Номер провадження № 1-кп/756/817/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 5 Оболонського районного суду міста Києва кримінальне провадження, внесене 21.05.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001776, у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, який працює ФОП, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України,

УСТАНОВИВ:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

18.05.2021, близько 14:30 год., ОСОБА_4 знаходився поряд з під`їздом № 2, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Озерна, буд. 30/51, де на той час знаходилась ОСОБА_6 . Між останніми розпочався словесний конфлікт, під час якого у ОСОБА_4 виник умисел на завдання ОСОБА_6 удару.

Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_4 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачуючи наслідки своєї поведінки та бажаючи їх настання, наніс ОСОБА_6 один удар кулаком лівої руки в ділянку голови з правої сторони, унаслідок якого остання впала на землю, відчувши фізичний біль, однак без отримання тілесних ушкоджень.

Отже, ОСОБА_4 учинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 126 КК України, а саме умисне завдання удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінальному проступку, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, він їх у повному обсязі підтверджує та пояснив, що 18.05.2021, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , між ним та ОСОБА_6 виник словесний конфлікт, під час якого наніс удар лівою рукою в ділянку голови останньої, унаслідок чого вона впала на землю. Це сталось через довготривалий між ним та ОСОБА_6 конфлікт. Обіцяє в майбутньому бути більш стриманим та вибачається перед потерпілою.

Захисник ОСОБА_5 не заперечував щодо обставин, за яких обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою винуватість, просив суд призначити обвинуваченому покарання в виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на якому наголошував прокурор. Також захисник просив урахувати, що обвинувачений працює, утримує спортивний зал, є майстром спорту.

Прокурор у судовому засіданні зазначила, що в судовому засіданні достеменно було встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_4 винуватим та призначити покарання за ч. 1 ст. 126 КК України в виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Також прокурор просила урахувати, що на її думку існує обставина, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме щире каяття, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Потерпіла ОСОБА_6 просила призначити більш суворе покарання ніж штраф, оскільки, на думку останньої, штраф не є достатнім покаранням аби виправити поведінку обвинуваченого.

2.2. Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також уважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги, що прокурор та захисник також не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, у тому числі обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні сумніви і в суду щодо добровільності позиції обвинуваченого. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку останній буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювались.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особистість обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, а саме умисному завданні удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованому кримінальному проступку визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку. На думку суду, визнання винуватості обвинуваченим та його щире каяття не пов`язане саме з бажанням отримати мінімальне покарання, а також наявності беззаперечних доказів учинення кримінального проступку. Бо саме обвинувачений просив суд не дослідувати докази через повне та беззаперечне визнання винуватості. Аналогічну позицію було висловлено прокурором у судовому засіданні. У зв`язку з чим, на думку суду, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття. При цьому обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України встановлено не було.

4. Мотиви призначення покарання.

Суд уважає, що підстави для застосування положень статей 69, 69-1 КК України при призначенні покарання відсутні.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, яке виконує виправну функцію, а індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, з метою визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

З урахуванням викладених обставин справи, особистості обвинуваченого, тяжкості вчиненого кримінального проступку, відсутності завданої шкоди, покарання, яке передбачено за вчинений кримінальний проступок, обставин, що пом`якшують покарання, суд уважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, шляхом призначення ОСОБА_4 покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн 00 коп.

Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням статей 65-67 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень та відповідатиме особистості обвинуваченого, оскільки ОСОБА_4 працює, а отже має сталий матеріальний стан, який йому дозволяє сплатити штраф. І таке покарання зможе досягнути мети, визначеної в ст. 50 КК України, ураховуючи те, що ОСОБА_4 свою винуватість визнав, щиро покаявся, просив вибачення в потерпілої.

Оскільки суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_4 покарання у виді штрафу, відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України до ОСОБА_4 не може бути застосовано відбуття покарання з іспитовим строком.

Суд звісно урахував, що потерпіла просила призначити обвинуваченому більш суворе покарання ані ж штраф. Між тим, думка потерпілої є важливою, але призначення покарання є дискрецією лише суду, а отже лише бажання потерпілої, без достатніх відомостей передбачених ст. 50 КК України, не може бути підставою застосуванням більш суворого покарання ніж визначене судом.

5. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Ураховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження не заявлено. Речові докази в провадженні відсутні.

Процесуальні витрати у провадженні, а саме витрати на проведення експертизи № 042-1201-2021 від 14.09.2021 у сумі 378 грн 00 коп., відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь держави.

Керуючись статтями 7, 100, 124, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн 00 коп.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Процесуальні витрати: за проведення експертизи № 042-1201-2021 від 14.09.2021 у сумі 378 грн 00 коп. стягнути з ОСОБА_4 на користь держави.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_1