ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №11-кп/818/1320/22 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю захисника - адвоката ОСОБА_6 ,
в режимі відеоконференції
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 21 січня 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 21 січня 2022 року клопотання прокурора задоволено та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 187 КК України, до 21.03.2022 року.
Обвинувачений ОСОБА_7 , не погоджуючись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, постановити нову, якою змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт за місцем реєстрації.
В апеляційній скарзі обвинувачений вказує, що судом були порушені засади кримінального провадження. Зазначає, що протягом судового провадження 2 роки і 4 місяці прокурор звертається з клопотаннями, де вказує про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, проте жодного разу не довів в який саме спосіб обвинувачений може здійснити вказані дії. Суд неодноразово зазначав про те, що ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, не підтверджений. 17.09.2019 року був затриманий, але до цього часу не переховувався, не перебував у розшуку, знаходився за адресою проживання. Ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України необгрунтований, оскільки таких речей і документів не існує. На потерпілого до моменту затримання не впливав, не погрожував. За час розгляду від потерпілого та свідків заяв про здійснення на них впливу не надходило. Раніше до кримінальної відповідальності не притягався та випадково опинився в статусі обвинуваченого. Підозра за ч. 4 ст.187 КК України необгрунтована. Вказує, що постанова про призначення групи прокурорів від 02.09.2019 року не підписана, що обумовлює недопустимість доказів. Повідомлення про підозру не відповідає вимогам КПК України.
Має неповнолітню дитину, матір похилого віку, яка є пенсіонером, має захворювання та потребує допомоги, має постійне місце проживання. Зазначає, що потребує стаціонарного лікування. Судом першої інстанції було надано доручення на проведення медичного обстеження, але ухвала так і не виконана. На невиконання ухвали скаржився до обласної прокуратури.
Вислухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні вимоги, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до вимог ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. Колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення клопотання обвинуваченого про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Встановлено, що ОСОБА_8 на даний час обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 187 КК України.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Суд першої інстанції вирішуючи питання щодо наявності підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, встановив, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати, з чим погоджується колегія суддів та не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який.
Згідно обвинувальних актів ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні ряду корисливих злочинів, в тому числі і за попередньою змовою групою осіб. Крім того, один з інкримінованих злочинів є особливо тяжким, вчинений з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло. Кваліфіковані склади злочинів свідчать про підвищену суспільну небезпечність інкримінованих дій, що вказує про реальну можливість вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на переховування від суду чи вчинити інші злочини. Судом першої інстанції прийнято до уваги кількість злочинних дій, їх тяжкість, зазначено, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, надано оцінку тій обставині, що ОСОБА_7 має дитину та дружину, однак зазначено, що обвинувачений ОСОБА_7 мешкав окремо від дружини та дитини, не підтримував шлюбних відносин. Враховуючи значну кількість потерпілих та свідків у кримінальному провадженні небезпідставним є посилання суду на ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Посилання обвинуваченого на те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягався, на учасників кримінального провадження не впливав та не переховувався не спростовують можливості настання зазначених ризиків у випадку застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.
Безпідставними є доводи обвинуваченого щодо необгрунтованості підозри, оскільки питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення, причинно-наслідкового зв`язку між діями обвинуваченого та наслідками є завданням судового розгляду. При вирішенні питання щодо продовження строку запобіжного заходу суд повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування, продовження щодо особи обмежувальних заходів тане вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.
Доводи щодо постанови про призначення групи прокурорів були враховані судом та в оскаржуваній ухвалі зазначено, що суду прокурором було надано підписану постанову, а питання щодо допустимості доказів вирішуватиметься судом в нарадчій кімнаті. Колегія суддів вважає необхідним звернути увагу адміністрації медичної частини ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на необхідність проведення обстеження обвинуваченого ОСОБА_7 з участю відповідних спеціалістів- лікарів.
Враховуючи, що судовий розгляд триває, встановлені ризики дійсно продовжують існувати, з огляду обсяг обвинувачення, тяжкість інкримінованих дій колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, вважає за необхідне ухвалу суду щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Клопотання обвинуваченого про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити, вказаний строк поновити.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 21 січня 2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_7 залишити без змін.
Звернути увагу адміністрації медичної частини ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на необхідність провести обстеження обвинуваченого ОСОБА_7 з участю відповідних спеціалістів- лікарів та у разі необхідності надати йому необхідне лікування.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді