Справа № 209/3113/21
Провадження № 1-кс/209/659/21
У Х В А Л А
27 серпня 2021 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участі: - секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 , про відвід слідчого судді Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська ОСОБА_4 по скарзі на бездіяльність Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, -

В С Т А Н О В И В:

20.08.2021 року від ОСОБА_3 до суду надійшла вищевказана заява.

В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_3 посилався на те, що 23.07.21 р. перед розглядом справи 209/2709/21 та по справі 209/297/21 суддя ОСОБА_4 вийшов до неї з метою домовленості з нею щодо розглядання її справ без її участі та фіксування. Таку поведінку суддя ОСОБА_4 пояснив тим, що старший слідчий підполковник поліцій ОСОБА_5 по справі 209/297/21 за її скаргою про не розгляд клопотання від 16.07.21 р. про виклик та допит свідків за кримінальним провадженням №0000701 від 11.06.20 р. за п.1 ст. 115 КК України - надала судді ОСОБА_4 повістки, в якості доказу що остання розглянула та задовольнила її клопотання від 16.07.21 р.

Отримавши від неї згоду щодо розгляду без її участі та фіксування по справі 209/297/21, суддя ОСОБА_4 став з`ясовувати чому саме вона хоче щоб поліція внесла її заяву про кримінальний злочин ОСОБА_6 до ЄРДР, щодо якої вона вказала у своій скарзі у справі 209/2709/21. Після наданих нею пояснень суддя ОСОБА_4 попередив її, що він відмовить у цій скарзі теж, оскільки вважає, що вона просто хоче «..понапрягати роботою поліцію Дніпровського ровд».

Потім суддя ОСОБА_4 запросив її до судової зали безпосередньо на судове засідання по скарзі 209/2709/21 та після проведення судового засідання з її участю й фіксуванням винес ухвалу, в якій відмовив у задоволені її скарги по справі 209/2709/21 «... оскільки на його думку її заява від 16.07.21 р. про вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, не містить обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення».

Після розгляду справи 209/2709/21 суддя ОСОБА_4 особисто вручив їй ухвалу по справі 209/2709/21, додавши, що «...вдруг-чого вона зможе оскаржити по справі 209/297/21 постанову про відмову у задоволенні її клопотання від 16.07.21 р.»

Тобто, суддя ОСОБА_4 не тільки не дотримався вимог ст. 220 та ст. 214 КПК України, а й таким чином виявив своє упереджене ставлення до неї внаслідок її скарг на старшого слідчого підполковника поліцій ОСОБА_7 і заяви про кримінальний проступок вчинений ОСОБА_6 за ознаками ч.1 ст. 162 КК України. Також таким чином суддя ОСОБА_4 позбавив її права в доступі до правосуддя, причинив перешкоджання реалізації її прав, допустив поведінку судді що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, непідкупності, не дотримавши норм суддівської етики, використавши статус судді проявив до неї свою неповагу.

Після винесення суддею ОСОБА_4 упереджених ухвал вона була вимушена звернутися до Кам`янської окружної прокуратури з тими же самим клопотанням про виклик та допит свідків по кримінальному провадженню №0000701 від 11.06.20 р. та заявою про злочин ОСОБА_6 за ознаками ч.1 ст. 162 КК України., внаслідок чого було виявлено, що старший слідчий підполковник поліцій ОСОБА_5 не розглянула її клопотання від 16.07.21 р.

Також 03.08.21 ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська було зобовязано уповноваженого прокурора Кам`янської окружної прокуратури внести за її заявою про кримінальний злочин відомості до ЄРДР та розпочати досудове розслідування.

Додатково вона дізналась, що по матеріалам цивільної справи №209/2468/13, де головуючим суддею був суддя ОСОБА_4 та де ОСОБА_6 під час судових засідань вказала, що вона все своє життя проживала зі своєю донькою ОСОБА_8 за адресою : АДРЕСА_1 та наживали разом зі своєю донькою спільне майно (що фактично підтвердило кримінальний проступок ОСОБА_6 за ознаками ч.1 ст. 162 КК України у той же самий період часу), при розподіли майна між ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , суддя ОСОБА_4 виніс рішення, яке згодом було оскаржено в апеляції повністю.

Таким чином вона дійшла до висновку, що суддя ОСОБА_4 більш ніж треба знає ОСОБА_6 та її родину, що перешкоджає судді ОСОБА_4 приймати неупереджене рішення, коли розгляд справ стосується ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Оскільки скарга, стосується оскарження постанови про закриття кримінального провадження № №0000062 від 06.02.21 за ст.356 КК України щодо самоуправства ОСОБА_6 та бездіяльності поліції Дніпровського ВП Кам`янського ВП ГУНП Дніпропетровський області щодо не внесення в ЄРДР її заяви про кримінальний злочин ОСОБА_6 за ознаками ч.1 ст.135 КК України - вважаю, що суддя ОСОБА_4 не в змозі прийняти неупереджене рішення.

В судовому засіданні ОСОБА_3 свою заяву підтримала, просили її задоволити, посилаючись на наведені вище доводи.

Суддя ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився.

Заслухавши думку заявника, дослідивши матеріали заяви про відвід, суд вважає, що вона задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права (ст. 129 Конституції України, ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтями 75, 76 КПК України визначено вичерпний перелік обставин, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні.

Однією з таких підстав є наявність інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості слідчого судді, судді або присяжного (п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України).

Згідно з ч.1 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України.

Головна мета відводу гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Саме тому не може бути підставою для відводу слідчому судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Частиною 1 статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

При вирішенні заяви про відвід суд застосовує вимоги Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, які підлягають застосуванню як джерело права відповідно до ст.9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом.

За замістом п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та виробленою прецендентною практикою Європейського суду з прав людини, суд має відповідати ряду вимог, зокрема бути незалежним та неупередженим. Стосовно вимоги «неупереджений» Єврепейський суд виділяє два аспекти. По-перше, орган, який розглядає справу, повинен бути безстороннім суб`єктивно. Тобто жоден його член не повинен мати будь-якої особистої зацікавленості або упередженості. Вважається, що суддя є неупередженим, якщо немає доказів, які б свідчили про протилежне. По-друге, такий орган повинен також бути неупередженим з об`єктивного погляду, тобто він повинен надати достатні гарантії, які б виключали будь-які законні сумніви стосовно цього.

Як вказано у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» від 09.11.2006 р., відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п.1 ст.6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (п.49).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

(і) об`єктивним критерієм, який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

(іі) суб`єктивним критерієм, який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Водночас як указано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію розумного спостерігача. У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене. Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Згідно п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень відносно сторін у судовому розгляді, судді повинні бути безсторонніми, а саме: вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає - або може сприйматися як таке, що впливає - на здатність судді приймати незалежні рішення. В цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: ніхто не може бути суддею у власній справі. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони в будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін по конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. І суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що наведені заявником обставини, а саме дружні стосунки з ОСОБА_6 та її родиною, не можуть бути підставою для необєктивності судді при розгляді справи та постановленні процесуальних рішень, вказанні посилання є необгрунтованими та безпідставними, оскільки вказана заява містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Крім того відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Надаючи оцінку обґрунтованості заяви про відвід судді ОСОБА_4 , суд не бере до уваги доводи заявника ОСОБА_3 відносно того, що суддя грубо порушив процедуру розгляду справи 209/2709/21 не дотримавшись вимог ст. 220 та ст. 214 КПК України, а й таким чином виявив своє упереджене ставлення до неї внаслідок її скарг на старшого слідчого підполковника поліцій ОСОБА_7 і заяви про кримінальний проступок вчинений ОСОБА_6 за ознаками ч.1 ст. 162 КК України, оскільки ст. 75 КПК України передбачено вичерпний перелік підстав для відводу судді та нормами КПК України не передбачена підстава для відводу судді у разі порушення ним процедури судового розгляду. Крім того, суддя першої інстанції при розгляді справ не наділений повноваженнями переглядати законність рішення чи надавати оцінку процесуальним діям іншого судді при розгляді ним справ, які перебувають у його провадженні, а так само встановлювати наявність чи відсутність порушень норм процесуального права.

Суд вважає, що наведені ОСОБА_3 доводи в обґрунтування заяви про відвід судді на підставі п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України не є підставою для відводу судді та не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Заявником не наведено жодної обставини, яка б могла свідчити про упередженість головуючого судді Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська ОСОБА_4 при розгляді скарг, тому суд відмовляє у задоволенні заяви про відвід. Крім того заявлене клопотання ОСОБА_3 фактично зводиться до незгоди заявника з процесуальним рішенням, ухваленим суддею, що відповідно до КПК України не є підставою для відводу судді.

На підставі наведеного, відповідно до ст.9 Конституції України, Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» від 09.11.2006 р., керуючись ст.ст. 75, 80, 81 КПК України, -

УХВАЛИВ :

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3 , про відвід слідчого судді Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська ОСОБА_4 по скарзі на бездіяльність Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Копію ухвали вручити заявнику та прокурору.

Суддя ОСОБА_1