Номер провадження: 11-кп/813/808/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора обвинуваченої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 на ухвалу Приморського райсуду м. Одеси від 22.12.2021, якою під час судового розгляду кримінального провадження № 0002959 від 28.11.2019 відносно:

ОСОБА_6 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянки України, із середньою освітою, непрацюючої, заміжньої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимої;

- обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 20.02.2022, із визначенням розміру застави,

установив:
Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 22.12.2021 під час судового розгляду кримінального провадження № 0002959 від 28.11.2019 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України було відмовлено у задоволенні клопотання захисника про зміну обвинуваченій запобіжного заходу, задоволено клопотання прокурора та застосовано відносно обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 20.02.2022, з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», із визначенням розміру застави в якості альтернативного запобіжного заходу у розмірі 37 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 83 990 грн., з покладенням на підозрювану у разі внесення застави обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Мотивуючи зазначене рішення, суд послався на те, що прокурором було доведено існування в даному кримінальному провадженні ризиків, того, що обвинувачена ОСОБА_6 може переховуватись від суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Окрім того, суд на підставі ч. 5 ст. 182 КПК України вважав за необхідне визначити заставу у розмірі 37 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки застава в іншому розміру не здатна забезпечити виконання обвинуваченою обов`язків, передбачених КПК України.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 зазначила, що вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою та незаконною, з огляду на наступне:
- судом 1-ої інстанції не враховано стан здоров`я обвинуваченої, який унеможливлює її перебування в умовах слідчого ізолятора;
- судом не взято до уваги, що прокурором завчасно не було надано обвинуваченій клопотання про застосування запобіжного заходу, чим порушив права ОСОБА_6 на захист;
- поза увагою суду залишилось те, що прокурором не було доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, натомість обвинувачена має постійне місце реєстрації та проживання, а також міцні соціальні зв`язки;
- суд визначив завідомо непомірний розмір застави для ОСОБА_6 та її сім`ї.
Посилаючись на викладені обставини, обвинувачена ОСОБА_6 просить змінити їй запобіжний захід та інший, не пов`язаний з позбавленням волі.
В судове засідання апеляційного суду прокурор ОСОБА_7 не з`явився, був належним чином сповіщений про дату, час та місце судового розгляду, жодних клопотань до суду не надавав, у зв`язку із чим, враховуючи положення ст. 422 -1 КПК України, апеляційний суд вважає можливим розглянути провадження за відсутності прокурора.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої, яка підтримала доводи своєї апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Приморському райсуді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Апеляційний суд позбавлений можливості надати оцінку доводам обвинуваченої щодо невчасного вручення їй клопотання про обрання запобіжного заходу, оскільки в матеріалах справи відсутні точні відомості про отримання останньою зазначеного клопотання.

Окрім того, відповідно до журналу судового засідання Приморського райсуду м. Одеси від 22.12.2021 (а.с. 6), обвинувачена ОСОБА_6 в судовому засіданні не зазначала, що їй завчасно не було надано клопотання прокурора та не просила суд 1-ої інстанції надати їй час для ознайомлення із зазначеним клопотанням.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Проте, зважаючи на обставини інкримінованих ОСОБА_6 злочинів, які скоєнні повторно, спрямовані на власне незаконне збагачення, розміру спричиненої злочином майнової шкоди, їх характеру та тяжкості, можливої міри покарання, яка може бути їй призначення у разі визнання винною (відповідно до вимог ст. 70 КК України позбавлення волі від 4 до 6 років), колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки, виходячи з вищевикладеного, є об`єктивні підстави вважати, що в зазначеному кримінальному провадженні існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченої від суд, обумовлений тим, що обвинувачена ОСОБА_6 без місця реєстрації, офіційно не працевлаштована, тобто в неї відсутні міцні соціальні зв`язки.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Апеляційний суд вважає, що в зазначеному кримінальному провадженні існує також ризик вчинення обвинуваченою іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_6 раніше неодноразово судима за вчинення корисливих злочинів, обвинувачується у вчиненні в тому числі тяжкого злочину, що свідчить про її небажання ставати на шлях виправлення та схильність до протиправної поведінки.

Окрім того, відповідно до матеріалів справи та відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень на розгляді в Овідіопольському райсуді Одеської обл. перебуває обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, що також підтверджує існування вищезазначеного ризику.

Що стосується посилань обвинуваченої ОСОБА_6 щодо стану її здоров`я, який унеможливлює її перебування в умовах слідчого ізолятора, апеляційний суд оцінює критично оскільки матеріалами справи та апеляційної скарги зазначене не підтверджується.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчинення особливо тяжкого злочину встановлюється у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Так, суд 1-ої інстанції при визначені розміру застави, врахував майновий та сімейний стан обвинуваченої, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст.177 КПК України, тому прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність застосування застави у розмірі 37 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки саме такий розмір застави є достатнім для забезпечення виконання обвинуваченою її процесуальних обов`язків.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру інкримінованих обвинуваченій злочинів, судом 1-ої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а стосовно ОСОБА_6 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно існують з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_6 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої залишенню без змін як законна та обґрунтована.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського райсуду м. Одеси від 22.12.2021, якою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України під час судового розгляду кримінального провадження по суті, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 20.02.2022, із визначення розміру застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4