Справа № 446/304/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1012/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року м.Львові.
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 на вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 21 вересня 2021 року відносно ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 ,
з участю: прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_10 ,
представника потерпілої ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

встановила:

Вироком Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 21 вересня 2021 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням строком 1 рік.

На підставі ч.1 ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цим же вироком ОСОБА_9 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням строком 1 рік.

На підставі ч.1 ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_9 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішено питання про речові докази та судові витрати.

За вироком суду, ОСОБА_8 22.08.2019 року, приблизно о 17 годині 00 хвилин, керуючи вантажним авто потягом у складі сідлового тягача «DAF», реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричепа марки «BODEX», реєстраційний номер НОМЕР_2 та рухаючись ним по автомобільній дорозі сполученням «Львів-Луцьк» в напрямку до м. Львова при проїзді її ділянки в районі с. Колоденці Кам`янка-Бузького району Львівської області при наближенні до перехрестя нерівнозначних доріг, порушив чинні вимоги Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, а саме: Розділу 1 п.п. 1.5; п. 1.10 (в частині значення терміну «небезпека для руху»); Розділу 2 п. 2.3 б), д); Розділу 12 п.п. 12.4, 12.9 б); Розділу 14 п.14.6 а), в), які виразилися в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, перевищуючи дозволену швидкість руху в населеному пункті, розпочав виконувати маневр обгону колони автомобілів в кількості трьох транспортних засобів, які рухались у попутному із ним напрямку та наближаючись до перехрестя, перед яким був встановлений попереджувальний дорожній знак 1.22 «Перехрещення з другорядною дорогою», не зменшив швидкості руху керованого ним автомобіля та не вжив заходів до повернення в попередньо займану ним смугу, а продовжив маневр обгону в межах нерегульованого пішохідного переходу та перехрестя, що в подальшому призвело до зіткнення із автомобілем марки «ВАЗ 2101», р.н. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався із ним у попутному напрямку і на перехресті доріг в с. Колоденці виконував маневр лівого повороту. Внаслідок порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_8 , малолітньому пасажиру автомобіля «ВАЗ 2101» потерпілій ОСОБА_13 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 65/19 від 20.09.2019, були спричинені тілесні ушкодження у вигляді садна та синців на обличчі, на голові справа, синця на лівому плечі, садна на поверхні черевної стінки зліва, одне садно на лівій нижній кінцівці, закритої черепно-мозкової травми у вигляді забою та травматичного набряку головного мозку, перелом основи черепа, з вогнищевими крововиливами в м`які тканини голови справа, непрямий перелом першого ребра справа, з вогнищевим крововиливом вказаної ділянки, крововилив при корені лівої нирки, розрив селезінки, крововиливи в м`язах спини, які у своїй сукупності призвели до її смерті; пасажиру цього ж автомобіля потерпілій ОСОБА_10 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 49/2019 від 11.10.2019, були спричинені тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми живота, яка проявилася переломами 4-9 ребер по аксілярній лінії зліва, 2-4 ребер по паравертибральній лінії зліва, лівобічного гемоторакс, розрив селезінки, струсу головного мозку, які у своїй сукупності за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення відносяться до тяжкого тілесного ушкодження та водію автомобіля «ВАЗ 2101» ОСОБА_9 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 50/2019 від 11.10.2019, спричинено тупа травма грудної клітки,перелом 4-5 ребер, струс головного мозку, які у своїй сукупності відносять до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_8 , 22.08.2019, приблизно о 17 годині 00 хвилин, керуючи вантажним авто потягом у складі сідлового тягача «DAF», р.н. НОМЕР_1 та напівпричепа марки «BODEX», р.н. НОМЕР_4 та рухаючись ним по автомобільній дорозі сполученням «Львів-Луцьк» в напрямку до м. Львова при проїзді її ділянки в районі с. Колоденці Кам`янка-Бузького району Львівської області, при наближенні до перехрестя нерівнозначних доріг грубо порушив Правила дорожнього руху, в результаті чого відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої малолітня потерпіла ОСОБА_13 від отриманих тілесних ушкоджень померла, потерпіла ОСОБА_10 отримала тяжкі тілесні ушкодження та ОСОБА_9 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.
ОСОБА_9 22.08.2019 року, приблизно о 17 годині 00 хвилин, керуючи автомобілем «ВЗ 2101» р.н. НОМЕР_3 та рухаючись ним по автомобільній дорозі сполученням «Львів-Луцьк» в напрямку до м. Львова, при поїзді її ділянки в районі с. Колоденці Кам`янка-Бузького району Львівської області, при наближенні до перехрестя нерівнозначних доріг, порушив чинні вимоги Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, а саме: Розділу 1 п.п. 1.5; 1.10 (в частині значення терміну «небезпека для руху» та «дати дорогу»); Розділу 2 п.2.3 б), д); Розділу 10 п. 10.1; Розділу 14 п. 14.3, які виразилися в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, перед початком виконання маневру повороту ліворуч із автодороги «Львів-Луцьк» на другорядну дорогу, не переконався у безпеці його виконання, і не відмовився від цього виконання, хоча мав можливість бачити, що ззаду по смузі зустрічного руху наближається вантажний авто потяг у складі сідлового тягача «DAF», р.н. НОМЕР_1 , та напівпричепа марки « BODEX», р.н. НОМЕР_5 , під керуванням водія ОСОБА_8 , який виконував маневр обгону автомобілів, котрі рухались у напрямку до м. Львова, внаслідок чого відбулася дорожньо-транспортна пригода зіткнення. Внаслідок порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_9 , малолітньому пасажиру автомобіля «ВАЗ 2101» потерпілій ОСОБА_13 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 65/19 від 20.09.2019, були спричинені тілесні ушкодження у вигляді садна та синців на обличчі, на голові справа, синця на лівому плечі, садна на поверхні черевної стінки зліва, одне садно на лівій нижній кінцівці, закритої черепно - мозкової травми у вигляді забою та травматичного набряку головного мозку, перелому основи черепа, з вогнищевими крововиливами в м`які тканини голови справа, непрямий перелом першого ребра справа, з вогнищевим крововиливом вказаної ділянки, крововилив при корені лівої нирки, розрив селезінки, крововиливи в м`язах спини, які у своїй сукупності призвели до її смерті; пасажиру цього ж автомобіля потерпілій ОСОБА_10 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 49/2019 від 11.10.2019, були спричинені тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми живота, яка проявилася переломами 4-9 ребер по аксілярній лінії зліва, 2-4 ребер по паравертибральній лінії зліва, лівобічного гемоторакс, розрив селезінки, струсу головного мозку, які у своїй сукупності за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення відносяться до тяжкого тілесного ушкодження.
Таким чином, ОСОБА_9 , 22.08.2019 року, приблизно о 17 годині 00 хвилин, керуючи автомобілем «ВАЗ 2101», р.н. НОМЕР_3 та рухаючись ним по автомобільній дорозі сполученням «Львів-Луцьк» в напрямку до м.Львова, при проїзді її ділянки в районі с. Колоденці Кам`янка-Бузького району Львівської області, при наближенні до перехрестя нерівнозначних доріг грубо порушив Правила дорожнього руху, в результаті чого відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої млолітня потерпіла ОСОБА_13 від отриманих тілесних ушкоджень померла, а потерпіла ОСОБА_10 отримала тяжкі тілесні ушкодження, тобто ОСОБА_9 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.
На вказаний вирок суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та представник потерпілої адвокат ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи кваліфікації дії ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та доведеність їх вини у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким: ОСОБА_8 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. ОСОБА_9 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік 6 місяців. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. У решті вирок просить залишити без змін.

На підтримку своїх апеляційних вимог прокурор покликається на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. В апеляційній скарзі прокурор стверджує, що суд першої інстанції у порушення вимог ст. 75 КК України звільнив ОСОБА_8 від відбування не тільки основного покарання, а і від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними. Крім цього, прокурор вказує, що суд першої інстанції не навів належних мотивів щодо не призначення ОСОБА_9 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи вирок відносно ОСОБА_9 , а також кваліфікацію дій ОСОБА_8 та доведеність його вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, просить скасувати вирок відносно ОСОБА_8 та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 реальне покарання у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України без застосування ст. 75 КК України.

Свої апеляційні вимоги представник мотивує тим, що обвинувачений ОСОБА_8 не відшкодував заподіяну потерпілій стороні шкоду. Вважає, що наведена місцевим судом як пом`якшуюча обставина щире каяття є недостатньою та необґрунтованою для застосування ст. 75 КК України, оскільки щире каяття не означає дієве каяття, а будь яких інших пом`якшуючих обставин судом не встановлено.

При апеляційному розгляді справи прокурор підтримав подану апеляційну скаргу прокурора, з наведених у ній мотивів, і просив таку задоволити, щодо апеляційних доводів представника потерпілої, то зазначив, що такі заперечує.

Потерпіла та її представник підтримали апеляційну скаргу, подану в інтересах потерпілої та просили таку задоволити, щодо апеляційної скарги прокурора, то таку заперечили.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник підтримали апеляційну скаргу прокурора та заперечили апеляційну скаргу представника потерпілого, як необґрунтовану.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник заперечили апеляційну скаргу

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч.1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин та кваліфікація їх дій в апеляційних скаргах не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Щодо призначеного обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання, то слід вказати наступне.

В силу вимог ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

На переконання колегії суддів, при призначенні ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, конкретні обставини кримінального провадження, дані про особу обвинуваченого, який вину у вчиненому визнав повністю, раніше не судимий, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, його щире каяття, як обставину, яка пом`якшує покарання, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Враховуючи усі вищенаведені обставини у своїй сукупності, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 положень ст.75 КК України та звільнення його від відбування основного покарання з випробуванням в умовах здійснення контролю за його поведінкою впродовж встановленого іспитового строку, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та наявність відповідних для цього підстав, наведених в оскаржуваному вироку суду.
Колегія суддів вважає необґрунтованими апеляційні доводи представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 щодо безпідставного застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 положень ст. 75 КК України, з огляду на те, що останній не відшкодував заподіяну потерпілій шкоду, а відтак його щире каяття не є дієвим.

Так, згідно матеріалів кримінального провадження потерпіла чи її представник у межах кримінального провадження не подавали цивільний позов про відшкодування обвинуваченим ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_10 заподіяної шкоди.

Отже, даних про те, що потерпіла ОСОБА_10 впродовж провадження у даній справі у встановленому законом порядку висувала до обвинуваченого ОСОБА_8 вимоги про відшкодування їй заподіяної шкоди матеріали кримінального провадження не містять, а відтак у даному випадку відсутні підстави ставити під сумнів щирість каяття обвинуваченого у скоєному.

Щодо апеляційних доводів прокурора про те, що суд першої інстанції безпідставно звільнив обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування і додаткового покарання з випробування, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
За змістом положень ч.1 ст.75 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Ураховуючи положення ст.75 КК України та відсутність в оскаржуваному вироку мотивів на обґрунтування звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 на підставі ст.75 КК України від відбування і додаткового покарання з випробуванням, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відповідно до вимог чинного законодавства, рішення про застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України прийняв лише щодо основного покарання у виді позбавлення волі, а отже, резолютивну частину оскаржуваного вироку слід уточнити, зазначивши, що на підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнений від відбування основного покарання з випробуванням, із встановленим іспитовим строком.
З приводу апеляційних доводів прокурора щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, зокрема, не застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, колегія суддів враховує наступне.
Санкцією ч.2 ст.286 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

За змістом п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та

2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

На переконання колегії суддів, при призначенні ОСОБА_9 покарання суд першої інстанції у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, конкретні обставини кримінального провадження, дані про особу обвинуваченого, який вину у вчиненому визнав повністю, раніше не судимий, його щире каяття, як обставину, яка пом`якшує покарання, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Крім цього, суд першої інстанції врахував, що з часу вчинення даного кримінального правопорушення пройшов значний період часу, і будь яка інформація про причетність обвинуваченого ОСОБА_9 до вчинення ним інших порушень правил дорожнього руху відсутня.

Враховуючи наведене та конкретні обставини даного кримінального провадження, колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду про призначення ОСОБА_9 покарання без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами є законним та обґрунтованим.

За таких обставин колегія суддів визнає безпідставними апеляційні доводи прокурора щодо відсутності мотивів для не застосування до ОСОБА_9 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника потерпілої не містить правових підстав, а тому така визнається колегією суддів не обґрунтованою та до задоволення не підлягає.
У зв`язку із необхідністю зміни оскаржуваного вироку у частині застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 положень ст.75 КК України, з урахуванням наведених вище обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення частково.
Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задоволити частково.

Вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 21 вересня 2021 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 змінити.
Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.2 ст.286 КК України на п`ять років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами на три роки, та на підставі ст.75 КК України вважати ОСОБА_8 звільненим від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком один рік.
У решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції шляхом подання касаційної скарги на протязі трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: