Провадження № 1-кс/359/1880/2021
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 листопада 2021 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду без технічної фіксації клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про передачу на відповідальне зберігання транспортного засобу,

в с т а н о в и в :
04.11.2021 адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернулася до слідчого судді з клопотанням про передачу на відповідальне зберігання транспортного засобу, в якому зазначила, що в кримінальному провадженні № 0000326, внесеному до ЄРДР 06.11.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України було накладено арешт на належний ОСОБА_4 транспортний засіб автомобіль марки «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_1 . Спецмайданчик, на який поміщений транспортний засіб не забезпечений для належного зберігання арештованого авто, так як він не містить окремих боксів, які б закривалися та унеможливлювали доступ сторонніх осіб до автомобіля; майданчик не містить навіть навісу, щоб уникнути впливу атмосферних явищ на автомобіль. Вказане може призвести до зменшення ринкової вартості та псування майна. На теперішній час всі експертизи були проведені, досудове розслідування знаходиться на етапі завершення, у зв`язку із чим, необхідності у перебуванні транспортного засобу на території спецмайданчика вже немає. ОСОБА_4 бере на себе зобов`язання зберігати транспортний засіб у належних умовах, надавати автомобіль за вимогою органу досудового розслідування, суду для проведення слідчих дій, експертиз і т.д. Підтверджуємо, що у ОСОБА_4 відсутній намір на приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження цього майна, оскільки досудове розслідування ще не закінчилося.

В судове засідання адвокат ОСОБА_3 та власник арештованого майна ОСОБА_4 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. В поданому клопотанні адвокат просила його розглянути за їх з ОСОБА_4 відсутності.

Слідчий Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_5 не з`явився, через канцелярію суду подав заяву, в якій проти задоволення клопотання не заперечував та просив його розглянути без його участі.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів у відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України не здійснювалось у зв`язку із неприбуттям в судове засідання осіб, які беруть участь у розгляді вказаного вище клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання, ознайомившись з поданою слідчим заявою, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.3 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст.1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), заявник скаржився на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).

Відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним устатті 98 цього Кодексу.

Відповідно ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як передбачено ч.1 ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Згідно ч.1 ст.172 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Ч.2 ст.174 КПК України встановлено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Встановлено, що в кримінальному провадженні № 0000326, внесеному до ЄРДР 06.11.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України було накладено арешт на належний ОСОБА_4 транспортний засіб автомобіль марки «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_1 з поміщенням його на спецмайданчик.

Звертаючись до суду з клопотанням про передачу в користування арештованого автомобіля адвокат ОСОБА_3 зазначає, що належний ОСОБА_4 автомобіль на даний час зберігається на відкритій місцевості на території спецмаданчика і на нього впливають зовнішні фактори у вигляді вітру, дощу, що може негативно впливати на технічний стан автомобіля. Тому просить передати автомобіль на відповідальне зберігання власнику.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що зберігання автомобіля на відкритій місцевості може призвести до пошкодження автомобіля, тому є підстави для передання його на зберігання власнику ОСОБА_4 , при цьому накладений арешт продовжує свою дію та забезпечить завдання арешту майна.

Приймаючи таке рішення суд, серед вищезазначеного враховує, що володілець автомобіля ОСОБА_4 не є підозрюваною чи обвинуваченою по даному кримінальному провадженню, автомобіль оглянутий, всі необхідні процесуальні дії, в тому числі і експертизи, органом досудового слідства виконані, тому, відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України, суд вважає за можливе передати вказаний автомобіль на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_4 .

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що клопотання слід задовольнити та передати ОСОБА_4 належний їй на праві власності транспортний засіб на відповідальне зберігання, попередивши її про необхідність збереження арештованого майна та, що в разі вчинення незаконних дій щодо автомобіля, вона може нести кримінальну відповідальність за ст.388 КК України.

Керуючись ст.107, 132, 167, 168, 170, 172, 173, 174, 175 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про передачу транспортного засобу на відповідальне зберігання задовольнити.

Передати автомобіль марки «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_1 його власнику ОСОБА_4 на відповідальне зберігання.

Попередити ОСОБА_4 про необхідність збереження арештованого майна та, що в разі вчинення незаконних дій щодо автомобіля, вона може нести кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1