Провадження № 1-кс/686/8101/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 , представника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

встановив:

До слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області надійшла скарга, подана в порядку ст. 303 КПК України ОСОБА_3 , в якій він фактично просить зобов`язати уповноважену особу Територіального бюро розслідувань, розташованого у м.Хмельницькому (далі ТУ ДБР у м.Хмельницькому) внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене слідчими колишнього Славутського МВВС УМВС в Хмельницькій області та Славутської міжрайонної прокуратури кримінальних правопорушень під час здійснення досудового розслідування у кримінальній справі за ч.2 ст..115 КК України, внаслідок чого ОСОБА_3 суд визнав винуватим у вчиненні вказаного злочину та призначив покарання.

Кримінально-карану поведінку у діях вказаних осіб вбачає тому, що його примусили написати явку з покорою, затримали та утримували у відділі на той час міліції без складання у той самий день протоколу про затримання та без участі захисника, який був залучений лише на наступний день.

Скаржник зазначає, що 12.07.2021 звертався до ТУ ДБР у м.Хмельницькому із заявою про вчинення кримінального правопорушення, однак відомості до ЄРДР не внесені, а отже вимоги ст.214 КПК України не виконані.

У судовому засіданні ОСОБА_3 і його представник ОСОБА_4 подану скаргу підтримали у повному обсязі та просять її задовольнити.

Уповноважена особа Хмельницького ТУ ДБР у м.Хмельницькому у судове засідання не з`явилася, незважаючи на належне повідомлення про час та місце розгляду скарги.

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від ТУ ДБР, розташованого у м.Хмельницькому надійшли матеріали перевірки за заявою ОСОБА_3 від 20.07.2021 О-3017.

Враховуючи положення статті 306 КПК України, та з метою дотримання розумних строків розгляду скарги, що є одним з пріоритетних завдань кримінального провадження, здійснення якого має забезпечити, зокрема, слідчий суддя на досудовому провадженні, слідчий суддя вважає можливим провести розгляд скарги за відсутності представника особи, бездіяльність якої оскаржується.

На підставі положень ч. 1 ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу України, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформляється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

З матеріалів перевірки за заявою ОСОБА_3 слідує, що 12.07.2021 він звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення до ТУДБР у м.Хмельницькому.

Листом за вих. № О-3017/14-01-01-21 від 23.07.2021 р. заявнику надіслана відповідь, у якій вказано, що вивченням доводів, викладених у заяві, обставин, які б вказували на вчинення кримінального правопорушення не встановлено, у зв`язку із чим підстав внесення до ЄРДР не вбачається.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали скарги заслухавши пояснення особи, яка її подала та її представника, дійшов висновку про те, що у задоволенні скарги слід відмовити з таких підстав.

На підставі положень ч. 1 ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу України, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформляється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Відомості, які підлягають внесенню до ЄРДР та їх перелік визначені ч.5 ст. 214 КПК України, відповідно до положень якої до ЄРДР підлягають внесенню, серед інших відомостей, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела.

Аналогічні за змістом норми містяться у п.2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення (далі Положення), затвердженого наказом Генерального прокурора України №298 від 30.06.2020, згідно з яким відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Аналіз змісту положень ст. 214 КПК України свідчить про обов`язковість вчинення дій лише щодо прийняття та реєстрації заяви, як це передбачено у частині четвертій вказаній статті, і відмова у вчиненні таких дій не допускається.

При цьому зміст частини першої зазначеної статті не передбачає імперативного обов`язку слідчого чи прокурора вносити до ЄРДР всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема ті, що не містять у собі відомостей про склад кримінального правопорушення, передбаченого діючим Кримінальним кодексом України.

Предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Вказане слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Отже, вирішальним чинником для внесення до ЄРДР відомостей за заявою є саме наявність у цій заяві обставин, що свідчать про кримінальне правопорушення, а не вказана автором назва поданого документу.

Згідно з ч.2 ст.8 та ч.5 ст.9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Такі приписи процесуального закону узгоджуються із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», якою зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Розглядаючи скаргу, слідчий суддя враховує практику Європейського суду з прав людини, висновки якого з цього приводу відображені, зокрема, в рішенні по справі «Іванов проти України» (Ivanov v. Ukraine), №15007/02, пп.74-75, рішення від 7 грудня 2006), відповідно до якого сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

У п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява № 70767/01) від 6 вересня 2005 року, суд висловив позицію, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява N 37437/97).

За положеннями ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно із ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Крім того, основним елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень.

Оцінка обставин та поставлених у вину особі стороною обвинувачення дій/бездіяльності, з якими закон про кримінальну відповідальність та кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість особи до такої відповідальності та визнання її винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, належать до компетенції суду.

Зі змісту указаної заяви та скарги слідує, що ОСОБА_3 вироком Апеляційного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2003 року засуджений за пунктами 4, 6 частини другої статті 115, частиною четвертою статті 187, частиною другою статті 186 та на підставі статті 70 Кримінального кодексу України (далі КК) до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю, крім житла.

В подальшому ОСОБА_3 подав до Верховного Суду України касаційну скаргу, у якій, тому числі у яких просив переглянути ухвалений відносно нього вирок.

Указані касаційна скарга залишена без задоволення.

Відповідно до п.4 ст.45 КПК України (в редакції 1960 року) участь захисника при провадженні дізнання, досудового слідства і в розгляді кримінальної справи в суді першої інстанції є обов`язковою, зокрема коли санкція статті, за якою кваліфікується злочин, передбачає довічне ув`язнення - з моменту затримання особи чи пред`явлення їй обвинувачення.

Згідно з чинним на той час Кримінально-процеусальним кодексом,захисник допускався до участі на будь-яких стадіях процесу.

У випадках обов`язкової участі захисника, він мав має бути допущений до справи з моменту пред`явлення обвинувачення, а в разі затримання особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, або застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту з моменту оголошення їй протоколу про затримання або постанови про застосування запобіжного заходу, але не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту затримання.

На підставі ч. 5 ст. 47 КПК України ( в редакції1960 року) в тих випадках, коли з`явлення для участі у справі захисника, обраного обвинуваченим, неможливе протягом 72 годин, слідчий, суд мають право запропонувати обвинуваченому запросити іншого захисника або призначають йому захисника своїм рішенням.

На підставі ст. 133 КПК України ( в редакції 1960 року) слідчий зобов`язаний був протягом 48 годин пред`явити обвинувачення, а згідно зі ст. 140 КПК України присутність захисника при пред`явленні обвинувачення обов`язкова.

Як вбачається з долучених ОСОБА_3 додатків до скарги та матеріалів перевірки, протокол про його затримання складений 17.03.2003.

Постановою слідчого ОСОБА_5 від 17.03.2003 залучений до участі у справі захисник ОСОБА_6 .

Цього ж дня складений протокол роз`яснення підозрюваному , обвинуваченому права на захист, де міститься підпис ОСОБА_3 .

Отже, доводи скарги ОСОБА_3 про затримання його у післяобідній час 16.03.2003 та утримування у відділі на той час міліції без складання у той самий день протоколу про затримання та без участі захисника, який був залучений лише на наступний день, у контексті наявності ознак кримінального правопорушення є необґрунтованими .

Складання указаних процесуальних документів та допуск до у часті у справі захисника відповідали вимогам КПК України в редакції 1960 року.

Аргументи ОСОБА_3 про вчинення слідчим кримінального правопорушення під час здійснення досудового розслідування у кримінальній справі відносно нього, є необґрунтованими і ґрунтуються на його суб`єктивній незгоді із діями представників сторони обвинувачення, які реалізуючи власні повноваження, визначені КПК України, здійснювали досудове розслідування.

Ініціювання кримінального переслідування особи, яка здійснює досудове розслідування у ньому та діє у межах повноважень суперечить вимогам кримінального процесуального закону та є необґрунтованим застосуванням заходу кримінально-правового примусу.

За таких обставин, слідча (розшукова) і процесуальна діяльність вищевказаного суб`єкта владних повноважень в межах посадової дискреції не може бути підставою для їх кримінального переслідування.

Зі змісту скарги вбачається, що ОСОБА_3 ставить під сумнів обставини його винуватості у вчиненні злочину, встановлені органом досудового розслідування та судом апеляційної інстанції, який ухвалив обвинувальний вирок відносно нього, а також вважає незаконним рішення суду касаційної інстанції.

Посилання особи, яка подала скаргу, про допущення бездіяльності та невиконання вимог частини 1 статті 214 КПК України після отримання його заяви про вчинення кримінального правопорушення, не знайшли свого підтвердження.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку про те, що подана ОСОБА_3 заява про вчинення кримінального правопорушення не містить відомостей про кримінальне правопорушення та про особу, яка його могла вчинити.

Відтак, за результатом розгляду заяви ОСОБА_3 уповноважена особа Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому,дійшла правильного висновку про відсутність підстав для внесення за викладеними у ній твердженнями, відомостей до ЄРДР, що вказує на необґрунтованість заяви.

Аргументи у скарзі стосовно вчинення суддями Апеляційного суду Хмельницької області ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , і суддями Верховного Суду України ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 не можуть бути взяті до уваги, оскільки ОСОБА_3 не повідомляв про вчинення кримінального правопорушення цими особами у своїй заяві від 12.07.2021.

Разом із цим слідчий суддя зазначає, що відповідно до ст. 126 Конституції України забороняється вплив на суддю у будь-який спосіб.

Згідно з положеннями частин 1 та 6 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання.

Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї.

Законність процесуальних актів суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Намагання зробити це під час розгляду конкретної справи шляхом ініціювання кримінального переслідування судді у згаданому контексті є способом впливу на суд.

А тому підстав для задоволення скарги та процесуального реагування слідчим суддею, немає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 214, 303-307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1