Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

15 лютого 2022 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження № 0000341 (об`єднане з кримінальним провадженням № 0000109) щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Карпилівка Радивилівського району Рівненської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , жительки АДРЕСА_2 , з базовою загальною середньою освітою, одруженої, не працюючої, раніше судимої, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Демидівського районного суду Рівненської області від 20 липня 2021 року ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, і призначено покарання - один рік позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 21 січня 2020 року, покаранням за даним вироком, остаточне покарання призначено - один рік позбавлення волі.
Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом повного приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, не відбутої частини покарання за вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 21 січня 2020 року, зміненого ухвалою Кузнецовського міського суду від 28 квітня 2020 року на 50 годин громадських робіт, з урахуванням вимог ст.72 КК України, остаточне покарання визначено у виді одного року шести днів позбавлення волі, строк якого обчислюється з моменту звернення вироку до виконання.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 572,00 грн. та вирішено питання щодо речових доказів у справі.
Як визнав доведеним суд, ОСОБА_6 12 жовтня 2018 року біля 08:00 год, перебуваючи в будинку ОСОБА_7 , що в АДРЕСА_3 , скориставшись тим, що власник спить, таємно повторно викрала мобільний телефон марки «НОМІ» модель «І184» вартістю 228.53 грн. та зарядний пристрій до телефону вартістю 50 грн, заподіявши шкоду на суму 278.53 грн.

01 квітня 2020 року в ранкову пору доби, знаходячись з дозволу власника в одній з кімнат житлового будинку АДРЕСА_4 , достовірно знаючи, що за її діями не спостерігає власник майна та інші сторонні особи, таємно повторно викрала з гаманця, що лежав на столі в кімнаті, належні ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 100 доларів США однією купюрою та 50 Євро однією купюрою, що, згідно курсу Національного Банку України станом на 1 квітня 2020 року, становило відповідно 2762,89 та 1512,82 грн, заподіявши шкоду на загальну суму 4275,71 грн.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненому, правильності кваліфікації її дій, призначеного за ч. 2 ст. 185 КК України покарання та остаточного покарання, відповідно до положень ч. 1 ст. 71 КК України, зазначає, що суд неправильно застосував положення ч.4 ст.70 КК України при призначенні ОСОБА_6 остаточного покарання за сукупністю злочинів, покликаючись на висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду у справі № 390/235/19 від 08.02.2021 року, згідно якого при засудженні особи за вчинення кількох тотожних кримінальних правопорушень, з яких одне або кілька були вчинені до ухвалення попереднього вироку, а ще одне чи декілька - після його ухвалення, спеціальні правила ч.4 ст.70 КК України не застосовуються, і остаточне покарання визначається за правилами ст.71 КК України. Просить оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання змінити, виключити з вироку застосування щодо ОСОБА_6 положень ч. 4 ст. 70 КК України, в решті залишити вирок без змін.
Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Обвинувачена ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленою про день і час розгляду поданої прокурором апеляційної скарги, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення, долучене до матеріалів провадження, в судове засідання не зявилася.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних у вироку обставин підтверджується сукупністю зібраних в провадженні доказів, які не досліджувалися за згодою учасників судового провадження, відповідно до положень ст. 349 КПК України, і яким дана правильна юридична оцінка, що не заперечується апелянтом.

Вирішуючи питання про обрання ОСОБА_6 покарання за вчинений злочин, суд, як видно з вироку, дотримався вимог закону щодо загальних засад призначення покарання, врахував тяжкість скоєного, особу ОСОБА_6 , яка раніше вже притягалася до кримінальної відповідальності за вчинення крадіжок чужого майна, негативно характеризується за місцем проживання, зловживає спиртними напоями і не займається вихованням неповнолітніх дітей, та обставини, що помякшують покарання.

Поряд з цим, визнавши ОСОБА_6 винною за ч.2 ст.185 КК України, і призначивши їй за скоєне покарання в межах закону, суд першої інстанції допустився помилки, покликавшись у вироку на застосування щодо обвинуваченої остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 « Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення покарання за сукупністю злочинів ( ст.70 КК України) застосовується у випадках самостійної кваліфікації вчиненого, як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції.

Згідно висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 390/235/19 від 08.02.2021 року, якщо в діях особи має місце повторність кримінальних правопорушень, передбачена ч.1 ст. 32 КК України, і ця особа засуджується за вчинення кількох тотожних кримінальних правопорушень, які кваліфікуються за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК України, і при цьому одне або кілька з них були вчинені до ухвалення попереднього вироку, а ще одне або декілька - після його ухвалення, то спеціальні правила ч. 4 ст. 70 КК України не застосовуються. У такому разі суд кваліфікує зазначені кримінальні правопорушення за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК України та призначає покарання, передбачене її санкцією, а остаточне покарання визначає за правилами ст. 71 КК України за сукупністю вироків.
Враховуючи наведене, застосування судом положень ч.4 ст.70 КК України при призначенні покарання ОСОБА_6 підлягає виключенню з вироку, а сам вирок зміні, відповідно до положень п.4 ч.1 ст. 409 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Демидівського районного суду Рівненської області від 20 липня 2021 року стосовно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити.
Виключити з вироку застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України.
В решті вирок залишити без зміни.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту оголошення повного тексту ухвали, а обвинуваченою - протягом того ж строку з моменту отримання копії ухвали.

С У Д Д І :
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2