Справа № 741/1454/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/881/21
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у закритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 листопада 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та мешканцю АДРЕСА_1 , громадянину України, з професійно-технічною освітою, непрацюючому, неодруженому, продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про заміну запобіжного заходу на інший більш м`який запобіжний захід.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції вказав на те, що передбачені ст. 178 КПК України обставини та ризики, які були підставою для обрання та продовження запобіжного заходу, не зменшилися та не зникли, врахував особливості та характер кримінального провадження у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 ..

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати через невідповідність викладених у ній висновків дійсним обставинам справи.

Мотивує тим, що прокурором не наведено ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які б виправдовували його тримання під вартою, не надано доказів того, що він може переховуватися від органів досудового слідства та суду, незаконно впливати на потерпілу та її законного представника, свідків у кримінальному провадженні. Такі ризики відсутні, оскільки всі важливі свідки, потерпіла та її законний представник допитані судом, а тому твердження про можливість впливу на них є безпідставним. Підстави для перешкоджання кримінальному провадженню будь-яким іншим чином стороною обвинувачення не доведені.

Вважає, що прокурор не довів та не навів доказів, які б давали підстави для його подальшого тримання під вартою. З урахуванням вимог кримінального процесуального законодавства, практики Європейського Суду з прав людини прокурор та суд не можуть спиратись виключно на тяжкість можливого покарання при вирішенні питання про обрання чи продовження строку дії запобіжного заходу.

У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою інших запобіжних заходів, обвинувачений має бути звільнений і в таких випадках національні суди повинні належним чином досліджувати можливість застосування альтернативних запобіжних заходів. У даному випадку, суд першої інстанції вказаних принципів не дотримався та необґрунтовано продовжив йому строк дії найсуворішого виду запобіжного заходу за відсутності доказів про існування будь-яких ризиків його неналежної процесуальної поведінки.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги та просили про заміну раніше обраного запобіжного заходу на інший більш м`який запобіжний захід, прокурора, який заперечував проти аргументів сторони захисту, перевіривши надані документи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, при продовженні строку тримання під вартою суд враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, у зґвалтуванні особи, яка не досягла чотирнадцятирічного віку. Кримінальне правопорушення відноситься до категорії особливо тяжких, яке посягає на статеву свободу та недоторканість неповнолітньої, її нормальний розвиток, що безумовно свідчить про високу суспільну небезпечність та шкідливість кримінально-карного діяння.

При цьому, розуміючи тяжкість покарання обвинувачений може ухилитися від суду та залишити територію України,оскільки він не працює, не одружений, не має міцних соціальних зв`язків та кола осіб, які б мали позитивний вплив на його поведінку та життєву позицію, може чинити тиск на тих свідків, які ще не допитані у кримінальному провадженні.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд вірно зазначив в ухвалі, що вказані прокурором ризики не зменшились та визнав їх такими, що виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, і на даний час вони виключають можливість скасування та зміни раніше обраного запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 , як про це просить сторона захисту.

Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У даному кримінальному провадженні, колія суддів враховує не тільки тяжкість можливого покарання, а й характер обвинувачення, інкримінованого ОСОБА_6 , особу потерпілої та її вік, а також можливі наслідки, які могли для неї наступити в результаті неправомірних дій ОСОБА_6 , у той час як зміна запобіжного заходу на більш м`який може привести до зміни показань потерпілої та її представника.

Обвинувачений запевняє у відсутності у нього намірів впливати на будь-кого у кримінальному провадженні, проте сам факт перебування його на волі може впливати на малолітню потерпілу та її законного представника, через їх незахищеність та побоювання фізичного та психологічного тиску.

Розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції не завершений з об`єктивних причин, разом з тим, з плином часу раніше визначені ризики не зменшилися та з урахуванням пред`явленого обвинувачення і особи обвинуваченого не втратили своєї актуальності і дотепер, у зв`язку із чим підстав для застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, як про це просить сторона захисту, не вбачається.

Аргументи сторони захисту про те, що за час перебування в умовах ізоляції від суспільства ОСОБА_6 не має зауважень, позитивно характеризується та неодноразово звертався за медичною допомогою, не є доказом позитивних змін в його поведінці, оскільки обвинувачений перебуває під цілодобовим контролем і повинен додержуватися певного режиму.

Ризик це завжди ймовірність того, що обвинувачений може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на потерпілу та свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений може спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Отже, судом на даному етапі провадження у справі, належно було розглянуте клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою, і з урахуванням існуючих ризиків та характеру обвинувачення, у співставленні з фактичними обставинами справи, прийняте рішення про відмову в пом`якшенні запобіжного заходу.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404- 405, 407, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 листопада 2021 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11