КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/6530/2021 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А
16 грудня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою директора ТОВ «ФК «Перший фінансовий посередник» - ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20 вересня 2021 року, -

в с т а н о в и л а:
- № НОМЕР_1 , відкритому у ПАТ «Розрахунковий Центр» (МФО 344443);
- № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , відкритих у Печерській Філії АТ «КБ «Приватбанк» (МФО 300711);
- № НОМЕР_5 і НОМЕР_5 , відкритих в АБ «Укргазбанк» (МФО 320478);
- № НОМЕР_6 і НОМЕР_6 , відкритих АТ «КБ «Глобус» (МФО 380526);
- № НОМЕР_7 , НОМЕР_7 та НОМЕР_7 , відкритих в АТ «Скай Банк» (МФО 351254);
- № НОМЕР_8 , НОМЕР_9 та НОМЕР_10 , відкритих у АТ «Сбербанк» (МФО 320627).
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, не відповідає фактичним обставинам і постановлена, внаслідок неповного судового розгляду та без повідомлення ТОВ «ФК «Перший фінансовий посередник».
Апелянт стверджує, що грошові кошти ТОВ «ФК «Перший фінансовий посередник» на рахунках у банках не відповідають наведеним критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України. Ухвала слідчого судді передбачає накладення арешту на грошові кошти товариства на рахунках у банках, тобто кошти у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках). Проте у даному випадку грошові кошти не є матеріальними об`єктами, оскільки не мають форми грошових знаків, у зв`язку з чим виключається можливість визнавати їх речовими доказами, незалежно від можливості використання для доказування факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Додатковим підтвердженням невідповідності грошових коштів ТОВ «ФК «Перший фінансовий посередник», на рахунках у банках критеріям доказів є відсутність будь-яких обставин їх обігу (часу, учасників, рахунків, суми тощо) під час нібито вчинення кримінальних правопорушень, що не допускає можливість вважати їх предметом кримінального правопорушення. В цій ситуації арештовано всі кошти суб`єкта господарювання без пояснень, обґрунтування причин та незалежно від обставин, джерел зарахування на рахунок.
Фактично формальною (але безпідставною) причиною арешту майна була постанова слідчого про визнання грошових коштів товариства речовим доказом, яку слідчий суддя не перевірив на обґрунтованість і якій не надав оцінку з приводу відповідності вимогам законодавства.
Таким чином, відсутні будь-які обґрунтовані доводи, що грошові кошти та інше майно товариства можуть встановлювати наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, що виключає можливість використання їх як доказів у кримінальному провадженні.
Апелянт звертає увагу на те, що відомості про ТОВ «ФК «Перший фінансовий посередник», не вносились слідчим або прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань, тобто провадження щодо цієї юридичної особи не здійснюється.
Також апелянт вказує на те, що відсутнє обґрунтування наявності ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження доказів, оскільки інформація (фактичні дані) про записи на рахунках у банках відображає рух коштів і зберігається незалежно від арешту коштів у безготівковій формі.
Безпідставний арешт грошових коштів товариства на рахунках у банках не враховує розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та призводить до негативних наслідків арешту майна.
Безпідставне позбавлення товариства у зв`язку з арештом, права на відчуження, розпорядження та/або користування грошовими коштами порушує і позбавляє права власності, а також суттєво обмежує господарську діяльність, оскільки фактично вилучає засоби для її здійснення, перешкоджає можливості планувати діяльність і досягати її завдань. У тому числі товариство позбавлене можливості виконувати обов`язки платника податків, який за ст. 16 ПК України зобов`язаний сплачувати податки та збори, що є неможливим у випадку арешту коштів на рахунках у банках та прямо порушує права його працівників на отримання заробітної плати.
В судове засідання прокурор та представник власника майна не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання. Більш того, як вбачається з матеріалів справи прокурор та представник власника майна в жодне з призначених раніше судових засідань також не з`являлись, про причини неявки суд не повідомляли, хоча були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання. За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності прокурора та представника власника майна, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Встановлено, що ОСОБА_8 має безпосередній контроль над наступними компаніями, які здійснюють професійну участь на фондовому ринку України, а саме:
- Грінкліф Ентерпрайзис Лімітед номер свідоцтва НЕ338140.
За результатами проведених операцій ОСОБА_8 від страхової компанії отримує незаконну винагороду в розмірі 1,5 % від наданої ним кількості ОВДП страховику, які в послідуючому легалізує.
Окрім цього вказана група осіб, яка організована ОСОБА_8 надає послуги щодо легалізації (відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом фізичним та юридичним особам. Зокрема для ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та підконтрольним їм компаніям.
Встановлено, що з метою легалізації отриманих грошових коштів, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за попередньою змовою з ОСОБА_13 звернулись до ОСОБА_8 , який розробив та реалізував схему щодо формування неправомірно отриманих доходів, інструментом чого виступили ОВДП, з подальшим їх відображенням в деклараціях про майновий стан та доходи.
Так, вказані вище особи укладають правочини щодо купівлі-продажу цінних паперів з компаніями, що підконтрольні ОСОБА_8 , за заниженими цінами, які через короткий проміжок часу продають підконтрольним ОСОБА_8 учасникам фондового ринку куплені ними раніше цінні папери за завищеними цінами.
Таким чином, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 від проведення вказаних правочинів формують доходи, які в подальшому відображаються в деклараціях та подаються в контролюючі органи з метою легалізації неправомірно отриманих грошових коштів.
Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 25.08.2021 року строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до п`яти місяців, тобто до 28.10.2021 року.
31 серпня 2021 року старшим слідчим відділу розслідування особливо важливих злочинів ГУНП у м. Києві ОСОБА_14 за погодженням з заступником начальника відділу Кивської міської прокуратури ОСОБА_7 , повідомлено про підозру ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ст. 220-2 КК України.
01.09.2021 р. старшим слідчим відділу розслідування особливо важливих злочинів ГУНП у м. Києві ОСОБА_14 за погодженням з заступником начальника відділу Кивської міської прокуратури ОСОБА_7 , повідомлено ОСОБА_6 про зміну раніше повідомленої підозри та нову підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 220-2 КК України.
02.09.2021 року старшим слідчим відділу розслідування особливо важливих злочинів ГУНП у м. Києві ОСОБА_14 за погодженням з заступником начальника відділу Кивської міської прокуратури ОСОБА_7 , повідомлено ОСОБА_8 про зміну раніше повідомленої підозри та нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 220-2 та ч. 2 ст. 209 КК України.
06.09.2021 року старшим слідчим відділу розслідування особливо важливих злочинів ГУНП у м. Києві ОСОБА_14 за погодженням з заступником начальника відділу Кивської міської прокуратури ОСОБА_7 , повідомлено ОСОБА_9 про зміну раніше повідомленої підозри та нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 220-2 та ч. 2 ст. 209 КК України.
17.09.2021 року заступник начальника відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на грошові кошти, належні ТОВ "ФК "Перший фінансовий посередник", які знаходяться на наступних рахунках:
- № НОМЕР_1 , відкритому у ПАТ «Розрахунковий Центр» (МФО 344443);
- № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , відкритих у Печерській Філії АТ «КБ «Приватбанк» (МФО 300711);
- № НОМЕР_5 і НОМЕР_5 , відкритих в АБ «Укргазбанк» (МФО 320478);
- № НОМЕР_6 і НОМЕР_6 , відкритих АТ «КБ «Глобус» (МФО 380526);
- № НОМЕР_7 , НОМЕР_7 та НОМЕР_7 , відкритих в АТ «Скай Банк» (МФО 351254);
- № НОМЕР_8 , НОМЕР_9 та НОМЕР_10 , відкритих у АТ «Сбербанк» (МФО 320627).
Метою арешту вказаних рахунків прокурор зазначив збереження речових доказів, конфіскація майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, а також попередження незаконного приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна та інших негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, оскільки майно, а саме грошові кошти є предметом кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 220-2 та ч. 2 ст. 209 КК України, тобто є такими, на які спрямоване кримінальне правопорушення та мають значення речових доказів, відповідно до ст. 98 КПК України.
20.09.2021 року ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва частково задоволено клопотання сторони обвинувачення про арешт грошових коштів ТОВ "ФК "Перший фінансовий посередник".
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу
Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.
З урахуванням цього, слідчий суддя, всупереч ствердженням апелянта, встановив належні правові підстави, передбачені ч. 1 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищевказане майно, оскільки воно, як вважає колегія суддів, відповідає критеріям ст. 98 КПК України.
Тому доводи представника про те, що матеріали справи не містять підстав вважати, що таке майно відповідає критеріям речового доказу не знаходять свого підтвердження в ході перегляду оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції.
Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Доводи апелянта про те, що арешт на вищевказане майно накладено безпідставно, не спростовують висновків слідчого судді щодо наявності законних підстав для накладення арешту на вилучене майно на даній стадії досудового розслідування.
Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. 170 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування з встановленням наявних у кримінальному провадженні доказів, які вказують на відповідність майна вимогам ст. 98 КПК України.
Арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що невнесення до ЄРДР відомостей про ТОВ "ФК "Перший фінансовий посередник", як про це зазначає апелянт, не перешкоджає накладенню арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий процесуальний примус, як накладення арешту на майно, що надасть змогу виконати завдання, для виконання якого прокурор звернувся із клопотанням.
А тому доводи автора апеляційної скарги про відсутність правових підстав для арешту майна, не є переконливими.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.
Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на грошові кошти ТОВ "ФК "Перший фінансовий посередник", що знаходяться на рахунках товариства, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, всупереч доводам апеляційної скарги.
Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вказане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.
Інші доводи апелянта не є безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.
При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, -
п о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20 вересня 2021 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу директора ТОВ «ФК «Перший фінансовий посередник» - ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3