Ухвала
Іменем України
21 лютого 2022 року
м. Київ

справа № 493/1260/20
провадження № 51- 433 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , який брав участь в розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Одеського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року, якою залишено без змін вирок Балтського районного суду Одеської області від 06 липня 2021 року та звільнено від призначеного покарання засудженого ОСОБА_5 на підставі п.1 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

встановив:
Вироком Балтського районного суду Одеської області від 06 липня 2021 року ОСОБА_5 засуджено за ч.1 ст.125 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.
ОСОБА_5 визнано винуватим в тому, що він 18 серпня 2019 року, близько 10:00, перебуваючи поблизу ставу № 1 в межах с. Коритне Балтського району Одеської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, під час сварки з ОСОБА_6 шарпав останню за шию і тулуб та утримуючи її за плечі умисно здавлював обома руками, спричинивши потерпілій легкі тілесні ушкодження у вигляді саден і синців на внутрішній поверхні верхньої третини лівого і правого плеча.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року залишена без задоволення апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_5 , залишено без змін вирок суду першої інстанції та звільнено від призначеного покарання ОСОБА_5 на підставі п.1 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК.

Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 2 лютого 2022 року касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків - п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У вказаний строк прокурор звернувся до касаційного суду зі скаргою на виконання зазначеної ухвали Верховного Суду, в якій порушує питання про перегляд ухвали апеляційного суду з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

На обґрунтування своїх доводів щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність прокурор посилається на те, що:

? суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення ст.74 КК, оскільки в мотивувальній частині ухвали зазначив про можливість звільнення обвинуваченого від призначеного покарання на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК, у зв`язку із закінченням строків давності, а в резолютивній частині ухвали зазначив про звільнення обвинуваченого від покарання на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК та ч.4 ст.74 КК, положеннями якої передбачена інша самостійна підстава звільнення особи від покарання.
У частині доводів щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону прокурор зазначає про те, що:

? суд апеляційної інстанції в порушення вимог статей 2, 7, 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) допустив в резолютивній частині оскаржуваної ухвали суперечності та неоднозначне розуміння суті рішення - протиріччя, оскільки залишаючи вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 без змін, одночасно прийняв рішення про його звільнення від покарання на підставі ст.49, ч.4 ст.74 КК, чим фактично його змінив, що унеможливлює виконання прийнятих рішень щодо обвинуваченого;

? відповідно до вимог пунктів 1 і 2 ч.1 ст.407 КПК розмежовано прийняття рішення судом про залишення судового рішення без змін та про його зміну, при цьому положеннями ст.408 КПК конкретизовано підстави для зміни вироку або ухвали суду - апеляційним судом, виключно у разі, якщо такі зміни не погіршують становище обвинуваченого;

? допущені порушення апеляційним судом в частині залишення вироку без змін та прийняття рішення про звільнення обвинуваченого від покарання не узгоджуються з правовим висновком, зазначеним у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року (справа № 520/3934/18), а також з прийнятими рішеннями в постановах Верховного Суду: від 07 вересня 2021 року (справа №509/1346/17), 21 жовтня 2021 року (справа № 520/9747/18), 23 листопада 2021 року (справа № 496/3249/16), 04 листопада 2021 року (справа № 496/2442/18), 16 грудня 2021 року (справа № 521/8873/18), у яких суд касаційної інстанції змінював судові рішення, застосовуючи вимоги ч.5 ст.74 КК;

? з метою забезпечення правової визначеності, високого рівня якості судового рішення та належного виконання, на думку сторони обвинувачення, мотивувальна і резолютивна частина оскаржуваної ухвали апеляційного суду від 25 листопада 2021 року повинна містити рішення суду про зміну вироку місцевого суду щодо ОСОБА_5 та про його звільнення від покарання на підставі ст.49, ч.5 ст. 74 КК.

Перевіривши касаційну скаргу та надану копію оскаржуваного судового рішення, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до ч. 1ст. 433 КПКсуд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до вимог ч.5 ст.74 КК особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Згідно із положеннями п.1 ч.1 ст. 49 КК звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності передбачено, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.
Положеннями ст.407 КПК передбачено повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на вирок або ухвалу суду першої інстанції, відповідно яким суд апеляційної інстанції має право:

? залишити вирок або ухвалу без змін;

? змінити вирок або ухвалу;

? скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок;

? скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу;

? скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження;

? скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Положеннями ст.408 КПК зміна вироку або ухвали суду судом апеляційної інстанції передбачена в разі:
? пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого;

? зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення;

? зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення;

? в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Як вбачається з копії оскаржуваної ухвали, суд апеляційної інстанції, врахувавши положеннями статей 370, 404 КПК, заслухавши доводи обвинуваченого та захисника щодо невинуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК, думку прокурора, який просив змінити вирок та звільнити обвинуваченого від покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження, та за результатами апеляційного розгляду дійшов обґрунтованого висновку про те, що аналіз доказів кримінального провадження свідчить про відсутність передбачених законом підстав для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, при цьому зазначив про право суду апеляційної інстанції залишити вирок суду першої інстанції без змін, враховуючи положення п.1 ч.1 ст.407 КПК.
Обґрунтовуючи своє рішення, апеляційний суд в мотивувальній частині ухвали послався на положення п.1 ч.1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК, положення п.1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК та зазначив про те, що:
? на час розгляду справи апеляційним судом минули передбачені положеннями ст.49 КК строки притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності, оскільки діяння, яке він вчинив 18 серпня 2019 року, належить до кримінальних проступків та відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

? якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання та у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КК підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності;

? поряд з цим, якщо обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку та в цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання і на підставі ч. 5 ст. 74, ст.49 КК може звільнити від нього засудженого;

? звільнення від покарання на наведеній підставі застосовується у випадках, коли суд не може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до ст. 49 КК, зокрема у випадку, якщо особа заперечує проти закриття справи за нереабілітуючою обставиною та вимагає закриття справи у зв`язку з відсутністю в діях особи складу злочину або виправдання, тоді суд, за наявності підстав, визнає особу винною у вчиненні злочину, виносить обвинувальний вирок і звільняє її від покарання, керуючись ч.5 ст.74 вказаного Кодексу.

Поряд із зазначеним, суд апеляційної інстанції врахував те, що в цьому кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_5 заперечував свою винуватість у інкримінованому йому кримінальному проступку й наполягав на ухваленні виправдувального вироку, при цьому апеляційний суд переглянув справу в повному обсязі та навів в ухвалі мотиви про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК, разом з тим дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для звільнення обвинуваченого від призначеного покарання за ч.1 ст.125 КК на підставі ст. 49 КК, ч. 5 ст. 74 КК у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Крім того, апеляційний суд зазначив в ухвалі висновок про те, що апеляційна скарга сторони захисту підлягає частковому задоволенню, вирок суду першої інстанції ? залишенню без змін, адже на час ухвалення вироку строк притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_5 не минув, тому обвинуваченого необхідно звільнити від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, з чим погоджується й колегія суддів.
Ураховуючи наведені в оскаржуваній ухвалі апеляційним судом мотиви щодо прийняття рішення про залишення вироку без змін, Суд вважає необґрунтованими доводи прокурора в касаційній скарзі щодо недотримання апеляційним судом вимог статей 407, 408 КПК, допущення суперечностей та протиріччя, залишення без змін вироку місцевого суду щодо ОСОБА_5 водночас з прийняттям рішення про його звільнення від покарання на підставі ст.49, ч.4 ст.74 КК.
Як убачається з ухвали, суд апеляційної інстанції чітко зазначив, що на час ухвалення вироку строк притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_5 не минув, а на час розгляду справи апеляційним судом минули передбачені ст.49 КК строки притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності, тому, перевіривши законність і обґрунтованість вироку щодо доведеності вини обвинуваченого та врахувавши позицію обвинуваченого в цій частині, на думку Суду, дійшов обґрунтованого висновку про залишення вироку суду першої інстанції без змін та про звільнення обвинуваченого від покарання.

Правові висновки, що містяться у постановах Верховного Суду, на які посилається прокурор у касаційній скарзі, не можуть бути враховані Судом у цьому провадженні, з огляду на таке.

У постанові від 21 жовтня 2021 року (справа № 520/3934/18), суд касаційної інстанції переглядав судові рішення за іншими доводами касаційної скарги в частині прийняття судом рішення про залишення без змін вироку, застосування до обвинуваченого п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», водночас з прийняттям повторного рішення про звільнення обвинуваченого від покарання без посилання на положення ч.5 ст.74 КК, у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності,що призвело до подвійного звільнення особи від покарання.

У постановах Верховного Суду від 07 вересня 2021 року (справа №509/1346/17), 21 жовтня 2021 року (справа № 520/9747/18), 23 листопада 2021 року (справа № 496/3249/16), 04 листопада 2021 року (справа № 496/2442/18), 16 грудня 2021 року (справа № 521/8873/18), хоча й сформовано судом касаційної інстанції правові позиції щодо правозастосування ч.5 ст.74 КК, п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч.ч. 1, 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК шляхом зміни судових рішень в порядку, передбаченому статей 433, 442 КПК, однак не стосувалися правильності застосування положень статей 407, 408 КПК судом апеляційної інстанції в зазначених кримінальних провадженнях.
У частині доводів в касаційній скарзі щодо неправильного застосування апеляційним судом положень ст.74 КК, оскільки в мотивувальній частині ухвали суд зазначив про звільнення обвинуваченого від призначеного покарання на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК, а в резолютивній частині ухвали ? про звільнення обвинуваченого від покарання на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК та ч.4 ст.74 КК, Суд вважає їх необґрунтованими з огляду на те, що у касаційній скарзі прокурор не наводить переконливих обґрунтувань того, що посилання апеляційного суду в резолютивній частині ухвали на ч.4 ст.74 КК, істотно вплинуло на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали апеляційного суду, враховуючи те, що в мотивувальній частині ухвали суд апеляційної інстанції навів відповідні мотиви та підстави звільнення ОСОБА_5 від призначеного покарання з посиланням на положення ч.5 ст.74 КК.
Крім того, Суд звертає увагу також на те, що положеннями ст.379 КПК передбачено вирішення питання виправлення описок в судовому рішенні судом, який допустив описку, за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження.
Ураховуючи наведене та встановлені судом апеляційної інстанції обставини у кримінальному провадженні, обґрунтовані висновки суду апеляційної інстанції про відсутність передбачених законом підстав для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції та відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК процесуальне право за результатами апеляційного розгляду залишити вирок суду першої інстанції без змін, на думку Суду, доводи у касаційній скарзі про те, що мотивувальна і резолютивна частина оскаржуваної ухвали апеляційного суду від 25 листопада 2021 року повинна містити рішення суду про зміну вироку місцевого суду щодо ОСОБА_5 та про його звільнення від покарання на підставі ст.49, ч.5 ст. 74 КК, в цілому не спростовують правильність зазначених висновків апеляційного суду в цій частині.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала апеляційного суду є законною і обґрунтованою, а тому у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора слід відмовити.
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданої до неї копії судового рішення вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

постановила:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 , який брав участь в розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Одеського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року, якою залишено без змін вирок Балтського районного суду Одеської області від 06 липня 2021 року та звільнено від призначеного покарання засудженого ОСОБА_5 на підставі п.1 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3