ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №293/1062/21
1-кп/293/267/2021

18 листопада 2021 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Черняхів Житомирської області кримінальне провадження №0000090 від 08.04.2021 по обвинуваченню ОСОБА_4 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Житомирі, громадянки України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою освітою, не працююча, не одружена, на утриманні неповнолітніх дітей немає,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.3 ст.185 КК України, безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив вирок про наступне:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

07.04.2021 близько 21 год. ОСОБА_6 знаходилась за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де в неї виник умисел на таємне викрадення майна.

В цей же час та місці, ОСОБА_6 , взявши з собою заздалегідь заготовлений молоток, реалізуючи свій злочинний умисел, підійшла до домоволодіння ОСОБА_5 , що за адресою: АДРЕСА_3 , та переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом зняття шибки з вікна перелізла через нього, та таким чином проникла всередину веранди будинку, звідки здійснила крадіжку чавунного баняка ємкістю 15 літрів вартістю 298,05 грн., чавунного баняка ємкістю 3 літри вартістю 140,83 грн., чавунного баняка ємкістю 15 літрів вартістю 298,05 грн., чавунного баняка ємкістю 15 літрів вартістю 298,05 грн., чавунного баняка ємкістю 3 літри вартістю 140,83 грн., чавунного баняка ємкістю 2 літри вартістю 133,72 грн., чавунного баняка ємкістю 1 літр вартістю 109,17 грн, чавунного баняка ємкістю 20 літрів вартістю 370,40 грн.

В подальшому, ОСОБА_6 , утримуючи викрадені речі при собі, за допомогою молотка, шляхом нанесення удару по навісному замку інших дверей будинку, пошкодила його, з метою подальшого викрадення речей, однак остання не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочинного умислу до кінця, з причин, що не залежали від її волі, оскільки її злочинні дії були викриті та припинені місцевими жителями.

II. Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

У ході судового розгляду справи ОСОБА_4 винною себе у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, визнала повністю, щиро розкаялась, давати показання відмовилась на підставі ст. 63 Конституції України.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, просила суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення цього злочину, так як повністю погоджуються з встановленими обставинами.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та порядок їх дослідження, відповідно до частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, суд вважає за недоцільне досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, оскільки про таке не заперечують всі учасники судового провадження, які показали, що правильно розуміють зміст цих обставин, така їх позиція є добровільною, вони розуміють, що будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч.3 ст.185 КК України, доведена.

IІІ. Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

ІV. Мотиви призначення відповідного покарання.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченій суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання; згідно ст. 68 КК України ступінь здійснення кримінально протиправного наміру та причини, внаслідок яких кримінальне правопорушення не було доведено до кінця. Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої, згідно ст.66 КК України, суд визнає: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

У свою чергу, суд враховує, що обвинувачена ОСОБА_4 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; має постійне місце проживання, характеризується посередньо, спосіб життя (раніше не судима, не одружена, але проживає із співмешканцем), що свідчить про те, що оточуюча її обстановка виражає допустимі соціальні зв`язки; позиції прокурора та потерпілої щодо необхідної міри покарання; висновок органу пробації про можливість виправлення ОСОБА_4 без позбавлення волі на певний строк, відношення обвинуваченої до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно класифікації за ст. 12 КК України є тяжким злочином, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій.

Суд вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч. 3 статті 185 КК України у виді позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України та покладенням обов`язків з числа визначених ст. 76 КК України, оскільки суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Адже, Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основну мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

У той час, як призначення будь-якого іншого виду покарання без звільнення від його відбування, суд сприймає, як діяння, яке б указувало на те, що саме у цій ситуації, та обставинах при яких було вчинено злочин, воно сприймалося б, як грубо непропорційне (діяння та покарання), як наслідок, у світлі практики ЄСПЛ, сприймалося б як жорстоке поводження, тобто суперечило статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

V. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Арешт на майно, накладений ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 13.04.2021 та ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 26.04.2021 необхідно скасувати.

Цивільний позов у провадженні потерпілою не пред`явлено.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався. Суд не знаходить підстав для обрання обвинуваченій запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу.

Питання процесуальних витрат у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на неї обов`язки.

На підставі ч.1 та ч.3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.

Арешт на майно, накладений ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 13.04.2021 на молоток з дерев`яним руків`ям та пару жіночого взуття, а також накладений ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 26.04.2021 на вісім чавунних горщиків - скасувати після набрання цим вироком законної сили.

Речові докази: вісім чавунних горщиків - повернути потерпілій ОСОБА_5 ; пару жіночого взуття - повернути ОСОБА_4 , молоток з дерев`яним руків`ям - знищити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за залучення експертів у кримінальному провадженні в розмірі 5393 грн. 85 коп.

Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок можуть бути подані апеляції до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1