печерський районний суд міста києва
Справа № 757/1667/22-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві судове провадження за скаргою ОСОБА_3 на постанови слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, у кримінальному провадженні № 0001051,

В С Т А Н О В И В :
12.01.2022 до Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 на постанови слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, у кримінальному провадженні № 0001051.

Особа, яка подала скаргу в судове засідання не з`явилась, про місце і час розгляду скарги скаржник повідомлявся належним чином, надіслала заяву про розгляд скарги за її відсутності, крім того, в прохальній частині скарги зазначила, що не заперечує щодо розгляду справи за її відсутності.

Представник органу досудового розслідування в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду провадження повідомлений належним чином, жодних заяви чи клопотань на адресу суду не надходило.

Частиною 3 статті 306 КПК України передбачено, що відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність осіб, які не з`явились, на підставі наданих доказів.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що у провадженні Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві перебувало кримінальне провадження № 0001051 від 21.10.2021, яке відповідно до постанови прокурора від 13.12.2021 об`єднано з кримінальним провадженням №0001050 від 21.10.2021 та присвоєно номер №0001050 від 21.10.2021.

В своїй скарзі ОСОБА_3 оскаржує постанови та ідентифікує їх за нумерацією №1 та №2, а також оскаржує постанову про відмову у визнанні потерпілою, яку слідчим не надано ОСОБА_3 , поряд з цим, скаржником долучено до матеріалів справи лише постанову старшого слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Києві) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_4 від 23.12.2021.

Відповідно до змісту постанови від 23.12.2021, слідчим ОСОБА_4 вирішувались питання про залучення ОСОБА_3 як потерпілої та про проведення слідчих (розшукових) процесуальних дій у кримінальному провадженні №0001050, за результатами складання даної постанови, старшим слідчим першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Києві) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_4 відмовлено ОСОБА_3 у залученні останньої як потерпілої та про проведення слідчих (розшукових) процесуальних дій у кримінальному провадженні №0001050.

Враховуючи принцип диспозитивності, слідчий суддя надає юридичний аналіз щодо відповідності вимогам законодавства виключно тій постанові, яка винесена на розгляд слідчого судді, а саме постанові старшого слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Києві) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_4 від 23.12.2021.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи громадянина України захищаються судом. Суть такого захисту полягає в тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Відповідно до ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Дану скаргу подано належною особою та у строки, передбачені КПК України.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Відповідно до ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Відповідно до ч. 5 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Вимогами ч. 5 ст. 110 КПК України, передбачено, що мотивувальна частина рішення прокурора/слідчого, викладеного у формі постанови повинна містити відомості про мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу, що прокурором було дотримано.

Так, в оскаржуваній постанові слідчий наводить обґрунтовані доводи, що є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що ОСОБА_3 не завдано шкоди зазначеної в ч. 1 ст. 55 КПК. Таким чином, слідчий вважає, що на даній стадії досудового розслідування не отримано достатніх та об`єктивних даних які б свідчили про спричинення ОСОБА_3 якої-небудь шкоди.

Разом з тим, відповідно до ч. 6 ст. 223 КПК України, слідча (розшукова) дія, здійснюється за клопотанням сторони захисту, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, а відтак ОСОБА_3 не входить до переліку осіб за клопотанням яких можуть здійснюватись слідчі (розшукові) дії.

При дослідженні оскаржуваної постанови слідчим суддею встановлено, що вона винесена з урахуванням принципу законності кримінального провадження, встановленого ч. 2. ст. 9 КПК України, що передбачає повне та всебічне дослідження всіх обставин кримінального провадження та погоджується з висновками слідчого, враховуючи при цьому, обставини кримінального провадження та вважає, що викладені доводи ОСОБА_3 у скарзі не в повній мірі відповідають фактичним обставинам та одночасно не вказано, яка саме шкода завдана останньому та в якому розмірі.

Скаржник вимагаючи скасувати постанови, посилається на незаконність відмови слідчим у здобутті скаржником статусу потерпілої особи та безпідставність прийняття рішення слідчим в частині не проведення ним слідчих (розшукових) процесуальних дій, при цьому як вбачається з матеріалів судового провадження, на підтвердження своєї позиції скаржником надано лише постанову слідчого від 23.12.2021. Тобто з боку скаржника на спростування доводів слідчого та підтвердження своєї позиції доказів не надано.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

За викладених обставин, в силу принципу змагальності сторін, ОСОБА_3 не надано належних та допустимих доказів, які б давали підстави слідчому судді прийти висновку про законність та обґрунтованість вимог скарги, а відтак слідчий суддя розглянувши скаргу в межах питань, які були винесені на її розгляд сторонами кримінального провадження, та перевіривши надані в обґрунтування цих питань докази, з урахуванням вищенаведеного прийшов висновку, про відсутність підстав для задоволення вимог скарги, з залишенням постанови старшого слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Києві) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_4 від 23.12.2021 в силі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 22, 26, 303, 306, 307 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_3 на постанови слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, у кримінальному провадженні № 0001050 залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню.

Слідчий суддя ОСОБА_1