Справа № 758/9964/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/4679/2021 Суддя-доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2021року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю:
обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконфернції матеріали провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 08 листопада 2021 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до 06 січня 2022 року включно, -
В С Т А Н О В И Л А:
Подільським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження №0005543 від 17 липня 2020 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 263-1, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 263-1, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 263-1, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 263-1, ч. 1 ст. 263 КК України, та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 263 КК України.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 08 листопада 2021 року продовжено строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на 60 днів, тобто до 06 січня 2022 року включно.
Не погоджуючись з ухвалою суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
Обгрунтовуючи свої апеляційні вимоги зазначає, що у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці, ухвала про продовження строку тримання під вартою, ухвалена суддею - членом колегії суддів, є незаконною та підлягає скасуванню, у зв`язку з тим, що ухвалена неповним складом суду.
Крім того, вказує, що прокурором до клопотання про продовження строку тримання під вартою не додано жодних матеріалів, які б обгрунтовували подальше тримання ОСОБА_6 під вартою.

Захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 в поданій апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати щодо ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби.
Зазначає, що судом першої інстанції в порушення вимог кримінального процесуального закону не з`ясовано обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, поверхнево досліджено дані про особу обвинуваченого ОСОБА_10 , не перевірено можливість застосування до останнього іншого більш м`якого запобіжного заходу.
Вказує, що в порушення вимог ст. 52 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому вручено без участі захисника.
Також, захисник зазначає, що судом залишено поза увагою тривалість строку перебування обвинуваченого ОСОБА_10 під вартою.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених та їх захисників, які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити, дослідивши матеріали провадження, доводи апеляційних скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р.).
Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 ОСОБА_7 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Під час розгляду суд встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачені під впливом тяжкості покарання, що загрожує їм у разі визнання винуватими, можуть переховуватися від суду, чи незаконно впливати на інших учасників судового провадження.

Так,згідно обвинувального акту, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні злочинів, зокрема у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України, який згідно ст. 12 КК України є особливо тяжким, за який законом передбачено покарання до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Оцінюючи вищевказані обставини, колегія суддів враховує також практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Також ЄСПЛ в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
З урахуванням наведеного, колегія суддів оцінює доводи апеляційних скарг щодо необгрунтованості існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, як безпідставні та такі, що не підлягають задоволенню.

Судом ретельно перевірено наявність обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обгрунтованість висунутого їм обвинувачення, встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, враховано дані про особу кожного обвинуваченого, та зроблено вмотивований висновок про те, що більш м`які запобіжні заходи в даному кримінальному провадженні не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинувачених.
Доводи захисника ОСОБА_9 про те, що судом залишено поза увагою тривалість перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки в даному випадку тримання під вартою не виходить за межі розумного строку та не суперечить ст. 5 Конвенції про захист прав та осоновоположних свобод, оскільки кореспондується з характером суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Перевіряючи доводи захисника про те, що стороною обвинувачення було порушено право ОСОБА_7 на захист, оскільки копію клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою вручено без участі захисника, колегія суддів виходить з того, що відповідно до журналу судового засідання від 08 листопада 2021 року, прокурором в судовому засіданні було оголошено зміст клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім того судом було надано час учасникам судового провадження для ознайомлення з цим клопотанням, а тому порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_10 в суді апеляційної інстанції не встановлено.
Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на те, що рішення про продовження строку тримання під вартою ухвалено незаконним складом суду, колегія суддів вважає такими, що не грунтуються на вимогах закону.
Таким чином, колегія суддів вважає, що обгрунтованих доводів на спростування висновків суду першої інстанції в апеляційних скаргах не наведено, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг і залишає ухвалу суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 177-178, 199, 331,376, 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 08 листопада 2021 року , якою продовжено строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до 06 січня 2022 року включно - без змін.
.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: