ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 616/193/20 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1452/21 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.185 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Вовчанського районного суду Харківської області від 21 грудня 2020 року стосовно ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Вказаним вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гнилиця Великобурлуцького району Харківської області, громадянина України, не працює, освіта базова загальна середня, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 27.02.2019 року Вовчанським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 309 КК України, судимість в установленому законом порядку не знята і не погашена,

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання покарання за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано не відбуте покарання за вироком Вовчанського районного суду Харківської області від 27.02.2019 року Вовчанським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 309 КК України та остаточно призначено покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі, з відбуванням у кримінально-виправній установі.

Цим же рішенням суду вирішено долю процесуальних витрат та речових доказів по справі.

Вказаним вироком встановлено, що 03 березня 2020 року близько 22 год. 00 хв. ОСОБА_8 знаходячись в стані алкогольного сп`яніння прийшов в гості до свого знайомого ОСОБА_9 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Цього ж дня близько 22 год. 40 хв. вийшов з будинку ОСОБА_9 та перебуваючи у останнього на подвір`ї, у ОСОБА_8 раптово виник умисел, спрямованим на таємне заволодіння чужим майном, а саме зерном пшениці та зерном кукурудзи з домоволодіння розташованого по АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_10 . Про знаходження у ОСОБА_10 вище вказаного майна ОСОБА_8 було відомо, так як останній на початку лютого 2020 року знаходився на подвір`ї у ОСОБА_10 де допомагав їй по господарству, а саме рубав дрова.

Після цього ОСОБА_8 взяв на подвір`ї ОСОБА_9 три полімерні мішки і полімерне відро та реалізуючи свій злочинний умисел таємно проник до підсобного приміщення, що розташоване на подвір`ї домоволодіння ОСОБА_10 . Перебуваючи в вище вказаному підсобному приміщенні ОСОБА_8 за допомогою полімерного відра набрав з одного з відсіків два мішки зерна озимої пшениці, загальною вагою 92 кг., 6 класу, врожаю 2018 року, а з іншого відсіку один мішок зерна кукурудзи, вагою 43 кг., 3 класу, врожаю 2018 року .Після чого місце скоєння злочину покинув з викраденим майном, яке в подальшому переніс до подвір`я ОСОБА_9 ..Своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_8 завдав матеріального збитку ОСОБА_10 на загальну суму 607, 44 грн.

Крім того, 03 березня 2020 року о 19 год. 00 хв., ОСОБА_8 , знаходився за місцем свого мешкання, а саме в будинку розташованому за адресою: АДРЕСА_2 та вживав спиртні напої. У цей час у ОСОБА_8 виник злочинний умисел спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, а саме таємне викрадення консервації з підвального приміщення, що розташоване на території домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_11 .. Реалізуючи свій злочинний умисел, цього ж дня близько 19 год. 30 хв. ОСОБА_8 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, заздалегідь взявши зі свого дому полімерний мішок, прийшов до вище вказаного домоволодіння. Після цього ОСОБА_8 з метою наживи, таємно проник на подвір`я вище вказаного домоволодіння, підійшов до підвального приміщення, двері даного приміщення були зачиненні на навісний замок. У цей час ОСОБА_8 помітив на землі поблизу вхідних дверей до підвального приміщення металевий прут. Взявши даний прут, за допомогою фізичної сили ОСОБА_8 зірвав вище вказаний навісний замок та таємно проник до підвального приміщення. Перебуваючи в підвальному приміщенні ОСОБА_8 , таємно викрав шість скляних банок об`ємом 2 літри кожна, в середині яких знаходилось консервоване тушковане м`ясо домашньої качки, які помістив до полімерного мішка. Після чого місце скоєння кримінального правопорушення покинув з викраденим майном, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд. Своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_8 завдав матеріального збитку ОСОБА_11 на суму 1290,00 грн.

Не погодившись з рішенням районного суду обвинувачений ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу.

В своїй апеляційній скарзі, з урахуванням доповнених апеляційних доводів та вимог, обвинувачений оскаржуючи встановленні судом фактичні обставини справи та кваліфікацію своїх дій, просить переглянути вирок Вовчанського районного суду Харківської області від 21 грудня 2020 року стосовно нього та пом`якшити призначене покарання із застосуванням ст. 69 КК України, оскільки має ряд пом`якшуючих обставин.

Окрім цього, просить застосувати до нього Закон України «Про амністію» у зв`язку з тим, що має двох неповнолітніх дітей та цивільну дружину інваліда 1 групи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити вирок районного суду без змін, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На думку колегії суддів, зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано у повному обсязі.

Згідно вироку (т. 1 а. с. 144), фактичні обставини справи встановлені у порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, що позбавляє права учасників судового провадження оскаржувати їх.

Відповідно до вимог ч. ч. 1 та 2 ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції повно, всебічно й об`єктивно дослідив обставини події, усім доказам, що є в кримінальному провадженні і були досліджені в судовому засіданні, дав належну оцінку, дійшовши правильного висновку щодо повної доведеності винуватості обвинуваченого в скоєних ним злочинах.

Його дії суд правильно кваліфікував за ч. 3 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення.

Колегія суддів уважає, що така юридична оцінка дій обвинуваченого відповідає фактичним обставинам, встановленим по справі.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції достатньою мірою врахував характер, ступінь суспільної небезпеки злочину, дані про особу обвинуваченого.

Так, районним судом ураховано, що ОСОБА_8 вчинив злочини, які відносяться до категорії тяжких злочинів, вчинив злочини у період іспитового строку, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується задовільно, має на утриманні цивільну дружину ОСОБА_12 інваліда 1 групи та двох неповнолітніх дітей ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_3 , на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, обставинами, що пом`якшують його покарання, суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, обставинами, що обтяжують його покарання, суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Окрім того, суд, при призначенні покарання обвинуваченому також врахував вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно роз`яснень, наведених в п. 1постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Обставини, на які посилається ОСОБА_8 в апеляційній скарзі щодо наявності в нього цивільної дружини, яка є інвалідом 1 групи та двох неповнолітніх дітей, в даному випадку не є безумовними підставами для пом`якшення ОСОБА_8 покарання. На переконання апеляційного суду лише шляхом ізоляції від суспільства на строк, визначений судом першої інстанції, можливо досягти мети кримінального покарання.

Отже, апеляційне прохання обвинуваченого про пом`якшення призначеного покарання належить вважати безпідставним, оскільки воно має суто суб`єктивний характер, тобто наведені ним доводи не можуть вважатися достатніми підставами для будь-якого пом`якшення покарання за злочини, вчинені обвинуваченим. З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено підстав для застосування норм ст. ст. 75, 69 КК України. З урахуванням зазначених обставин, даних про особу обвинуваченого призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. ст. 50 та 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами обвинуваченого колегія суддів не вбачає.

Призначене судом покарання за ч. 3 ст. 185 КК України є майже мінімальним, враховуючи межі санкції цієї статті. Крім того, остаточне покарання, призначене судом на підставі ст. 71 КК України, не є надмірно суворим, враховуючи дані про особу обвинуваченого.

Що стосується заявленого клопотання обвинуваченого про застосування до нього Закону України «Про амністію», то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про застосування амністії в Україні» дія закону про амністію поширюється на злочини, вчинені до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання законом про амністію чинності.

Колегія суддів вважає, що оскільки злочини були вчиненні у 2020 році, то ОСОБА_8 не підпадає під дію цього Закону, а Верховною Радою України закон про амністію у 2020 не приймався.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дотримався вимог процесуального і матеріального права, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Колегія суддів не вбачає підстав для його скасування або зміни, а тому вважає, що апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення

Вирок Вовчанського районного суду Харківської області від 21 грудня 2020 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді