Справа № 450/2660/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1086/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові у режимі відеоконференції кримінальне провадження № 450/2660/21 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бульбоки, Новоаненського району, Республіки Молдова, українця, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , одружений, має на утриманні неповнолітню дитину 7 років,

за ч. 2 ст. 286 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_7 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 жовтня 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 жовтня 2021 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено. від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат по справі.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він 30 травня 2021 року о 10 год. 50 хв., керуючи автомобілем марки «ЗАЗ DAEWOO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на перехресті автодороги «Київ-Чоп» в районі її 537 км та другорядної дороги, яка веде із с. Підбірці Львівського району Львівської області, грубо порушив вимоги чинних Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 зі змінами та доповненнями, а саме: Розділ 1 пункту 1.5.; Розділу 2 пункту 2.3 (підпунктів «б», «д»), Розділу 10 пункту 10.1; Розділу 16 пункту 16.11, а також дорожнього знаку 2.1«Дати дорогу», які виразились в тому, що він керуючи вищевказаним автомобілем, наблизившись ним зі сторони другорядної дороги, яка веде від с. Підбірці Львівського району, до нерегульованого перехрестя цієї дороги із головною дорогою автодорогою «Київ-Чоп», проявив неуважність до дорожньої обстановки, відповідно не реагував на її зміну, не дав дорогу автопотягу у складі сідлового тягача марки «DAF» реєстраційний номер НОМЕР_2 із причепом «Schmitz» з реєстраційним номером НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_9 , який в цей час рухався зліва по головній дорозі у смузі руху в сторону м. Чоп, наближаючись до відповідного перехрестя, без причин технічного характеру виїхав на дане нерегульоване перехрестя, де допустив зіткнення між вказаними транспортними засобами, внаслідок чого, пасажиру автомобіля марки «ЗАЗDAEWOO» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_10 спричинено тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.
На вирок суду прокурор подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на термін 3 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування призначеного основного покарання із іспитовим терміном 3 роки. В решті вирок залишити без зміни.
Не оспорюючи кваліфікації дій ОСОБА_5 та доведеності його вини, у вчиненні інкримінованого йому злочину, прокурор вважає, що вказаний вирок суду незаконним, у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Зазначає, що з врахуванням того, що ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин, об`єктивна сторона якого виразилася у грубому порушенні ним Правил дорожнього руху, в результаті чого відбулося ДТП, в наслідок якого особа отримала тяжкі тілесні ушкодження, а також того, що робота обвинуваченого безпосередньо не пов`язана із керування транспортним засобом, судом безпідставно не призначено ОСОБА_5 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Захисник ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 . Просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду щодо ОСОБА_11 без змін. Вважає, що захід примусу, застосований у даному випадку, відповідає меті покарання, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого. Зазначає, що в апеляційній скарзі прокурора не наведено підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для скасування вироку.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_8 , обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 розглянуто в порядку ч. 3 ст.349 КПК України, та судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Доведеність вини, кваліфікація дій обвинуваченого, призначення основного покарання у виді п`яти років позбавлення волі із звільненням від відбування основного покарання на підставі ст. 75 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються.
Щодо непризначення додаткового покарання, з чим не погоджується прокурор в апеляційній скарзі, слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
В силу вимог ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до п. 20, п. 21 постанови Пленум Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
На переконання колегії суддів апеляційного суду, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_5 основного покарання і, зокрема, при вирішенні питання щодо призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Як пояснив у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , у нього одного в сім`ї є право керувати транспортними засобами, працює бухгалтером в ТОВ «Черкаси-Дніпро-Агро», яке знаходиться на відстані 20 км від місця проживання. Йому також необхідно возити на лікування та реабілітацію матір ОСОБА_10 , яка постраждала внаслідок ДТП.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи у ОСОБА_5 на утриманні є дружина та малолітня дитина - син ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Посткримінальна поведінка обвинуваченого є виключно позитивною. Після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину.
З огляду на вищевикладене та дані, що характеризують особу обвинуваченого, суд апеляційної інстанції не знаходить достатніх та обґрунтованих підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора про призначення обвинуваченому ОСОБА_5 додаткового покарання, та вважає, що покарання обвинуваченому призначене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст.ст.50, 65 КК України.
Що стосується покликань сторони обвинувачення на тяжкість, ступінь суспільної небезпеки злочину та його наслідки, то врахування як підстави для посилення кримінальної відповідальності лише тих загальних обставин вчинення злочину, які охоплюються його об`єктивною стороною, поза зв`язком з іншими конкретними обставинами справи й даними про особу винного не ґрунтується на принципі індивідуалізації, що передбачає диференційований підхід як обов`язкову умову справедливості кримінальної відповідальності.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли безумовне скасування чи зміну вироку, судом апеляційної інстанції не встановлено.
Враховуючи вищенаведене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, оскаржуваний вирок є законним та обґрунтованим, а тому апеляційні вимоги прокурора задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 жовтня 2021 рокущодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

с у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4