Ухвала
Іменем України
23 вересня 2021 року

м. Київ
справа №357/10757/20
провадження № 51-3823 ск 21

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

від 25 січня 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 08 червня

2021 року,
встановив:
За вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

від 25 січня 2021 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Чаплинка Чаплинського (Каховського) району Херсонської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 11 липня

2008 року вироком Нововоронцовського районного суду Херсонської області

за частиною 3 статті 289 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання

у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з конфіскацією 1/2 майна; звільненого по відбуттю покарання 10 вересня 2015 року; засуджено за частиною 1 статті 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.
Вирішено долю речових доказів.
Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він 07 жовтня

2020 року приблизно о 19 годині 30 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на балконі квартири

АДРЕСА_2 разом із ОСОБА_6 ,

на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із останнім, усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, діючи

з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_6 , підійшов ззаду

до останнього, який в той час знаходився біля відчиненого вікна обличчям до вулиці, руками взяв ОСОБА_6 за його обидві ноги та, піднявши, умисно перекинув останнього через відчинене вікно.
Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_5 , ОСОБА_6 упав на ґрунтове покриття двору будинку та отримав тілесні ушкодження у виді закритої травми грудей з переломами ребер та груднини, ушкодження аорти та крововтрати, від яких помер на місці.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 червня 2021 року вирок суду залишено без змін.
У касаційній скарзі захисник просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_5 та призначити новий розгляд в суді першої інстанції з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто неправильної кваліфікацій дій засудженого за частиною 1 статті 115 КК. В обґрунтування посилається на те, що ОСОБА_5 не мав прямого умислу на позбавлення ОСОБА_6 життя, смерть потерпілого настала внаслідок злочинної недбалості обвинуваченого, оскільки він не передбачав, що внаслідок його дій ОСОБА_6 впаде з балкону та помре. Вказує, що дійсно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 разом проводили час та вживали алкогольні напої, між ними виникала словесна перепалка, яка не супроводжувалась фізичним насильством або висловлюванням погроз один одному, після чого між ними відбулося примирення. Таким чином, як зазначає захисник, виходячи на балкон у ОСОБА_5 не було жодних мотивів позбавляти життя потерпілого. А тому його дії, на думку захисника, слід кваліфікувати

за частиною 1 статті 119 КК.

Крім того, захисник вказує, що неправильна кваліфікація дій ОСОБА_5 призвела до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Вважає, що суд, призначаючи ОСОБА_5 покарання, не встановив мотив учиненого злочину, не врахував визнання засудженим вини у необережному позбавленні життя ОСОБА_6 і розкаявся

у вчиненому, а тому призначене покарання у виді 13 років позбавлення волі, є явно несправедливим внаслідок суворості.
Заслухавши доповідь судді Верховного Суду, перевіривши матеріали провадження

за касаційною скаргою захисника та обговоривши її доводи, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову

у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно з вимогами частини 1 статті 433 цього Кодексу суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини,

що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції виходить з обставин справи, які встановлені судовими інстанціями.
Вбивство це винне, протиправне заподіяння смерті іншій людині. Об`єктивна сторона злочину, передбаченого статтею 115 КК, характеризується: 1) діянням посяганням на життя іншої особи; 2) наслідками у вигляді незворотної смерті потерпілого; 3) причинним зв`язком між вказаними діями та наслідками, тощо. Найчастіше умисне вбивство вчиняється шляхом дії, спрямованої на порушення функцій чи анатомічної цілісності життєво важливих органів іншої людини. Суспільно небезпечним наслідком вбивства є настання незворотної смерті потерпілого.
Як убачається з копій судових рішень, доданих захисником до касаційної скарги, цими рішеннями встановлено, що висновок суду про доведеність вини ОСОБА_5

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 КК, при обставинах, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи

і підтверджений розглянутими в судовому засіданні та детально викладеними

у вироку доказами: показаннями потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , протоколом огляду місця події від 07 жовтня 2020 року, схемою та ілюстративною таблицею до нього, заявою ОСОБА_11 від 07 жовтня

2020 року, витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 07 жовтня

2020 року, протоколом огляду предметів від 10 жовтня 2020 року та фототаблицею

до нього, протоколом проведення слідчого експерименту від 07 жовтня 2020 року

та доданим до нього диском з відеозаписом, протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 08 жовтня 2020 року, протоколом освідування особи від 08 жовтня 2020 року та доданим до нього результатом тестування

за допомогою алкотеста «Драгер», протоколом проведення слідчого експерименту від 08 жовтня 2020 року, доданим до нього диском з відеозаписом, та ілюстративної таблиці і схеми до нього, заявою ОСОБА_8 від 08 жовтня 2020 року, протоколом проведення слідчого експерименту від 29 жовтня 2020 року та доданим до нього диском з відеозаписом, висновком експерта №616-604 від 22 жовтня 2020 року, висновком експерта №617-604 від 22 жовтня 2020 року, висновком експерта

№618-604 від 22 жовтня 2020 року, висновком судово-психіатричного експерта №446 від 15 жовтня 2020 року.
Зі змісту судових рішень вбачається наступне.
Суд першої інстанції, поклав в основу вироку показання свідка ОСОБА_8 щодо механізму викидання ОСОБА_5 . ОСОБА_6 з балкону та відтворені ним обставини під час слідчого експерименту й частково взяв до уваги протокол слідчого експерименту, зазначивши мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші. Пояснення ОСОБА_5 про відсутність у нього умислу на позбавлення життя потерпілого, спростовуються викладеними у вироку доказами.

Так, з пояснень ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 убачається, що між

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відбувалася сварка, після якої потерпілий

та свідок ОСОБА_12 вийшли на балкон. Очевидець події, яка відбулася на балконі, - свідок ОСОБА_12 показав, що він та потерпілий стояли біля відчиненого вікна балкону, упершись на підвіконня балкону та перехилившись дещо за вікно, один біля одного спиною до балконних дверей, ОСОБА_6 був зліва від нього. Через деякий

час на балкон зайшов ОСОБА_5 , нахилився на потерпілого і спитав який тут поверх, на що вони відповіли, що четвертий. Після цього ОСОБА_5 сів, узяв руками за ноги ОСОБА_6 , підняв і викинув у вікно балкону. Свідок запитав

«Що ти зробив?». На це ОСОБА_5 відповів «Ти щось бачив? Зараз і ти полетиш.»

В кімнаті між ними з цього приводу продовжилася розмова. В кімнату хотів зайти брат свідка, але ОСОБА_5 спочатку тримав двері, а потім одягнувся і вийшов

з квартири.

Такі ж показання свідок ОСОБА_12 надав і під час проведення слідчого експерименту від 07 жовтня 2020 року, при цьому, під час проведення слідчого експерименту

за його участю - єдиного очевидця події злочину, свідок вказав, що ОСОБА_5 саме викинув із вікна балкону ОСОБА_6 .
В матеріалах провадження, як видно з вироку суду, є докази того, що обвинувачений намагався вплинути на свідка ОСОБА_8 , щоб той не давав правдивих показань про обставини справи, а підтвердив випадковість події з потерпілим. Зокрема, свідок ОСОБА_10 , окрім обставин щодо спільного вживання алкоголю у кв.

АДРЕСА_2 , зазначив, що після вбивства йому телефонував ОСОБА_5

та просив, що він вплинув на ОСОБА_8 , щоб той у свою чергу дав показання слідчому, що подія із ОСОБА_6 сталася випадково.
Таким чином, вироком суду встановлено, що показаннями свідка ОСОБА_8 підтверджується умисний характер дій ОСОБА_5 , направлений на позбавлення життя потерпілого, оскільки обвинувачений умисно викинув потерпілого з четвертого поверху будинку та усвідомлював наслідки у виді смерті потерпілого, про що прямо заявив свідку на його питання про свої дії. Твердження ОСОБА_5 під час судового розгляду, що зроблений ним короткотривалий рух руками був різким,

але слабким і направлений від себе вперед, тобто до стіни підвіконня, безпосередньо перед якою стояв ОСОБА_6 , дало суду підставу для висновку, що амплітуда руху його ніг була мінімальною та такими діями ОСОБА_5 взагалі не зміг би зрушити

з місця потерпілого. Наведені обставини виключають обставину падіння потерпілого з вікна внаслідок необережних дій ОСОБА_5 .
Апеляційний суд, як убачається зі змісту ухвали від 08 червня 2021 року, ретельно перевірив доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_4 щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність,

яке полягало у неправильній кваліфікації дій ОСОБА_5 , дав на них мотивовану відповідь та не знайшов підстав для зміни вироку в цій частині, повною мірою врахувавши всі обставини.
З урахуванням встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи,

а також перевірених апеляційним судом, дії ОСОБА_5 за частиною 1 статті 115 КК кваліфіковані правильно, з чим погоджується і колегія суддів.
Отже, твердження захисника про відсутність у обвинуваченого умислу

на позбавлення життя потерпілого є необґрунтованими.
Призначене засудженому ОСОБА_5 покарання у межах санкції частиною 1 статті 115 КК, відповідає вимогам статей 50, 65 КК. Його не можна вважати явно несправедливим.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статті 419 КПК.
Касаційна скарга захисника не містить доводів про істотне порушення судами

першої та апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону,

які перешкодили чи могли перешкодити судам ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення або призвели до порушення прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.
Оскільки з наведених у касаційній скарзі захисника мотивів убачається, що підстав для задоволення скарги немає, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника

ОСОБА_4 .
Беручи до уваги наведене, керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2021 року

та ухвалу Київського апеляційного суду від 08 червня 2021 року.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3