11.01.2022
справа № 642/9117/21
провадження № 1-кс/642/48/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 січня 2022 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Харків скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого про відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні №0603 від 23.11.2021 року,-

ВСТАНОВИВ:
Скаржник ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова зі скаргою, у якій просить рішення слідчого № Б-11261/15-02-2-21 від 13.12.2021 року про відмову у задоволенні клопотання скасувати, та зобов`язати слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтава, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0603 від 23.11.2021 року за ч. 1 ст. 365 КК України, допитати ОСОБА_3 в якості потерпілого.

Скаргу мотивує тим, що він 08.12.2021 року звернувся до слідчого ОСОБА_5 , яка входить до складу групи слідчих, з клопотанням про виконання слідчої дії, а саме допиту його у якості потерпілого у вказаному кримінальному провадженні.

30.12.2021 року він отримав поштою рішення слідчого ОСОБА_6 про відмову в задоволенні клопотання, та роз`яснено, що у кримінальному провадженні №0603 у відповідності до положень ч.2 ст.60 КПК України він має статус заявника, а відтак він не має права подавати клопотання про проведення слідчих дій. Вказану відмову слідчого скаржник вважає незаконною, прийнятою з порушенням вимог чинного КПК України, посилаючись на те, що він з моменту подання заяви про вчинення кримінального правопорушення має права потерпілого, а тому з метою захисту своїх порушених прав звернувся до слідчого судді з відповідною скаргою.

Скаржник та його представник адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні вимоги скарги підтримали.

Представник Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтава в судове засідання не з`явився. Були надані матеріали кримінального провадження №0603 від 23.11.2021 року.

В силу ч.3 ст. 306 КПК України його відсутність не є перешкодою для розгляду скарги.

Суд, вислухавши доводи учасників судового розгляду, дослідивши матеріали скарги та додані до неї письмові документи, суд вважає, що в задоволенні такої слід відмовити виходячи з наступних підстав.

Слідчий суддя розглядає дану скаргу в межах її предмету та заявлених вимог, з урахуванням змісту клопотання, яке надійшло до слідчого та на яке останній виніс оскаржуване рішення.

Слідчим суддею встановлено, що слідчими Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтава здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0603 від 23.11.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України.

З аналізу клопотання ОСОБА_3 від 08.12.2021 вбачається, що останній просить слідчого допитати його у якості потерпілого.

У листі № Б-11261/15-02-2-21 від 13.12.2021 року слідчим Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтава роз`яснено ОСОБА_3 , що він у кримінальному провадженні №0603 має статус заявника, і має права відповідно до ч.ч. 1.2 ст. 60 КПКУ, та відповідно до ст. 220 КПКУ не входить до переліку осіб які мають право заявляти клопотання.

Матеріали кримінального провадження №0603 процесуальних рішень про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим не приймалось, а також не вчинялось процесуальних дій про залучення ОСОБА_3 потерпілою особою від злочину. Процесуальний статус ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0603 «заявник» в розумінні ст.60 КПК України.

Звертаючись до суду з вказаною скаргою скаржник ОСОБА_3 обгрунтовує мотивованість та підставність подачі такої тим, що відповідно до імперативних положень кримінального процесуального закону, а саме ч.2 ст.55 КПК України, з моменту подання до ДБР заяви про вчинення кримінального правопорушення, він набув процесуального статусу потерпілого у кримінальному провадженні. А відтак має право на подачу клопотань про проведення слідчих дій, однак слідчий вказаних вимог процесуального законодавства не врахував та протиправно відмовив у реалізації скаржником його прав.

Аналізуючи мотивованість та обгрунтованість заявленої скарги суд враховує наступне.

Відповідно до положень ч.ч.1-2 ст.55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Системний аналіз вищенаведених положень ч.ч.1-2 ст.55 КПК України дає підстави стверджувати про те, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути не будь-яка особа, а лише та, якій кримінальним правопорушенням завдано шкоди (моральної, фізичної або майнової). Дійсно, статус потерпілого, тобто його права і обов`язки виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Однак, для підтвердження статусу потерпілого закон вимагає вручення такій особі (потерпілому) пам`ятки про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення. Відтак, хоч положеннями ст.55 КПК України не передбачено імперативної необхідності прийняття постанови про визнання особи потерпілою, однак для підтвердження статусу потерпілого недостатнім є лише факт подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення. Для підтвердження статусу потерпілого необхідне роз`яснення особі її процесуальних прав та обов`язків шляхом вручення такій особі (потерпілому) пам`ятки.

Як встановлено з матеріалів справи та долучених до неї письмових документів в кримінальному провадженні №0603 скаржник ОСОБА_3 статусу потерпілого так і не набув, незважаючи на те, що подавав заяву про вчинення кримінального правопорушення, пам`ятка про процесуальні права та обов`язки не вручалась.

Клопотання про залучення до провадження у якості потерпілого ОСОБА_3 до слідчого не звертався, процесуального рішення з цього питання слідчим не вирішувалось.

А відтак суд вважає обгрунтованими покликання слідчого про те, що скаржник ОСОБА_3 в кримінальному провадженні №0603 має статус заявника.

Відповідно до положень ч.1 ст.60 КПК України, заявником є фізична або юридична особа, яка звернулася із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим.

Серед передбачених ч.2 ст.60 КПК України вичерпних прав заявника, не передбачено права на подання клопотань про проведення слідчих дій.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Приписами ст. 220 КПК України визначено, що клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Слідчим суддею встановлено, що станом на 13.12.2021 року ОСОБА_3 не є потерпілим за провадженням, а подане ним клопотання розглянуто слідчим як заява і слідчим спрямовано останньому листа № Б-11261/15-02-2-21 від 13.12.2021 року з роз`ясненням, що останній не має процесуальних прав на звернення із клопотанням про проведення слідчих дій.

У судовому засіданні також ОСОБА_3 було повідомлено,що його в межах кримінального провадження №0603 було допитано слідчим у якості свідка.

У зв`язку із відсутністю у скаржника ОСОБА_3 статусу потерпілого в кримінальному провадженні №0603, слідчий суддя погоджується з доводами слідчого викладеними у листі № Б-11261/15-02-2-21 від 13.12.2021 року.

Що стосується вимог скарги про зобов`язання слідчого вчинити конкретні слідчі дії, то слідчий суддя зазначає, що відповідно до ч. 5ст. 40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Жодною нормою КПК України не передбачено, що слідчий суддя може втручатись в діяльність слідчого, зокрема, зобов`язати його вчинити конкретні слідчі дії.

Отже, слідчий суддя, виходячи із ч. 5 ст. 40, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому на здійснення конкретних слідчих дій, в тому числі про допит потерпілого, зважаючи на специфіку слідчих дій, адже останній є самостійним у своїй процесуальній діяльності, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування, однак він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст.3, ч. 3 ст.22 КПК України). Тому, слідчий суддя не повноважний зобов`язати слідчого вчиняти конкретні слідчі дії.

З погляду на викладене у задоволенні скарги ОСОБА_3 слід відмовити.

Керуючись вимогами статей 303,306,307, 372, 376 КПК України, -

ухвалив:
У задоволенні скарги ОСОБА_3 на рішення слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_7 від 13.12.2021 року про відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні №0603 від 23.11.2021 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1