Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

02 листопада 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:
судді-доповідача ? ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу прокурора Дубенської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 11 червня 2021 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000151 від 26 березня 2019 року стосовно ОСОБА_7 за ч.3 ст.152 КК України, ?
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 11 червня 2021 року обвинувальний акт із додатками в кримінальному провадженні №0000151 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, повернуто прокурору Дубенської окружної прокуратури Рівненської області, який здійснює нагляд за додержанням законів під час провадження досудового розслідування у формі процесуального керівництва.
У поданій апеляційній скарзі прокурор покликається на незаконність ухвали суду першої інстанції, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду, викладених в ухвалі суду фактичним обставинам справи.
Вважає, що ухвала суду є необґрунтованою та посилання суду на неконкретність обвинувачення не відповідає скерованому до суду обвинувальному акту, оскільки, на думку прокурора, при кваліфікації дій обвинуваченого зазначено всі обставини вчинення кримінального правопорушення та виклад таких обставин відповідає кваліфікації дій ОСОБА_7 , а вимоги ст.291 КПК України при цьому додержано в повному обсязі.
Зазначає, що в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 чітко вказано час, місце, спосіб, мотив та наслідки вчинення кримінального правопорушення, що унеможливлює посилання на неконкретність чи незрозумілість змісту обвинувачення.
Вказує, що від підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 після отримання копій обвинувального акта не надходило жодних клопотань чи зауважень з приводу сформульованого обвинувачення та його змісту, що, на думку прокурора, підтверджує зрозумілість висунутого обвинувачення та дотримання положень п.1 ч.3 ст.42 КПК України.
На думку прокурора, суд вийшов за межі наданих йому повноважень під час підготовчого судового засідання, чим істотно порушив вимоги КПК України, а рішення про повернення обвинувального акта прокурору суперечить загальним засадам кримінального провадження.
Просить ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 11 червня 2021 року скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 за ч.3 ст. 152 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурорів, які підтримали апеляційну скаргу, обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши дані обвинувального акта щодо ОСОБА_7 , доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення з наступних підстав.
За приписами ч. 3 ст. 314 КПК України, суд має право із стадії підготовчого судового засідання повернути обвинувальний акт прокурору в тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог процессуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Відповідно до вимог ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким закінчується досудове розслідування.

Імперативно встановлені вимоги до відомостей, які обвинувальний акт повинен містити, передбачені п.п. 1-9 ч. 2 ст. 291 КПК Кодексу, при цьому обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до змісту обвинувального акта, ОСОБА_7 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України.

Норми КПК України покладають на суд обов`язок роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення (ст. 348 КПК України), а потерпілому надає право підтримувати обвинувачення у випадку відмови прокурора від державного обвинувачення, а також ряд інших прав, безпосередньо пов`язаних з обвинуваченням (ст. 56 КПК України).

Відповідно до положень п. (а) ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні злочину, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення проти нього.

Про право обвинуваченого на отримання докладної інформації щодо суті та причин обвинувачення, висунутого проти нього, наголошується у рішеннях ЄСПЛ у справах «Маттоціа проти Італії» від 07 березня та 04 липня 2000 року та «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року, в яких зазначено: «Обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51)».

У рішенні від 25 липня 2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Разом з тим, зміст обвинувального акта стосовно ОСОБА_7 стосується обвинувачення у вчиненні зазначеного злочину спільно з останнім й іншої особи - ОСОБА_9 , процесуальне становище якого в даному кримінальному провадженні не визначено. Даних про виділення матеріалів стосовно ОСОБА_9 в окреме провадження, матеріали стосовно ОСОБА_7 не містять, зокрема, не зазначено про це і в обвинувальному акті.

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до переконливого висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що зазначене є неконкретним викладенням фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , і про які у будь-кому разі він повинен бути чітко обізнаним та обрати власну правову позицію захисту. Крім того, в обвинувальному акті відносно ОСОБА_7 містяться твердження про вчинення останнім кримінального правопорушення, а саме констатація вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, яким останній визнаний винуватим у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, та інші упереджені висловлювання.

Наведене, як правильно прийшов суд першої інстанції до переконання, з покликанням, зокрема, і на практику Європейського суду з прав людини, є порушенням загальних засад кримінального провадження: принципу верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, доступу до правосуддя та інших, що у сукупності може ставити під сумнів законність будь-якого вироку, який буде постановлений за наслідками розгляду кримінального провадження на підставі складеного обвинувального акта у такий спосіб.

Судом першої інстанції правильно звернуто увагу, що дотримання презумпції невинуватості є вкрай важливим і недотримання якої є наслідком порушення п. 2 ст. 6 Конвенції Ради Європи Про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України, однак, обвинувальний акт містить формулювання, які не відповідають вимогам кримінального процесуального закону та не кореспондуються з позицією ЄСПЛ з цього питання у зв`язку із порушенням презумпції невинуватості.

Колегія суддів вважає, що зазначені в ухвалі обставини, які слугували підставою для повернення обвинувального акта, викладені послідовно, з чітким роз`ясненням норм діючого законодавства, з покликанням на практику Європейського суду з прав людини, оскільки у протилежному випадку розгляд справи є неможливим, а винесене рішення буде вважатися незаконним.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваної ухвали суду та відповідності обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України є безпідставними, не заслуговують на увагу і спростовуються змістом обвинувального акта. Невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України є суттєвою та являється перешкодою для призначення кримінального провадження до судового розгляду, так як, в подальшому, через вказані недоліки не надасть можливість повно та всебічно розглянути кримінальне провадження по суті і прийняти законне та обгрунтоване судове рішення, оскільки вказані недоліки не можуть бути усунуті в процесі судового розгляду кримінального провадження.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд вірно прийшов до висновку про невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України та прийняв законне і обгрунтоване рішення про його повернення прокурору відповідно до вимог п.3 ч. 3 ст. 314 КПК України, тому підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, КПК України, колегія суддів, ?

У Х В А Л И Л А:
Ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 11 червня 2021 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000151 від 26 березня 2019 року стосовно ОСОБА_7 за ч.3 ст.152 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3