ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1163/22 Справа № 199/7739/21 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2022 року м.Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого

(в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2022 року про відмову в задоволені клопотання захисту про зміну запобіжного заходу та продовження тримання під вартою

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2022 року в задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу відмовлено. Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою задоволено. Продовжено ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 13 травня 2022 року включно. Визначено відносно обвинуваченого ОСОБА_6 заставу у розмірі 227 000 (двісті двадцять сім тисяч ) гривень. У разі внесення застави, на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, покладено на обвинуваченого відповідні процесуальні обов`язки.

Мотивуючи прийняте рішення, суд вказав, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, у зв`язку з чим, усвідомлюючи тяжкість покарання, може переховуватись від органів слідства та суду. Враховуючи, що не всі свідки по справі допитані у суді, ризик незаконного впливу на потерпілу та свідків є реальним.

З урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, який раніше судимий, міцних соціальних зв`язків та утриманців не має, однак працевлаштований, має постійне місце проживання, суд першої інстанції прийшов до висновку, про можливість визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2022 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, а також зменшити розмір застави.

В обґрунтування своїх вимог вказує на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що судом в порушення вимог кримінально процесуального закону стороні захисту не надано для ознайомлення клопотання про продовження строків тримання під вартою.

Зазначає про те, що ризик переховування від органів слідства та суду, незаконного спливу на свідків та потерпілого є недоведеним, оскільки потерпіла, яка допитана в судовому засіданні, про незаконний вплив не вказувала та зазначила, що з обвинуваченим не знайома.

Вважає, що судом не враховано дані про особу обвинуваченого, який офіційно працевлаштований має законне джерело доходу, постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки. Визначений розмір застави вважає неспіврозмірним та таким, що не відповідає майновому стану обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2022 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог вказує що ухвала суду незаконною та необґрунтованою, а заявлені ризики не доведені.

Вважає, що судом не надано правової оцінки показанням потерпілої, яка під час допиту в суді зазначила, що з ОСОБА_6 не знайома, ніколи з ним не спілкувалася та жодних претензій до нього не має, через що ризик незаконного впливу є безпідставним. Зазначає, що його підзахисний тривалий час утримується під вартою, стороною обвинувачення порушуються розумні строки судового розгляду через безпідставні клопотання про його відкладення.

Вказує про те, що судом не враховано дані про особу обвинуваченого, який має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання та роботи, через що більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту забезпечить належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 .

Звертає увагу, що суд при встановленні застави не врахував матеріальний стан обвинуваченого та визначив її у непомірному розмірі.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та захисників, які, кожен окремо підтримали доводи апеляційних скарг та просили ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту; прокурора, який заперечував проти апеляційних скарг та просив ухвалу суду залишити без змін; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про те, що останні не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Так, згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Частиною 1 статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання прокурора зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону суддею дотримані, а доводи захисту щодо незаконності ухвали суду, викладені в апеляційних скаргах, є необґрунтованими.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду про існування підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, достатньо обгрунтованої для застосування запобіжного заходу, оскільки даний факт підтверджується зібраними доказами, які містяться в матеріалах справи.
Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінального правопорушення.
Доводи обвинуваченого та його захисника про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також неврахування судом даних про його особу є безпідставними.
Враховуючи те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, за яке передбачене покарання від 5 до 12 років позбавлення волі, беручи до уваги, що обвинувальний акт знаходиться на стадії судового розгляду та розуміючи невідворотність покарання у випадку визнання обвинувачення доведеним, останній може переховуватись від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.
Беручи до уваги, що обвинувачений раніше засуджений у 2017 році вироком Київського районного суду м. Харкова за ч. 2 ст. 149 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений по відбуттю покарання 27 червня 2019 році, має не зняту і не погашену судимість та через короткий проміжок часу знову небезпідставно підозрюється у скоєнні аналогічного кримінального правопорушення, ризики продовження злочинної діяльності та переховування від органу досудового розслідування та суду, на думку колегії суддів, існують і є вагомими, а доводи захисту про можливість застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту є необґрунтованим.
Посилання захисника на наявність в обвинуваченого постійного місця проживання як на підставу для зміни запобіжного заходу, на думку колегії, не можна вважати достатнім обгрунтуванням такого рішення, оскільки сукупність заявлених ризиків та дані про особу обвинуваченого не свідчать про можливість забезпечення належної процесуальної поведінки останнього у разі обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Також колегією суддів приймається до уваги, що ОСОБА_6 перебуваючи на волі, може підтримувати злочинні зв`язки з іншими співучасниками, особи яких не були встановлені, невстановленими особами по справі, а отже враховуючи, що по даному кримінальному провадженні допитані не усі свідки, ризик незаконного впливу на них з метою примушування надання тих чи інших показань є обґрунтованим, оскільки інкриміноване ОСОБА_6 кримінальне правопорушення було пов`язане саме із впливом на потерпілих та використанням їх уразливого станому.
Крім того колегією суддів враховуються дані про особу обвинуваченого, який міцних соціальних зв`язків та утриманців не має, раніше судимий за вчинення аналогічного злочину, що свідчить про сталу злочинну поведінку, і є підстави грунтовно припускати, що він на шлях виправлення не став та належних висновків для себе не зробив.
Обговорюючи питання про можливість усунення вищевказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_6 під від вартою, колегія суддів, погоджуючись з думкою суду, вважає, що встановлені щодо обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими, з часу застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу не зменшилися та не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання його під вартою чи внесенням застави у визначеному розмірі.

Доводи сторони захисту щодо не визначення альтернативного запобіжного заходу, спростовуються матеріалами справи, оскільки судом визначено заставу у розмірі 227 000 (двісті двадцять сім тисяч ) гривень.
Відповідно до ч. 4 ст.182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про особу та ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу.
Колегія суддів звертає увагу на те, що КПК України імперативно визначив межі розміру застави, яка може бути призначена в залежності від кваліфікації і тяжкості кримінального правопорушення, зокрема щодо осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, розмір застави складає від 80 до 300 прожиткових мінімумів доходів громадян.
У рішенні ЕСПЛ у справі «Істоміна проти України» від 13 січня 2022 року суд зазначив, що застава має на меті не забезпечення відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду. Сума шкоди у справі може бути одним із факторів , що виправдовує вищу суму застави, але лише у поєднанні з іншими критеріями серйозність вчиненого злочину, ризику втечі та ін. Так, ЕСПЛ у даній справі зважаючи на природу та обсяг злочину у вчиненні яких заявниця обвинувачувалась та необхідність забезпечення недоторканості доказів у справі (документів, відсутність тиску та свідків), Суд погодився, що обраний запобіжний захід був обґрунтованим.
Судом першої інстанції визначено розмір законний та обґрунтований розмір застави з огляду вказані вимоги закону і тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який є близьким до мінімального розміру застави,
Так, судом першої інстанції з урахуванням положень ст. 182 КПК України визначено розмір застави, близький до мінімальної межі, визначеної для осіб, підозрюваних або обвинувачених у скоєнні особливо тяжких злочинів, а саме 90 прожиткових мінімумів, що дорівнює 227 000 (двісті двадцять сім тисяч ) гривень, у зв`язку з чим доводи захисту щодо необґрунтованості суми застави є безпідставними.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_6 та захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2022 року про відмову в задоволені клопотання захисту про зміну запобіжного заходу та продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3