Дата документу 18.11.2021 Справа № 310/1634/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №310/1634/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1092/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Шарчіно Тюменцівського району Алтайського краю, громадянина України, який має неповну загальну середню освіту, неодружений, має на утриманні двох малолітніх дітей 2009 та 2011 років народження, працює трактористом-машиністом в приватному підприємстві «Атрем-Х», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
представників потерпілих адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
захисника адвоката ОСОБА_12 в режимі відеоконференції з приміщенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області,

обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з приміщенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області.

Захисники - адвокати ОСОБА_13 , ОСОБА_12 звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 березня 2021 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.
Строк відбуття покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з моменту його фактичного затримання.
Стягнуто зі ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз №19-31 від 17 лютого 2020 року в розмірі 1256,08 грн, №19-55 від 27 лютого 2020 року в розмірі 1570,10 грн, які документально підтверджені, на загальну суму 2826,18 грн.
Стягнуто зі ОСОБА_6 на користь потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 500 000,00 грн кожному.
Вирішена доля речових доказів та заходів забезпечення кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_12 , не оспорюючи фактичні обставини провадження, просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання та в частині цивільного позову потерпілих, призначити ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст.75 КК України, без призначення додаткового покарання, та стягнути зі ОСОБА_6 на користь потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання не було у повній мірі враховано те, що ОСОБА_6 повністю визнав себе винним у вчиненому злочині, розкаявся та просив суд суворо його не карати.

Крім того, ОСОБА_6 вчинив злочин з необережності, має постійне місце проживання, працює трактористом-машиністом в приватному підприємстві «Атрем-Х», раніше не судимий, перебуває в цивільному шлюбі, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, під час досудового розслідування вжив заході щодо повного відшкодування шкоди потерпілим, після скоєння ДТП залишився на місці, чекав швидку, на спецобліках не перебуває, наміру переховуватися від слідства у суді, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність не має.

Крім того, апелянт зазначає про те, що ОСОБА_6 визнає частково позовні вимоги потерпілих в сумі 100000,00 грн, вважає саме цю суму обґрунтованою, а в іншій частині потерпілі не довели свої вимоги. До позовної заяви не долучено жодного документа, які б підтвердили позовні вимоги, та потерпілі не надали суду обґрунтовані пояснення розміру суми позовних вимог.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_13 , не оспорюючи фактичні обставини провадження, просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання, призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, із застосуванням ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від покарання з іспитовим строком на 3 роки.

В обґрунтування своєї скарги вказує на те, що зазначення судом першої інстанції про часткове відшкодування матеріальної шкоди суперечить матеріалам кримінального провадження, оскільки ОСОБА_6 матеріальна шкода відшкодована у повному обсязі в сумі 9050,00 грн, обвинувачений ОСОБА_6 визнав позовні вимоги потерпілих про відшкодування моральної шкоди по 500000,00 грн кожному, що, на думку апелянта, свідчить про щире каяття ОСОБА_6 , що є обставиною, яка пом`якшує покарання.

Крім того, судом першої інстанції не враховано та неточно враховано інших обставин, які повинні бути враховані під час призначення покарання, а саме беззаперечне визнання ОСОБА_6 своєї вини, неодноразове вибачення перед потерпілими, повне відшкодування матеріальної шкоди та повне визнання цивільних позовів потерпілих, що свідчить про критичне ставлення до скоєного, бажання максимально зменшити та усунути негативні наслідки.

Також, судом першої інстанції неповно враховано дані про особу обвинуваченого. Так, ОСОБА_6 має постійне місце проживання, місце реєстрації, працевлаштований - працює трактористом ПП «Атрем-Х», має на утримання трьох неповнолітніх дітей та цивільну дружину, яка є особою з інвалідністю 3 групи, та є єдиним годувальником у родині.

Крім того, призначаючи покарання у вигляді реального позбавлення волі, суд першої інстанції не врахував інтересів потерпілих щодо відшкодування моральної шкоди. Так, маючи постійне місце роботи та постійний заробіток, ОСОБА_6 може відшкодовувати стягнуті судом на користь потерпілих суми відшкодування моральної шкоди. У разі відбування покарання у вигляді реального позбавлення волі, ОСОБА_6 буде звільнений з робочого місця, не матиме заробітку та не зможе відшкодовувати завдану моральну шкоду потерпілим.

Судом першої інстанції не враховано вказаних вище обставин, на які звертала увагу сторона захисту, мотивуючи можливість призначення меншого покарання та застосування положень ст.75 КК України. Судом першої інстанції призначено основне покарання навіть більше, ніж покарання, про яке у судових дебатах просив прокурор (5 років позбавленні волі).

Згідно з вироком суду, 14 грудня 2019 року приблизно о 17:30 годині, в темну пору доби, в с.Шевченка Бердянського району Запорізької області, водій ОСОБА_6 , в порушення вимог підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував технічно справним легковим автомобілем «ВАЗ 21051», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухався освітленою світильниками вуличного освітлення проїзною частиною вул. Побєди, з боку с. Азов в напрямку с.Дмитрівка.
В цей же час, попереду водія ОСОБА_6 , по правому узбіччю у зустрічному йому напрямку, рухався пішохід ОСОБА_14 .
Водій ОСОБА_6 мав об`єктивну можливість своєчасно виявити пішохода ОСОБА_14 на узбіччі, однак порушив вимоги пункту 10.1 Правил дорожнього руху України, перед зміною напрямку руху не переконався в безпечності маневру, та з метою об`їзду вибоїн на дорожньому покритті проїзної частини, виїхав на праве узбіччя, де, в районі опори ЛЕП №12 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_14 .
В результаті наїзду пішохід ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження, з якими його було доставлено до КУ БМР «БТМО», де від отриманих тілесних ушкоджень, в той же день, о 19:30 годині настала його смерть.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи №555 від 16 грудня 2019 року, смерть ОСОБА_14 настала в результаті уламкових переломів обох стегнових кісток, що ускладнилося розвитком травматичного шоку, який і став безпосередньою причиною смерті.
Згідно з висновком судової інженерно-транспортної експертизи №19-55 від 27 лютого 2020 року, в заданій постановою слідчого дорожній ситуації водій автомобіля «ВАЗ 21051», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , здійснюючи рух у населеному пункті повинен був керуватися вимогами п.п.12.4.,12.9 Правил дорожнього руху України, а перед зміною напрямку руху повинен був діяти у відповідності з вимогами п.10.1 Правил дорожнього руху України.
В заданій постановою слідчого дорожньої ситуації технічна можливість уникнути пригоду з боку водія автомобіля «ВАЗ 21051», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 залежала від виконання ним вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України.
Дії водія автомобіля «ВАЗ 21051», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 в розглянутій дорожній ситуації не відповідають вимогам п.п.12.4.,12.9.,10.1 Правил дорожнього руху України. Невиконання водієм автомобіля «ВАЗ 21051», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України знаходиться в причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою, де зазначено:
«10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».

Заслухавши доповідь судді; захисника адвоката ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_12 ; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні задоволенню не піддягають, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні, які відповідають вимогам ст.84 КПК України, та надати ним відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді цього провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаного правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини справи і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинене ним кримінальне правопорушення. При цьому суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких необережних злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на утриманні має двох неповнолітніх дітей 2009 року народження і 2012 року народження, та цивільну дружину, яка є особою з інвалідністю третьої групи, за місцем мешкання та роботи характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, скоїв кримінальне правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, що призвело до загибелі людини, розмір моральної шкоди потерпілим не відшкодований. Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав часткове добровільне відшкодування матеріальної шкоди. Обставиною, що обтяжує покарання, судом обґрунтовано визнано вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, але не на максимальний строк, з реальним його відбуванням, та з позбавленням права керувати транспортним засобом на максимальний строк, передбачений законом.

Призначене покарання, на думку колегії суддів, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, та сприятиме досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

Доводи, викладені в апеляційних скаргах захисників обвинуваченого, на думку колегії суддів, правильність вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки обставини, на які посилаються останні, фактично вже були враховані судом при призначенні покарання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України, і підстав для пом`якшення призначеного покарання, а також для застосування ст.75 КК України, не вбачає, з огляду на ступінь тяжкості та фактичні обставини вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність такої обставини, що обтяжує покарання, як вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, що потягло невідворотні наслідки у виді загибелі людини, що посилює суспільну небезпеку вказаного злочину.

Переглядаючи оскаржуваний вирок суду в частині вирішення цивільного позову, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до положень ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що потерпілими ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , яким кримінальним правопорушенням було завдано моральної та матеріальної шкоди, звернулися до суду з цивільними позовами до обвинуваченого ОСОБА_6 , що відповідає положенням ст.128 КПК України.

Задовольняючи цивільні позови ОСОБА_8 , ОСОБА_9 щодо стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілих моральну шкоду в розмірі 500000 грн кожному, суд належним чином вмотивував свої висновки, наведене судом обґрунтування є переконливим, з яким погоджується і колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що потерпілими не обґрунтовано належним чином заявлену ними суму моральної шкоди та не долучено жодного доказу на її підтвердження, є безпідставними.

Так, судом першої інстанції встановлено, що у наслідок ДТП, винним у якому є обвинувачений ОСОБА_6 , загинув син потерпілих - ОСОБА_14 , якому було лише 19 років.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у зв`язку з цією трагічною подією потерпілі поза сумнівом зазнали тяжких душевних страждань та для відновлення звичного їх укладу життя та душевного спокою необхідно докласти значних зусиль.

З урахуванням обставин провадження та тяжкості наслідків, що настали, а також ступеню душевних страждань потерпілих у зв`язку з цим, на думку колегії суддів, стягнуті з обвинуваченого на користь потерпілих суми у якості відшкодування моральної шкоди не можуть вважатися завищеними та несправедливими.

Колегія суддів звертає увагу на вік обвинуваченого, стан його здоров`я і те, що останній є працездатною особою.

Більш того, згідно з матеріалами провадження, під час судового розгляду обвинувачений визнав позовні вимоги потерпілих (що відображено і в апеляційній скарзі захисника - адвоката ОСОБА_13 ) та став заперечувати проти них лише під час апеляційного розгляду.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг, оскільки рішення суду в частині вирішення цивільних позовів є обґрунтованим та відповідає вимогам чинного законодавства.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді провадження не встановлено.

Керуючись ст.ст.404-405, 407, 418-419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги захисника-адвоката ОСОБА_13 та захисника-адвоката ОСОБА_12 залишити без задоволення.
Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 березня 2021 року щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4