ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2209/21 Справа № 190/632/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за поданням Державної установи П`ятихатська виправна колонія № 122, узгодженого головою спостережної комісії, про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання засудженого ОСОБА_5 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2021 року, якою щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Молодіжне, Ягодинського району, Магаданської області, громадянина України, мешкаючого до засудження за адресою: АДРЕСА_1 ,
відмовлено в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання,
за участю:
секретаря ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2021 року відмовлено в задоволенні сумісного подання ДУ «П`ятихатська виправна колонія № 122» та спостережної комісії П`ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України засудженого ОСОБА_5 .
Мотивуючи прийняте рішення, суд оцінюючи у сукупності всі дані, які слугують чинником для визнання поведінки засудженого, такою, що свідчить про його виправлення, дійшов висновку про те, що процес виправлення ОСОБА_5 не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання у вигляді позбавлення волі перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в інших умовах, без ізоляції від суспільства.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_5 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати до нього положення статті 81 КК України, звільнивши умовно-достроково від відбування покарання.
В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що ухвала суду є необґрунтованою, без врахування тверджень виправної колонії та спостережної комісії та його характеризуючих даних. Також, в скарзі апелянт указує на безпідставність посилання суду про несплату судових витрат, оскільки, за твердженням ОСОБА_5 виправна колонія не надає робочих місць, що виключає можливість сплати витрат.
Заслухавши суддю-доповідача, засудженого, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов таких висновків.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженого про безпідставну відмову у застосуванні щодо нього умовно-достроково звільнення від відбування покарання, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу виходячи з такого.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Згідно ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
В силу ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Отже, зі змісту наведених положень законодавства видно, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого та умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді заяви засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення, повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження, та дійшов обґрунтованих висновків, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.
Як видно з матеріалів провадження, ОСОБА_5 відбуває покарання за вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.11.2019, яким його засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням положень ст. 70 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
Строк відбування покарання рахується з 18.11.2019.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні заяви засудженого, судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_5 відбув 2/3 частини строку покарання, за весь період відбування покарання характеризувався то задовільно то добре, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування та розпорядок дня установи, не працевлаштований, має 1 заохочення, стягнень не має.
Беручи до уваги встановлені судом відомості, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, його поведінку протягом всього строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей провадження у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд з достатньою повнотою дослідив особу засудженого та дійшов до обґрунтованого висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання, є недоцільним.
Вирішуючи питання обґрунтованості вимог скарги засудженого, колегія суддів виходить й з того, що ОСОБА_5 хоча і не має стягнень, однак за весь час відбування покарання засуджений має лише 1 заохочення, що у сукупності вказує на недоведення ним свого виправлення у повному обсязі.
При цьому, колегія суддів зауважує, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також, добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання, відповідно до ст. 9 КВК України, є його обов`язком, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.
Доводи засудженого про ненадання судом належної оцінки його особі, є неспроможними, оскільки суд оцінив вагомі обставини, які можуть вплинути на рішення про умовно-дострокове звільнення та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення його заяви.
Отже, надаючи оцінку наведеним обставинам в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування щодо засудженого положень ст. 81 КК України.
Враховуючи наведене, суд вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, за доводами апеляційної скарги, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 - залишити без задоволення.
Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2021 року, якою відмовлено в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4