Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/604/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2021 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0004343 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 червня 2021 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гюсюлу Агджабединського району республіка Азербайджан, азербайджанця, громадянина Азербайджана, не працюючого, студента 1 курсу факультету автомеханіки ЦНТУ, освіта середня, неодруженого, не маючого на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, фактично проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 3 роки.
У відповідності до ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_9 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз у розмірі 4481 гривень 26 копійок.
Цивільний позов ОСОБА_7 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_9 на його користь 25395 гривень 13 копійок в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, спричинену моральну шкоду в сумі 20000 гривень. В решті заявленим вимог відмовлено.
Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази,

ВСТАНОВИВ:
Згідно з вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, за наступних обставин.
03.07.2020 року близько 22:30 год. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходився біля магазину «Мініма», що розташований за адресою: м. Кропивницький, вул. Є. Тельнова, 15, де в цей час знаходилися потерпілий ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який разом з товаришами стояв в черзі до вищевказаного магазину.
В цей час між ОСОБА_9 та одним з товаришів ОСОБА_7 - ОСОБА_10 виникла конфліктна ситуація, яка була пов`язана з раптово виниклих неприязних відносин. В конфліктну ситуацію втрутився потерпілий ОСОБА_7 , який намагався припинити конфліктну ситуацію. Внаслідок чого, у ОСОБА_9 виник умисел спрямований на нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , який перебував на місці події. Надалі ОСОБА_9 , реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, коли потерпілий ОСОБА_7 стояв обличчям до нього, наніс один удар кулаком правої руки в область губи потерпілого ОСОБА_7 , від якого останній зробив декілька кроків назад. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_9 , наніс один удар кулаком правої руки в область губи потерпілого ОСОБА_7 , від якого останній зробив декілька кроків назад та впав на асфальтне покриття на спину, при цьому вдарився потиличною частиною голови.
Таким чином ОСОБА_9 завдав потерпілому ОСОБА_7 , згідно висновку судово-медичної експертизи №714 від 30.07.2020 року, тілесні ушкодження у вигляді: а) черепно-мозкової травми: забою головного мозку, перелому потиличної кістки з обох сторін: зліва з переходом на великий потиличний отвір, справа з переходом на пірамідку і луску скроневої кістки; саден потиличної ділянки зліва, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень; б) подвійний перелом кісток вилицевої дуги справа, які відносяться до категорії середньої ступені тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я; в) перелому кісток носу, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я.
Після чого, ОСОБА_9 з місця події зник, а потерпілого ОСОБА_7 було доставлено до КНП «Кіровоградська обласна лікарня КОР», де йому було надано медичну допомогу.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, потерпілий ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить оскаржуваний вирок суду першої інстанції скасувати. Ухвалити новий вирок яким визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі, цивільний позов задовольнити повністю, стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 25395,13 грн. майнової шкоди, 500000 грн. грошового відшкодування моральної шкоди, 2000 грн. понесених витрати на професійну правничу допомогу адвоката, а також витрати на професійну правничу допомогу адвоката в апеляційному суді.

В обґрунтування своїх вимог потерпілий зазначає, що вирок є несправедливим, незаконним і необґрунтованим, винесений з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються: з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Щире каяття та повне визнання вини фактично є одними і тими ж обставинами, тому подання цих обставин як різні пом`якшуючи обставини є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

ОСОБА_9 використовуючи незначний привід розпочав конфлікт з ОСОБА_10 , в який втрутився ОСОБА_7 на що, діючи з особливою зухвалістю, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, ОСОБА_9 наніс кілька ударів в обличчя ОСОБА_7 , від яких останній втратив свідомість, впав на асфальтне покриття і вдарився потиличною частиною голови, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, забою головного мозку, перелому потиличної кістки з обох сторін, зліва з переходом на великий потиличний отвір, справа з переходом на пірамідку і луску скроневої кістки, саден потиличної ділянки зліва, подвійний перелом кісток вилицевої дуги справа, перелому кісток носу.

Після скоєного ОСОБА_9 з місця події втік залишивши потерпілого в безпорадному стані з численними ушкодженнями голови і обличчя.

Шкода спричинена ОСОБА_9 не відшкодована, що вказує на відсутність щирого каяття.

Дані обставини свідчать про неможливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, а вирок є несправедливим через м`якість покарання.

Також, апелянт зазначає, що в результаті спричинення тілесних ушкоджень він пережив фізичні і емоційні страждання, стрес, дії обвинуваченого викликали підвищену занепокоєність і зміни у звичайному житті, він постійно відчуває болі і слабкість, погіршення сну, обмеження у фізичних навантаженнях і можливості знаходитись на сонці викликають значні емоційні страждання. Він, як потерпілий, в результаті дій обвинуваченого втратив можливість проходження військової служби за контрактом, що спричинило емоційні страждання і небажані зміни у житті. Також, його переживання викликало знищення майна - смартфону і шортів. Для налагодження звичайного життя йому необхідно застосовувати значні додаткові зусилля.

Таким чином, йому була спричинена моральна шкода, а належним розміром грошового відшкодування моральної шкоди він вважає 500000 грн. Також, на професійну правничу допомогу він витратив 2000 грн.

Проте, в зв`язку з тривалим лікуванням він перебуває у тяжкому матеріальному стані, а обвинувачений не бажає відшкодовувати спричинену шкоду.

Водночас у вироку не зазначені підстави для відмови у задоволення частини позовних вимог, визначення незначного розміру моральної шкоди та відмову у стягненні судових витрат на правничу допомогу. Не обґрунтовано в чому суд вважає щире каяття, немотивоване звільнення від відбування покарання.

Таким чином, на думку потерпілого вирок в частині визначення незначного розміру відшкодування моральної шкоди та ігнорування вимоги про стягнення судових витрат на правничу допомогу, звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання через м`якість є несправедливим, незаконним і таким, що підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді, потерпілого ОСОБА_7 , який частково підтримав свою апеляційну скаргу, а саме просив стягнути на його користь 150 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та витрати на правову допомогу та просив не позбавляти волі обвинуваченого; прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу, а саме в частині цивільного позову; обвинуваченого та його захисника, які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги потерпілого; вивчивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються детально наведеними у вироку доказами, яким судом дано належну та об`єктивну оцінку.

Зважаючи на те, що фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 121 КК України ніким з учасників процесу оспорюються, а тому колегія суддів судове рішення в цій частині не переглядає.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається з вироку, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які його обтяжують.

Так, обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; як особа характеризується позитивно, офіційно не працевлаштований, осудний, в КНП «Кіровоградський обласний наркологічний диспансер» та в КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» на обліку не перебуває, раніше не судимий; обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого суд правильно визнав щире каяття та повне визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення, обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого відсутні.

Із врахуванням конкретних обставин кримінального провадження, індивідуалізації призначення покарання, позиції потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні ОСОБА_9 , особи обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, характеризується позитивно, розкаявся у вчиненому та повністю визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що перевиховання та виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання новим злочинам.

Відповідно до вимог ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Положеннями ст. 65 КК України визначені загальні засади призначення покарання, зокрема, п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно із п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Абзацом 2 п. 2 вищевказаної постанови визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_9 усвідомив тяжкі наслідки, спричинені його діями, вперше притягається до кримінальної відповідальності, характеризується позитивно, розкаявся у вчиненому та повністю визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, частково відшкодував потерпілому матеріальну шкоду.

Потерпілий ОСОБА_7 в апеляційному суді пояснив, що не наполягає на призначенні обвинуваченому покарання з реальним його відбуванням, та підтвердив про те, що обвинувачений частково відшкодував йому матеріальні збитки завдані злочином.

За таких обставин з урахуванням принципу індивідуалізації покарання та враховуючи особу обвинуваченого, позицію потерпілого, конкретні обставини злочину, з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_9 можливе без ізоляції від суспільства.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з апеляційними доводами потерпілого щодо зміни вироку в частині вирішення цивільного позову та стягнення витрат на правову допомогу.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно п.2 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Положеннями ч. 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостіїх розумності і справедливості, характер порушення прав потерпілого, глибини фізичних та душевних страждань, а також ступінь вини особи, яка завдала матеріальної та моральної шкоди.

Моральна шкода у кримінальному проваджені може полягати, зокрема, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків, приниженні честі, гідності.

Під час розгляду справи, судом першої інстанції правильно встановлено наявність регламентованого законом юридичного складу, що є підставою для відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_7 .

Право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів, є однією з конституційних гарантій кожної фізичної та юридичної особи (ст.ст. 32, 56, 62 Конституції України).

З матеріалів провадження вбачається, що до початку розгляду провадження потерпілим було подано цивільний позов, в якому моральну шкоду, завдану злочином, оцінену в 500 000 грн. обґрунтовано тим, що він пережив фізичні і емоційні страждання, стрес, дії обвинуваченого викликали підвищену занепокоєність і зміни у звичайному житті, постійно відчуває біль і слабкість, погіршення сну, обмеження у фізичних навантаженнях.

Під час судового розгляду, потерпілим ОСОБА_7 заявлену суму у відшкодування моральної шкоди було зменшено до 150 000 грн.

Водночас, визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди у сумі 20 000 грн. суд першої інстанції своє рішення не мотивував, обмежившись висновком, що таке відшкодування відповідатиме вимогам розумності та справедливості.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про доведеність факту завдання потерпілому моральної шкоди. Ця обставина учасниками судового провадження не оспорюється. Проте, розмір відшкодування, який визначений судом першої інстанції, колегія суддів вважає таким, який не відповідає ступеню моральних страждань потерпілого ОСОБА_7 .

Зокрема, судом не враховано, що що ОСОБА_7 , в наслідок протиправних дій обвинуваченого відчув приниження честі та гідності, переніс сильний фізичний біль, в результаті тілесних ушкодженнь у вигляді черепно-мозкової травми: забою головного мозку, перелому потиличної кістки з обох сторін: перелому кісток носу, подвійного перелому вилицевої дуги справа; розрив барабанної перетинки справа; саден м`яких тканин голови та обличчя, в наслідок чого фактично позбавлений був можливості вести активний спосіб життя, що без сумніву негативно вплинуло на нього та його оточення.

Виходячи з наведеного, з урахуванням характеру, обсягів та ступеню моральних страждань ОСОБА_7 колегія суддів вважає, що 100 000,00 грн. в якості відшкодування заподіяної йому моральної шкоди буде справедливим, розумним та виваженим.

Також, на думку колегії суддів, обґрунтованими і доводи апеляційної скарги в частині незаконності вироку у частині відшкодування потерпілому витрат на правову допомогу.

Так, потерпілий у своїх позовних вимогах порушував питання про стягнення з ОСОБА_9 на свою користь витрат пов`язаних з наданням йому правничої допомоги адвоката у сумі 2000 грн.

Проте, ухвалюючи вирок суд першої інстанції залишив вказану вимогу поза увагою та взагалі не зазначив про це у мотивувальній частині вироку.

Між тим, потерпілим для підтвердження витрат на правову допомогу, до позовної заяви наданий договір про надання правової допомоги від 28.08.2020 року (т.2 а.с. 39), квитанція до прибуткового касового ордеру № 113 від 28.08.2020 року, відповідно до якої потерпілим було сплачено 2 000 грн. (т.2 а.с.37), детальний опис робіт (наданих послуг) відповідно до договору про надання правової допомоги від 28.08.2020 року ( т.2 а.с. 38).

Колегія суддів звертає увагу на те, що зазначені документи сторонами не оспорені, а сума у 2 000 грн., яка сплачена потерпілим за надання правової допомоги у об`ємі цієї допомоги, яка зазначена у акті, не суперечить принципам розумності і співмірності. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне у цій частині задовольнити апеляційну скаргу і стягнути із обвинуваченого на користь потерпілого у рахунок відшкодування витрат пов`язаних і наданням правової допомоги 2 000 грн.

Виходячи з вищевикладеного, вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 червня 2021 року стосовно ОСОБА_9 колегія суддів вважає частково не законним та не обґрунтованим і приходить до висновку про необхідність його зміни, частково задовольнивши апеляційну скаргу потерпілого.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 червня 2021 року стосовно ОСОБА_9 змінити в частині вирішення цивільного позову та вирішення питання щодо витрат на правничу допомогу.
Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 (сто тисяч) гривень.
Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 процесуальні витрати пов`язані з наданням правничої допомоги у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4