «30.11.2017 приблизно 07 годині 55 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні холу корпусу №1 загальноосвітньої школи № 40, яка розташована за адресою: м. Запоріжжя вул. Героїв 93 бригади, 18-А, залишив власну чоловічу сумку, вартістю 1000 гривень в якій знаходились грошові кошти останнього в сумі 3 150 євро та 500 доларів США, що згідно офіційного курсу гривні до іноземної валюти Національного банку України станом на 30.11.2017 еквівалентно 114147 гривень.

Після цього, в приміщення вказаного учбового закладу прибув ОСОБА_10 , який виявив зазначену сумку та вжив заходів до пошуку її власника з метою повернення, однак не знайшовши власника, залишив її на підвіконні холу, та пішов.

Приблизно о 08 годині 00 хвилин 30.11.2017, вказану чоловічу сумку виявила вчитель вказаної школи ОСОБА_44 , яка, за відсутності чіткої розуміння фактичної правової належності вказаного майна, діючи з метою його збереження та подальшого повернення законному власнику, поклала зазначену сумку на зберігання у приміщенні учбового кабінету № 1.

В той же час, ОСОБА_10 , розуміючи що власник зазначеної сумки не встановлений, вирішив таємно її викрасти, з метою власного збагачення.

Так, 30.11.2017 приблизно о 08 годині 05 хвилин, реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_10 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повернувся до приміщення корпусу № 1 загальноосвітньої школи № 40, де повідомив вчителя ОСОБА_44 , що він є власником знайденої чоловічої сумки, тим самим ввів її в оману щодо фактичної належності вказаного майна саме йому.

Одразу після чого ОСОБА_10 безперешкодно, з дозволу ОСОБА_44 та за її присутності, розраховуючи що за обставин які склалися його дії не будуть сприйматися останньою як протиправні, незаконно, таємно по відношенню до потерпілого ОСОБА_7 , заволодів його чоловічою сумкою в якій перебували грошові кошти останнього та покинув місце вчинення злочину, розпорядившись в подальшому викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_10 таємно викрав майно ОСОБА_7 , завдавши останньому матеріальну шкоду на загальну суму 115147 гривень.»

Органами досудового розслідування дії ОСОБА_10 кваліфіковані за ст.. 185 ч.3 КК України, як таємне викрадення чужого майна ( крадіжка), вчинене повторно, що завдало значної шкоди потерпілому.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 вину не визнав. Суду пояснив, що зазвичай дитину до школи водить дружина, але в цей день дочку повів він. Коли вони почали підходити до коридору, довжина якого була приблизно 3 метри та який треба було пройти, щоб потрапити в хол, він почав відчиняти двері, нижня частина яких не має скла, під ногами, на крильці, на вулиці, побачив барсетку чорного кольору з одним замком, схожу на клач, яку підняв та вони, пройшовши через коридор, зайшли до холу, де стояли лавочки та перевдягалися діти. Він крикнув: «Хто загубив барсетку?». Відповіді не було. Також у холі стояв чоловік- ОСОБА_45 , який запитав: «Знайшов?» та запропонував йому підійти до вахтера або поставити барсетку на підвіконня, там всі залишають знайдене. Барсетку він не відкривав, в руках у нього барсетка була секунд 30. Він поставив барсетку на підвіконня, також бачив як ОСОБА_45 зупинив жінку, з якою спілкувався та яка потім відкривала барсетку, вони обидва заглядали в неї, але зразу ж закрили. Жінка пішла, і так як вона була без верхнього одягу, він зрозумів, що це працівник школи. Він відвів дочку до класу та повертався до виходу, побачив ОСОБА_46 , яка йшла з іншого крила школи, попереду неї йшла жінка, яка відкривала барсетку. В цей час у приміщення школи забіг невисокого зросту чоловік та запитав про барсетку, а він показав чоловікові на жінку, яка відкривала барсетку, жінка повідомила куди поклала барсетку. Він, разом з ОСОБА_47 вийшов з приміщення школи та пішли до кіоску пити каву, де зустріли знайомих. Більше до приміщення школи в той день він не повертався.

Дослідивши та проаналізувавши надані стороною обвинувачення докази, суд дійшов наступних висновків.

За позицією сторони обвинувачення винуватість ОСОБА_10 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ст. 185 ч.3 КК України підтверджується наданими суду та дослідженими у судовому засіданні доказами:

-показами потерпілого ОСОБА_7 ,

-показами допитаних у судовому засіданні в якості свідків: ОСОБА_48 , ОСОБА_44 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 ;

-протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 30.11.2017 року ( т.4, а.с. 25);

-протоколом огляду місця події від 30.11.2017 року та ілюстративною таблицею до протоколу ОМП від 01.12.2017 року ( т.4, а.с. 26-30);

-довідкою про курс української гривні, встановлений Національним банком України на 30.11.2017 року, який становив 2701,3930 за 100 доларів США, 3194, 9375 за 100 Євро ( т.4, а.с. 32);

-заявою ОСОБА_52 про приєднання до матеріалів справи № 0002677 від 30.11.2017 року копії розписки, планами лікування в стоматології «Вітадент» ( т.4, а.с. 33);

-протоколом огляду предмету від 14.12.2017 року- розписки від 29.11.2017 року про отримання ОСОБА_7 від ОСОБА_53 грошових коштів 3150 Євро і 500 доларів США, які зобов`язався повернути до 15.02.2018 року, планами лікування від 15 та 16.11.2017 року стоматології «Вітадент», копією квитанції про прийняття від ОСОБА_52 грошових коштів у розмірі 900 грн. ( т.4, а.с. 34-40);

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.12.2017 року, з якого вбачається, що свідок ОСОБА_44 за рисами обличчя, розрізу очей, шраму на верхній губі з права, впізнала чоловіка на фото № 1, якому 30.11.2017 року, у класі № 1 корпусу № 1 ЗОШ № 40 по вул.. Героїв 93 бригади у м.Запоріжжі передала сумку чорного кольору в якій ймовірно знаходились грошові кошти, додатком до протоколу ( т.4, а.с. 41-42, 43);

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.12.2017 року, з якого вбачається, що свідок ОСОБА_54 по віку, формі обличчя, зачісці, впізнав чоловіка на фото № 3, який 30.11.2017 року, знаходячись у приміщенні корпусу № 1 ЗОШ № 40 по вул.. Героїв 93 бригади у м.Запоріжжі знайшов сумку темного кольору прямокутної форми та залишив її на підвіконні, додатком до протоколу ( т.4, а.с. 44-45, 46);

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29.12.2017 року, з якого вбачається, що свідок ОСОБА_55 по віку, формі обличчя, зачісці, впізнала чоловіка на фото № 4, якого вона бачила 30.11.2017 року коли він вийшов з першого корпусу ЗОШ № 40 по вул.. Героїв 93 бригади у м.Запоріжжі та сховав під куртку барсетку темного кольору та додатком до протоколу ( т.4, а.с. 47,48);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 11.12.2017 року за участю свідків ОСОБА_51 , ОСОБА_56 , додатком до протоколу- оптичним диском з відеозаписом ( т. 4, а.с. 73-76, 77).

Інші докази стороною обвинувачення не надавалися, клопотань про дослідження інших доказів від учасників провадження не надходило.

Сторона обвинувачення вважає, що надані суду докази у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_10 в інкримінованому кримінальному правопорушенні у повному обсязі, його дії за ч.3 ст. 185 КК України стороною обвинувачення кваліфіковані вірно, прокурор просить визнати ОСОБА_10 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення та призначити покарання у вигляді шести років позбавлення волі.

Сторона захисту вважає, що жодного належного та допустимого доказу на підтвердження причетності ОСОБА_10 до злочину, стороною обвинувачення не надано взагалі.

Всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, та сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про те, що їх не можна покласти в основу обвинувачення, висунутого на адресу ОСОБА_10 , оскільки вони як самі по собі, так і в сукупності прямо чи не прямо не підтверджують існування обставин, про які зазначено в обвинувальному акті, з огляду на наступне.

Так, потерпілий ОСОБА_7 , допитаний безпосередньо у судовому засіданні пояснив, що 30.11.2017 року, приблизно о 07 годині 50 хвилин, він на автомобілі «Рено» привіз сина до ЗОШ № 40 у м.Запоріжжі. В руках було кілька сумок:рюкзак, сумка з взуттям, барсетка чорного кольору зі шкіри, яка висіла у нього на руці. Барсетку він поклав на лавочку, де перевзувалися діти, а коли син перевзувся, взяв його речі і з ними пішов у клас, а за барсетку забув. Він відвів дитину до класу, потім зайшов до туалету та повернувся до лавочки. Загалом пройшло хвилини чотири. Барсетки на лавочці не було, почав її шукати, шукав секунд 20-30 та подумав, що можливо залишив її в автомобілі, але і там її не знайшов. У барсетці було 3150 Євро, купюрами по 5- Євро, 500 доларів США, документи, ІПН. Гроші, за день до цих подій, він позичив у друга ОСОБА_57 на лікування зубів, ліки для батька та відпочинок у Єгипті. Він був впевнений, що брав барсетку з собою до школи, але про всяк випадок її шукав, поїхав до іншого авто- «Мерседеса», яке стояло на стоянці, не знайшов. Дружина сказала, що її вкрали. До школи він повернувся приблизно через 40-50 хвилин, пішов до завуча- ОСОБА_58 , сказав, що у нього пропала барсетка, а та повідомила, що буде розбиратися. Через деякий час йому зателефонувала завуч і сказала, що барсетку вчитель начальних класів віддала молодому чоловіку, батькові одного з дітей начальних класів, описала його та сказала, що буде розбиратися. Години через півтори-дві, він поїхав до школи та зі слів завуча йому стало відомо, що вчитель ОСОБА_59 віддала барсетку одному з батьків дітей- ОСОБА_60 та дала йому номер телефону дружини ОСОБА_10 , якій телефонувала його дружина і сказала, що їм відомо, що барсетку взяв її чоловік, просила повернути грошові кошти. Дружина ОСОБА_10 сказала, що вона сумнівається що гроші взяв її чоловік. Потім з телефону дружини телефонував ОСОБА_21 і сказав, що грошей він не брав і вони домовилися про зустріч. На місце зустрічі приїхав ОСОБА_21 і повідомив про те, що барсетку він знайшов, віддав вчителю. Крім цього сказав, що він бачив, після того як відвів дитину до класу, як до кабінету ОСОБА_59 - вчителя заходив молодий чоловік 14-16 років, взяв барсетку і з нею вибіг. Після їх звернення до поліції, йому телефонував, приблизно через 3 місяці ОСОБА_21 і пропонував гроші.

Крім того, ОСОБА_7 уточнив, що барсетку він не забув на лавочці, а залишив, бо у руках мав багато речей-сумок. Також йому ОСОБА_44 казала, що коли вона була у приміщенні школи, до неї підійшли двоє і сказали, що хтось загубив барсетку, при них вона відкрила барсетку і побачила там гроші, закрила барсетку та забрала її з собою до класу.

У подальшому ОСОБА_7 та його представник-адвокат ОСОБА_9 , у судові засідання не з`являлися, потерпілий суду надав письмову заяву про розгляд кримінального провадження без його участі. Учасники провадження клопотань про його подальшу участь у судовому засіданні не заявляли.

Свідок ОСОБА_48 , допитана у судовому засіданні, пояснила, що взимку 2017 року до неї у школі підійшов батько учня ОСОБА_61 - ОСОБА_62 і сказав, що у блоці, де навчаються початкові класи, він забув барсетку чорного кольору у якій були грошові кошти: 3000 Євро і 600 доларів США, які він розраховував заплатити за путівки на відпочинок в Єгипті. Також пояснив, що його син перевзувався, він допомагав, поклав барсетку на підвіконня, хлопчик перевзувся і пішов у клас, а він поїхав у своїх справах, про барсетку забув. Повернувся хвилин через 5-10, барсетки не було, після чого він звернувся до неї. ОСОБА_62 описав барсетку- вона чорного кольору, потерта, не нова, застіжка блискавка, середнього розміру. Вони разом підійшли до центрального входу, до охоронця, технічного робітника, які сказали, що ніхто їх не повідомляв про те, що знайшов барсетку. ОСОБА_62 сказав, що поїхав на роботу, а вона пішла до директора школи ОСОБА_63 , яку поставила до відома щодо даної ситуації. ОСОБА_64 сказала їй, що за барсеткою звернувся власник і вчитель ОСОБА_44 віддала йому барсетку. Вона зрозуміла, що барсетку віддали не власнику, пішла до ОСОБА_44 , яка повідомила, що декілька батьків, які були у коридорі школи, віддали їй барсетку, поки не знайдеться власник. Коли прийшов власник та сказав, що це барсетка його, вона її віддала, при цьому описала чоловіка. Вона повідомила ОСОБА_65 , що барсетка була, але її віддали комусь іншому. Про вміст барсетки їй нічого невідомо, а ОСОБА_44 казала, що батьки відкривали барсетку і бачили гроші, не гривні.

Свідок ОСОБА_44 , будучи допитаною у судовому засіданні пояснила, що вона працює вчителем у ЗОШ № 40 і кабінет № 1, у якому вона викладає, знаходиться у першому корпусі. Так склалося, що якщо учні забувають будь-які речі, все приносять до кабінету № 1. В кінці листопада 2017 року, приблизно о 07 годині 50 хвилин, вона була у класі, коли зайшов батько однієї дитини і попросив вийти, а коли вона вийшла, показав на перше вікно від входу в приміщення школи та сказав, що на підвіконні лежить барсетка. Вона підійшла до вікна, подивилася і їй здалося, що на підвіконні лежить планшет у чохлі шоколадного кольору, розмір був невеликий, товщина 2-3 см. Вона взяла в руки, збоку була блискавка і почала відкривати бокову сторону, відкрила до середини верхньої її частини. Верхня частина відкрилася на 9-10 см, там вона побачила гроші, як у гаманці, побачила їх верхню частину жовтого кольору, її асоціація побаченого, була з грошима, з чого вона зробила висновок що це гроші. Скільки їх було, не знає. Вони були схожі на наші гроші, тобто нашу національну валюту. Вона їх з барсетки не діставала, бо це не її барсетка і туди вона не заглядала, потім барсетку закрила, поряд стояв хтось з батьків і через їх блок йшла директор школи, вони сказали, що хтось залишив барсетку, а там гроші. Потім барсетку вона забрала до свого класу та поклала на полиці, а коли їй треба було вийти з класу, переклала барсетку в інше місце- за тумбу з квіткою та вийшла з класу, клас не зачиняла. Відсутня вона була приблизно хвилин п`ять, а коли поверталася до класу та стала виходити з-за рогу, побачила на фоні відчинених дверей класу молодого чоловіка у темній куртці та шапці, джинсах, який мав шрам над верхнею частиною губи, він не був батьком дітей, які навчаються у її класі та вона зрозуміла, що чоловік її чекає. Що конкретно чоловік казав з приводу барсетки, не пам`ятає, а вона йому відповіла, що барсетка лежить на тумбі за квіткою. Чоловік сам зайшов у клас, взяв барсетку і пішов. Це був обвинувачений. Також в цей день, після 13-00 години, вона бачила цього ж чоловіка знову, він прийшов до школи з дружиною та до неї прийшли з ОСОБА_48 і попросили розповісти про обставини, які були вранці. Вона усе розповіла, але чоловік казав, що це був не він. Також вона розповідала директору школи ОСОБА_66 про те, що чоловік, який забрав барсетку був невеликого зросту, плотної статури та мав під оком шрам.

Свідок ОСОБА_49 у судовому засіданні пояснила, що її дитина навчається у ЗОШ № 40, дитина ОСОБА_10 також, але у різних блоках. У листопаді 2017 року, вона відвела дитину до школи, вийшла з класу і йшла до виходу, коли побачила ОСОБА_10 , який також відвів дитину до школи, вийшов з класу і йшов їй назустріч. У перший блок попереду йшла вчитель, її зустрів якийсь чоловік і вони разом пішли до одного з класів. З приміщення школи вони вийшли разом з ОСОБА_10 , це була, приблизно 08 година, продзвенів дзвінок. ОСОБА_21 був одягнений у спортивний одяг, кепку, чорну вітровку, яка була розстебнута, в руках у нього нічого не було. Вони разом з ОСОБА_22 вийшли з приміщення школи та направилися до кіоску, де часто вранці п`ють каву. Біля кіоску ОСОБА_10 чекала дружина ОСОБА_67 . Вони купили каву, за яку розрахувалася ОСОБА_67 -дружина ОСОБА_10 , бо у ОСОБА_10 з собою не було грошей. Після цього вона пішла на роботу. Також пояснила, що вітровка на ОСОБА_60 була розстебнута і під нею нічого не було.

Свідок ОСОБА_68 у судовому засіданні пояснив, що він не був присутній у школі, про події йому відомо лише те, що хтось щось загубив, хтось знайшов, а що конкретно, не знає. У 2017 році, дату не пам`ятає, він був на площадці, яка знаходиться між школою і житловим будинком, приблизно о 8 годині 10-15 хвилин. Там є кіоск, у якому продають каву, де він зустрів дружину ОСОБА_10 , потім до них підійшов ОСОБА_21 з ОСОБА_69 . ОСОБА_21 був одягнений у темного кольору спортивний одяг та легку куртку темного кольору. В руках у ОСОБА_10 не було ні сумки ні барсетки, руки він тримав у кишенях. Вони разом пили каву і, десь, приблизно через 15-20 хвилин, ОСОБА_21 пішов.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_54 пояснив, що приблизно два роки тому, може більше, вранці, десь 07 годині 55 хвилин, перед першим уроком, вони з дружиною привели свою дитину до школи № 40 у м.Запоріжжі, дружина пішла відвести дитину до класу, а він залишився у холі. В цей час він звернув увагу на чоловіка невисокого зросту, який йшов по коридору, за перегородкою, в руках у нього нічого не було. Чоловік на ходу наклонився та щось підняв, що саме, він не бачив, випрямився, вийшов із-за перегородки-дверей, нижня частина яких не мала скла, тому чому нахилився чоловік він не бачив, а коли чоловік вийшов до холу то глянув на нього, підійшов до нього та запитав про те, чи не він загубив барсетку. Він не бачив, щоб чоловік вікривав барсетку. Це був обвинувачений, якого раніше він не знав. Барсетка була шкіряна, схожа на гаманець, приблизно формату А-4 складеному вдвоє, може трохи меншою, коричневого кольору, була зверху блискавка. Коли він відповів, що ні, чоловік поклав барсетку на підвіконня, яке було на від нього на відстані 3-4 метрів та пішов до виходу. Він простояв хвилини дві, ніхто до барсетки не підходив, тому, коли він побачив вчителя-жінку, покликав її ї сказав, що хтось забув барсетку. Вони з нею удвох підійшли до підвіконня, вчитель взяла барсетку та запитала : «Хто загубив», але йому це було невідомо, тому він попросив щоб вчителька забрала барсетку, бо за нею хтось може прийти. Він стояв поряд з вчителькою та у його присутності, вона відкрила барсетку, яка була схожа на щоденник, відкрила на дві частини. Всередині нічого не побачили, може і були якісь місця у ній, але вони туди не дивилися. Вони хотіли подивитися, може щось допоможе виявити володільця, але нічого в барсетці не побачили. Також додав, що в цей день він у школі бачив ОСОБА_65 , який заходив до приміщення школи перед ним, але чи було у нього щось в руках, не може сказати. З приміщення школи ОСОБА_62 вийшов хвилин за 3-5 до того, як чоловік знайшов барсетку.

Оцінюючи пояснення потерпілого ОСОБА_7 , варто зазначити наступне.

ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що у барсетці, яку він залишив на лавочці у школі, було 3150 Євро, купюрами по 5- Євро, 500 доларів США, документи, ІПН. Гроші, за день до цих подій, він позичив у друга ОСОБА_57 на лікування зубів, ліки для батька та відпочинок у Єгипті.

На підтвердження зазначених доводів, ОСОБА_7 надав органу досудового розслідування копію розписки від 29.11.2017 року про отримання у борг 3150 євро та 500 доларів США від ОСОБА_53 ( т.4, а.с.36).

Також ОСОБА_7 надав три копії планів лікування на: 89703 грн. 68921 грн.109338 грн. та копію квитанції про сплату до «Вітадент ЛТД» 900 грн. ( а.с. 37-40, т.4).

Надані ОСОБА_7 докази на підтвердження отримання грошових коштів у борг та копії планів-лікування і квитанція про сплату грошових коштів, підтверджують лише факт отримання ним грошових коштів у борг та планів щодо лікування, сплати ним 900 грн. за лікування, але жодним чином не підтверджують наявність ( знаходження) отриманих за договором позики грошових коштів у нього, у барсетці, саме 30.11.2017 року, коли він вранці перебував у приміщенні школи № 40 у м.Запоріжжі.

З часу отримання грошей у борг, як пояснив у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 , до ранку зазначених вище подій, пройшла доба, що також підтверджується дослідженими безпосередньо у судовому засіданні вищевказаними доказами та жодним чином не доводить наявність грошей у барсетці ОСОБА_7 30.11.2017 року.

Оцінюючи показання свідків: ОСОБА_48 , яка пояснила, що вона повідомила ОСОБА_65 , що барсетка була, але її віддали комусь іншому, про вміст барсетки їй нічого невідомо, а ОСОБА_44 казала, що батьки учнів відкривали барсетку і бачили гроші, не гривні, суд вважає, що такі показання носять інформаційний характер, оскільки свідок не була очевидцем подій, а про обставини їй відомо зі слів іншої особи; свідка ОСОБА_44 , яка пояснила, що вона побачила у барсетці гроші, як у гаманці, побачила їх верхню частину жовтого кольору, її асоціація була з грошима, з чого вона зробила висновок що це гроші, скільки їх було, не знає, вони були схожі на наші гроші, тобто нашу національну валюту, вона їх з барсетки не діставала, бо це не її барсетка і туди вона не заглядала, потім барсетку закрила, які спростовують показання свідка ОСОБА_48 про те, що у барсетці були гроші-не гривні; свідків ОСОБА_49 та ОСОБА_50 , які пояснили, що вони в той день бачили ОСОБА_10 , разом пили каву, у руках у ОСОБА_10 нічого не було, а свідок ОСОБА_49 пояснила, що за каву розраховувалася дружина ОСОБА_10 , бо у того не було з собой грошей; свідка ОСОБА_51 , який пояснив, що він звернув увагу на чоловіка невисокого зросту, який йшов по коридору за перегородкою, яка знизу не мала скла, в руках у нього нічого не було. Чоловік на ходу наклонився та щось підняв, що саме, він не бачив, випрямився, вийшов із-за перегородки, нижня частина якої не мала скла, тому чому нахилився чоловік він не бачив, а коли чоловік вийшов у хол, глянув на нього та підійшов до нього, запитав про те, чи не він загубив барсетку. Він не бачив, щоб чоловік відкривав барсетку та про те, що він стояв поряд з вчителькою та у його присутності, вона відкрила барсетку, вона була схожа на щоденник, відкрила на дві частини. Всередині нічого не побачили, може і були якісь місця, але вони туди не дивилися. Вони хотіли подивитися, може щось допоможе виявити володільця, але нічого не побачили. Суд вважає, що вказані вище показання свідків не доводять винуватість саме ОСОБА_10 у скоєнні злочину, тобто мають у даному кримінальному провадженні лише інформативний характер.

Таким чином, суд вважає, що допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_48 , ОСОБА_44 , ОСОБА_49 , ОСОБА_68 , ОСОБА_54 нічого не змогли зазначити суттєвого на підтвердження причетності ОСОБА_10 до крадіжки барсетки та грошових коштів ОСОБА_7 , оскільки вказані показання свідків протиречать між собою в частині наявності у барсетці грошових котів, а саме в іноземній валюті чи національній валюті, як і взагалі не підтверджують наявність грошових коштів у барсетці ОСОБА_7 саме 30.11.2017 року.

Свідок ОСОБА_54 пояснив безпосередньо у судовому засіданні про те, що він стояв поряд з вчителькою та у його присутності вона відкрила барсетку, яка була схожа на щоденник, відкрила на дві частини. Всередині нічого не побачили, може і були якісь місця, але вони туди не дивилися.

Крім того, згідно протоколу огляду місця події від 30.11.2017 року, слідчим СВ Хортицького ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області ст. лейтенантом поліції ОСОБА_70 , без участі понятих, проведено огляд навчального корпусу № 1 школи № 40 за адресою: м.Запоріжжя, вул. Героїв 93 бригади,18-а, та встановлено, що приміщення школи відеоспостереженням не обладнано, за час проведення огляду, слідів та предметів злочинної діяльності що підлягають вилученню, не виявлено ( т.4, а.с. 26-27).

Аналізуючи прокол огляду місця події, суд зауважує, що в протоколі відображено місце події, але жодним чином не підтверджено, або не спростовано, вчинення злочину саме ОСОБА_10 .

Аналізуючи ілюстративну таблицю до протоколу ОМП від 01.12.2017 року ( т.4, а.с. 28-30), варто зазначити, що судом безпосередньо у судовому засіданні досліджено протокол огляду місця події від 30.11.2017 року, а ілюстративна таблиця, яка надана у судовому засіданні, як зазначено до протоколу ОГМ від 01.12.2017 року, в той час, як вказаний протокол, судом взагалі не досліджувався та прокурором до матеріалів кримінального провадження не долучався.

Оцінюючи протокол огляду предмету від 14.12.2017 року- розписки про отримання в борг ОСОБА_7 від ОСОБА_53 грошових коштів- 3150 євро та 500 доларів США на лікування зубів; планів лікування на суму: 89703 грн., 68921 грн.,109338 грн. та квитанції до прибуткового касового ордеру про сплату 900 грн. ОСОБА_7 за лікування ( т.4, а.с. 34- 40), варто зазначити, що розписка про отримання грошових коштів свідчить лише про укладання договору позики між ОСОБА_7 і ОСОБА_71 , за яким ОСОБА_7 отримав грошові кошти у борг та зобов`язався їх повернути; плани лікування від 15 та 16 листопада 2017 року на зазначені вище суми, свідчать лише про факт ознайомлення ОСОБА_7 з такими планами та його згоду з планами лікування; копія квитанції про сплату ОСОБА_7 900 грн. за лікування, підтверджує лише факт сплати ним грошових коштів.

Судом безпосередньо у судовому засіданні було досліджено протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.12.2017 року та додаток до протоколу, у якому зазначено, що свідок ОСОБА_44 , за рисами обличчя, розрізу очей, шраму на верхній губі справа, впізнала чоловіка на фото № 1, саме якому 30.11.2017 року, приблизно о 08-00 годині, у класі корпусу № 1, ЗОШ № 40, по вул.. Героїв 93 бригади, вона передала сумку чорного кольору, в якій ймовірно знаходились грошові кошти ( т.4, а.с. 41-43).

Обставини, зазначені слідчим у протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, не підтверджують факт знаходження ( наявності) 30.11.2017 року у барсетці, а як зазначено свідком-сумці, грошових коштів, викрадення яких інкримінується ОСОБА_10 , до того ж свідок зазначила, що ймовірно там знаходились грошові кошти.

Також, безпосередньо у судовому засіданні, судом було досліджено протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.12.2017 року та додаток до протоколу, у якому зазначено, що свідок ОСОБА_54 , по віку, формі обличчя, зачісці, впізнає чоловіка на фото № 3, який 30.11.2017 року, знаходився у приміщенні корпусу № 1, ЗОШ № 40, по вул.. Героїв 93 бригади в м.Запоріжжя, знайшов сумку темного кольору, прямокутної форми та залишив її на підвіконні ( т.4, а.с. 44-46).

Обставини, зазначені слідчим у протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, підтверджують лише факт перебування 30.11.2017 року ОСОБА_10 у приміщенні школи, ту обставину, що ОСОБА_10 знайшов сумку темного кольору, прямокутної форми та залишив її на підвіконні, але не підтверджують факт скоєння крадіжки грошових коштів з барсетки.

Факт перебування у зазначений час у приміщенні школи, не заперечує ОСОБА_10 , а також підтверджують свідки: ОСОБА_49 , ОСОБА_68 , ОСОБА_72 .

Судом було перевірено доводи захисника ОСОБА_5 про недопустимість доказів, а саме протоколів пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками.

Так, на обґрунтування вини ОСОБА_10 прокурором надано протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.12.2017 року, 08.12.2017 року, 29.12.2017 року ( а.с. 41- 42, 44-45, 47).

Крім того, прокурором надано протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29.12.2017 року та додаток до протоколу, у якому зазначено, що свідок ОСОБА_55 , по віку, формі обличчя, зачісці, впізнає на фото № 4 чоловіка, якого 30.11.2017 року, приблизно о 08-00 годині, вона бачила, як він виходив з приміщення першого корпусу ЗОШ № 40, який сховав під куртку барсетку темного кольору ( а.с. 47-48, т.4).

Положеннями ст. 84 КПК України визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані в передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Зазначені докази сторони обвинувачення, а саме- протоколи пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками, суд визнає недопустимими доказами, як такі, що отримані з порушенням вимог ст.228 КПК з наступних підстав:

по -перше, закон допускає впізнання особи за фотознімками або матеріалами відеозапису за необхідності. Отже таке впізнання можливо провести при певних умовах, наприклад, якщо особа, що підлягає впізнанню, померла, місцезнаходження її невідоме, перебуває у розшуку. Тобто при реальній неможливості забезпечення присутності цієї особи. Між тим, слідчий не зазначає причини, які стали наслідком проведення такої слідчої дії у відсутності обвинуваченого;

-по -друге, обов`язковою умовою проведення цієї слідчої дії є попереднє опитування слідчим, прокурором впізнаючого про обставини, за яких той бачив особу, що підлягає впізнанню, про її зовнішній вигляд, прикмети, особливості, тощо.

У відповідності до норм вищевказаної статті перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу.

Зміст зазначених протоколів не містить даних, які відобразили б опис зовнішнього вигляду, за якими свідки мали намір впізнати особу.

Окремо слід зупинитись на описанні ознак, за сукупністю яких свідки впізнали ОСОБА_10 : «за рисами обличчя, розрізу очей, шраму на верхній губі справа, по віку, формі обличчя, зачісці». Таке формулювання не відображає індивідуальних ознак особи, носить загальний характер;

по -третє, фото з зображенням ОСОБА_10 візуально суттєво відрізняється від інших фотознімків, так як має темніше зображення, ця відмінність здатна привернути увагу впізнаючого та ймовірно вплинути на його рішення.

У відповідності до вимог ст.86, 87 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

Отже сукупність таких порушень вказує на отримання зазначеного доказу з порушенням встановленої процедури, а тому у відповідності до ст. 86 КПК визнається судом недопустимим доказом, як і протоколи пред`явлення осіб для впізнання від 04.12.20217 року, 08.12.2017 року, 29.12.2017 року, необхідно визнати недопустимими доказами.

Крім того, зазначені слідчі дії проводилась без застосування технічних засобів фіксації, про що вказано у самих протоколах, до них не додано фотознімків, які відображають перебіг процедури впізнання. Отже, суд не може перевірити дотримання вимог, закріплених частиною 2 ст.228 КПК, якою передбачено, що особа, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає разом з іншими особами тієї ж статі, яких має бути не менше трьох і які не мають різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі.

Така позиція суду повністю узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.08.2021 року по справі № 761/6970/14-к.

Крім того, безпосередньо у судовому засідання судом було досліджено протокол проведення слідчого експерименту від 11.12.2017 року за участю свідків ОСОБА_56 та ОСОБА_51 та додаток до протоколу слідчого експерименту за участю свідків ОСОБА_44 та ОСОБА_73 у процесі проведення якого, свідок ОСОБА_44 показала, де вона знаходилась 30.11.2017 року, приблизно о 07 годині 50 хвилин, вказала на ОСОБА_51 пояснивши, що саме він показав, що на підвіконні лежить барсетка, яку вона занесла до класу, а потім вийшла з класу та певний час була відсутня. При цьому двері до класу були відчинені, а коли вона була відсутня, приміщення класу та вхідні двері, вона бачити не могла.

Безпосередньо допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_44 пояснювала, що барсетка, коли вона вийшла з класу та ходила до іншої вчительки, певний час залишалася без видимості для неї.

Свідок ОСОБА_54 , надаючи пояснення при проведенні слідчого експерименту пояснював, що коли він перебував у приміщенні ЗОШ № 40, бачив чоловіка, який йшов по коридору та щось підняв з підлоги, а потім побачив у нього в руках барсетку. Чоловік, почувши його відповідь на питання про те, чи не його барсетка, залишив її на підвіконні. Барсетку він сам віддав вчительці ОСОБА_44 , яка відкрила її трохи, але не повністю, однак грошових коштів він там не бачив, після чого вчителька закрила барсетку.

Аналогічні пояснення надавали вказані свідки у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

Всупереч вимогам ст.. 23 КПК України, прокурором не забезпечена явка до судового засідання свідка сторони обвинувачення ОСОБА_74 .

Крім того, судом 27.04.2017 року, за клопотанням прокурора, було винесено ухвалу про примусовий привід свідка ОСОБА_55 , яка не виконана працівниками УПП, оскільки за вказаною прокурором адресою, свідок невідомий та там не знаходиться.

Також двічі: 02.06.2021 року та 17.08.2021 року, за клопотанням прокурора, було винесено ухвалу про допит свідка ОСОБА_55 у режимі відеоконференції з Ленінським районним судом м.Запоріжжя, але прокурором явка вказаного свідка до суду не забезпечена, свідок безпосередньо у судовому засіданні допитаний не був. У подальшому, у судовому засіданні 13.10.2021 року прокурор відмовився від допиту зазначеного свідка.

З огляду на наведене вище, суд вважає, що ні показами допитаного потерпілого ОСОБА_7 , ні показами зазначених та допитаних безпосередньо у судових засіданнях свідків, ні письмовими доказами, стороною обвинувачення не доведена вина ОСОБА_10 у вчиненніним інкримінованого кримінального правопорушення у межах обвинувачення за ч.3 ст.185 КК України, поза розумним сумнівом.

Згідно Постанови ВС від 3 лютого 2021 року по справі № 761/7897/18, зазначено, що у разі, якщо небезпідставні доводи сторони захисту не можуть бути спростовані з наведенням переконливих мотивів, які ґрунтуються на обставинах відповідного провадження, то це свідчить про існування розумного сумніву в доведеності винуватості особи.

Підводячи підсумки судового розгляду справи, суд враховує і основні засади кримінального судочинства.

Так, стаття 2 КПК України встановлює, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України та аналогічна позиція держави закріплена й у ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а, відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України та ч. 4 ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 р. передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права».

Так, у справі «Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain» від 6 грудня 1998 р. (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного. (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).

У справі «Яременко проти України», заява №s 32092/02, рішення від 12 червня 2008 року, зазначено: 75. Отже, завдання Суду не полягає в тому, щоб принципово визначати, чи можуть бути прийнятними певні види доказів (наприклад, докази, здобуті, з точки зору національного закону, в незаконний спосіб) або чи був заявник справді винуватим. Питання, яке Суд має вирішити, полягає у визначенні, чи було справедливим провадження у справі загалом, включаючи спосіб, у який були отримані докази. При цьому має бути оцінена відповідна "незаконність" і, якщо це стосується порушення іншого конвенційного права, має бути оцінений характер виявленого порушення (див., зокрема, "Хан проти Сполученого Королівства" (Khan v. the United Kingdom), N 35394/97, п. 34, ECHR 2000-V; "P.G. і J.H. проти Сполученого Королівства" (P.O. and J.H. v. the United Kingdom), N 44787/98, n. 76, ECHR 2001-IX; і "Аллан проти Сполученого Королівства" (Allan v. the United Kingdom), N 48539/99 n. 42, ECHR 2002-IX).

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

У відповідності до ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Зміст принципу «поза розумним сумнівом» сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», відповідно до якого доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає із зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Отже, презумпція невинуватості полягає у тому, що прокурор зобов`язаний перед судом доказувати винуватість особи, яка знаходиться на лаві підсудних, а захищатися від пред`явленого обвинувачення це право, а не обов`язок цієї особи. При цьому, докази повинні бути настільки переконливими, що сумнівів при розгляді справи не повинно бути, а якщо вони є, то повинні толкуватись тільки на користь обвинуваченого.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Зазначені норми ч.1 та 2 ст.22 КПК України застосовуються з урахуванням ст.290 КПК України та означають, що як сторона обвинувачення так і сторона захисту зобов`язані та одночасно мають право зібрати докази кожен на свою користь та пред`явити їх один одному до моменту направленням до суду обвинувального акта.

Відповідно до ч.6 ст.22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Суд не має права дозбирувати нові докази як на користь сторони обвинувачення так і на користь сторони захисту

У відповідності до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Насамперед обґрунтованим є вирок ухвалений судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючі кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття законного рішення.

Статтею 91 ч.1 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Відповідно до ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на слідчого та прокурора.

Відповідно до ч.2 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Статтею 94 передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожний має право на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, на підставі яких можуть бути зроблені обвинувальні висновки. Якщо ж це результат тлумачення сумнівів на користь особи, то такі припущення можуть і повинні бути використані тими, хто веде процес, для формулювання висновків у справі.

На користь особи тлумачаться всі сумніви щодо доведеності її вини, якщо ці сумніви не можна усунути. Непереборними сумніви визнаються в тих випадках, коли зібрані в кримінальному провадженні докази не дозволяють зробити однозначний висновок про винуватість чи невинуватість обвинуваченого, а передбачені законом засоби і способи збирання доказів вичерпані. У цьому випадку недоведена винуватість рівнозначна доведеній невинуватості.

Статтею 373 КПК України передбачено, що виправдувальний вирок ухвалюється в тому числі і у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим. Якщо сторона обвинувачення не доведе вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим поза розумним сумнівом - судом ухвалюється виправдовувальний вирок, а також частиною 3 передбачено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

З огляду на викладене, враховуючи те, що стороною обвинувачення не надано суду допустимих та належних доказів на користь доведеності обвинувачення, суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин справи в даному кримінальному провадженні, в їх сукупності, вважає що пред`явлене ОСОБА_10 обвинувачення за ч.3 ст.185 КК України не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду, сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом те, що ОСОБА_10 вчинив інкримінований йому злочин, передбачений ч.3 ст. 185 КК України, а тому суд вважає необхідним виправдати останнього за ч. 3 ст. 185 КК України у зв`язку з тим, що стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення, відносно ОСОБА_7 вчинено саме обвинуваченим ОСОБА_10 .

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_10 за ст.. 189 ч.2 КК України, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким, обставини, що пом`якшують покарання, особу винного, який раніше засуджений не був, на обліку в наркодиспансері та психоневрологічному диспансері не перебуває, працює, задовільно характеризується за місцем роботи та за місцем проживання, враховує стан його здоров`я, ту обставину, що обвинувачений є інвалідом третьої групи загального захворювання, на утриманні має трьох неповнолітніх дітей: 2003, 2006, 2010 року народження, дружина є інвалідом 3 групи, а тому, враховуючи усі вказані вище обставини, суд вважає, що обвинуваченому можливо призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

ОСОБА_7 по справі заявлено цивільний позов до ОСОБА_10 на суму 115 147 грн., у задоволенні якого необхідно відмовити у зв`язку з недоведеністю скоєння ОСОБА_10 кримінального правопорушення відносно ОСОБА_7 .

Цивільний позов потерпілим ОСОБА_6 не заявлявся.

Долю речових доказів необхідно вирішити у порядку ст.. 100 КПК України.

Керуючись ст. 370, 371, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Визнати ОСОБА_10 винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 189 ч.2 КК України та призначити йому покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнити від відбуття покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком, якщо він протягом одного року шести місяців іспитового строку не скоїть нового кримінального правопорушення.

У період випробувального терміну, на підставі ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_10 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Зарахувати у строк відбуття покарання у вигляді позбавлення волі ОСОБА_10 строк його перебування під вартою з 25.11.2019 року по 26.06.2020 року включно.

Визнати ОСОБА_10 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та виправдати його на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України в зв`язку з недоведеністю стороною обвинувачення вчинення ним кримінального правопорушення.

Речові докази: курильну трубку; спортивну кофту сірого кольору з двома полосами чорного кольору на рукавах, які знаходиться на зберіганні у Дніпровському ВП ГУНП в Запорізькій області- повернути ОСОБА_10 ; диктофон «Панасонік», серії № НОМЕР_1 ; мобільний телефон « Sigma Mobile» в корпусі чорного кольору, які знаходиться на зберіганні у Дніпровському ВП ГУНП в Запорізькій області- повернути власнику; аркуш паперу формату А-4 із рукописним текстом- знищити.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому, прокурору.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1