Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/594/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.09.2021 року м. Кропивницький
Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
адвоката ОСОБА_7 ,
переглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 14 червня 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кривий Ріг Дніпропетровської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, безробітного, одруженого, без утриманців, без місця реєстрації проживання на території Петрівського району Кіровоградської області, відповідно до положень ст. 89 КК України не має судимості,

визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк дев`ять років.

Ухвалено стягнути на користь держави процесуальні витрати у розмірі 1 307 гривень 60 копійок на залучення експертів.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 , визнаний винуватим за вчинення умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині.

Кримінальне правопорушення, як встановлено судом першої інстанції, вчинено при наступних обставинах.

ОСОБА_8 , 19 жовтня 2020 року, приблизно о 21 годині 00 хвилин, разом зі своїм братом, ОСОБА_9 , знаходились за місцем проживання останнього за адресою: АДРЕСА_1 , - де спільно вживали спиртні напої.

Пізніше, в нічний час, 20 жовтня 2020 року, між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків виникла сварка, під час якої у останнього виник злочинний умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , 20 жовтня 2020 року, в період часу з 06 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин, ОСОБА_8 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи на веранді означеного, діючи умисно та цілеспрямовано, наніс ОСОБА_9 не менше 15 травматичних ударів кулаками своїх рук по голові та стрибків на голові потерпілого, який в цей час знаходився в лежачому положенні.

Відповідно до висновків експерта № 382 від 26.11.2020 року та № 382/1 від 11.12.2020 року, внаслідок отриманих ударів ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді: черепно-мозкової травми, що складається з синців обличчя, крововиливів у м`які тканини волосистої частини голови, субарахноїдальних крововиливів.

Вказані тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, та знаходиться в прямому причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі адвокат обвинуваченого просить змінити вирок суду першої інстанції в частині кваліфікації дій обвинуваченого, ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, призначити покарання у виді позбавлення волі на строк сім років.

Свої вимоги мотивує наступними доводами.

Під час судового розгляду кримінального провадження не встановлено умислу ОСОБА_8 на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 КК України, на заподіяння смерті потерпілому.

Суд мав враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, локалізацію поранень.

Відповідно до висновку судово-медичного експерта смерть потерпілого настала внаслідок набряку головного мозку, через 2-5 годин після нанесення тілесних ушкоджень (через значний проміжок часу на думку захисту).

Тож, висновок експерта дає можливість вважати, що умислу у ОСОБА_8 на вбивство ОСОБА_9 не було.

Крім того, не погоджується із прийняттям як допустимого доказу відомості, зафіксовані відеореєстратором поліцейського в ході виїзду на місце події 20 жовтня 2020 року, - працівником поліції проведено допит підозрюваного щодо обставин події, при цьому ОСОБА_8 не роз`яснено йог процесуальних прав, зокрема права на захист.

Також, необхідно врахувати, що обвинувачений щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, погодився надавати показання.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на підтримку поданої адвокатом апеляційної скарги за обставин і доводів, викладених у ній, думку прокурора, який заперечив задоволення апеляційної скарги захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за що його засуджено, ґрунтуються на сукупності зібраних у провадженні доказів, які у повному обсязі досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду провадження, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Захист заперечує кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 КК України, за відсутності суб`єктивної сторони даного кримінального правопорушення (умислу), вважаючи правильною кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 т. 121 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_8 , будучи допитаним в судовому засіданні суду першої інстанції свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково, надав наступних показань.

Він, ввечері, 19 жовтня 2020 року, приїхав у смт. Петрове Кіровоградської області до свого брата ОСОБА_9 .

Знайшовши ОСОБА_9 вдома, вони разом пішли до магазину та придбали горілку, після чого почали її вживати вдома у останнього за адресою: АДРЕСА_1 . Через деякий час між ними виник словесний конфлікт про минулі судимості ОСОБА_8 , в ході якого останній наніс ОСОБА_9 тілесні ушкодження.

При цьому обвинувачений не пам`ятає, яким саме способом, кількість та час нанесення тілесних ушкоджень.

Після спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, обвинувачений перетягнув брата з коридору до кімнати і намагався надавати йому допомогу шляхом обливання холодною водою, але через деякий час заснув.

Прокинувся ОСОБА_8 приблизно о 12 годині 00 хвилин 20 жовтня 2020 року і виявив, що ОСОБА_9 мертвий, а тому відразу повідомив про це поліцію.

Не зважаючи на часткове визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, його вина підтверджується сукупністю наступних доказів, що їх належно досліджено та правильно оцінено судом першої інстанції.

Свідки-очевидці події кримінального правопорушення відсутні.

Відповідно до пояснень в судовому засіданні суду першої інстанції свідка ОСОБА_10 - вона бачила обвинуваченого увечері 19 жовтня 2020 року, коли йшла по вулиці, а він запитав її де проживає ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_11 , будучи допитаний у суді першої інстанції, суду пояснив, що брав участь як понятий при проведені слідчого експерименту з обвинуваченим, в ході якого останній показав події, які відбулися, проте деталей він не пам' ятає.

Згідно із показаннями в судовому засіданні суду першої інстанції свідка ОСОБА_12 : ОСОБА_9 характеризований нею як сусід, який зловживав алкогольними напоями, проте поводив себе не агресивно і не приносив шкоди.

Допитаний під час судового слідства судом першої інстанції свідок ОСОБА_13 суду показав, що як працівник поліції в складі слідчо-оперативної групи виїжджав за викликом на місце події, де ОСОБА_8 розповів йому про обставини події, а саме, що він після розпиття спиртних напоїв на ґрунті раптово виниклої сварки вбив брата ОСОБА_9 , при цьому бив його руками та ногами, а також стрибав ногами на голові. Зазначене було зафіксовано нагрудним відеореєстратором відповідно до вимог Закону України «Про поліцію».

Крім наведених доказів, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджують й наступні докази матеріалів кримінального провадження, досліджені у сукупності судом першої інстанції:
-витяг з кримінального провадження № 0000284, відомості про дане кримінальне провадження внесені до ЄРДР 20.10.2020 року. Датою надходження заяви, повідомлення або виявлення з іншого джерела є 20.10.2020 року, заявник ОСОБА_8 , фабула: 20.10.2020 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає його брат ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, між ним та братом ОСОБА_9 відбулась сварка в ході якої ОСОБА_8 наніс множинні удари ногами та руками по тулубу та голові свого брата ОСОБА_9 , після чого пішов та ліг спати, а коли прокинувся, то виявив брата ОСОБА_9 померлим на підлозі в кімнаті за вищевказаною адресою. Правова кваліфікація: ч.1 ст.115 КК України;

-протокол огляду місця події від 20.10.2020 року за адресою: АДРЕСА_1 , оглянуто місце події, за результатами якого складено опис обстановки домоволодіння, вилучено змиви РБК, пляшку «Арсенал», пляшку «Яготинське», пляшку «PRIME», одяг (чоловічу кофту, рубашку та штани ) з слідами крові, які постановами слідчого від 20.10.2020 року визнані речовими доказами. До протоколу додано диск з відеозаписом;

-протокол огляду трупу від 21.10.2020 року описано вигляд трупа ОСОБА_9 , його розташування та зафіксовано видимі тілесні ушкодження;

-протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 20.10.2020 року, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - затримано 20.10.2020 року о 13 годині 50 хвилин. Під час затримання у нього вилучено мобільний телефон марки «Redmi Designed by xiaomi modei M:1903С3EG» чорного кольору, спортивний костюм чорного кольору, футболку зеленого кольору та кросівки чорного кольору марки «THE NОRTH FACE»;

висновок за результатами медичного огляду № 41 від 20.10.2020 року, яким встановлено, що ОСОБА_8 станом на 16 годину 15 хвилин перебував в стані алкогольного сп`яніння;

-протокол слідчого експерименту від 21.10.2020 року проведений з метою перевірки і уточнення відомостей щодо тілесних ушкоджень та причин смерті ОСОБА_9 , в ході якого ОСОБА_8 допустив, що тілесні ушкодження своєму братові наніс саме він, але механізм їх спричинення не пам`ятає, зазначив що сторонніх осіб окрім них не було. До протоколу додано диск з відеозаписом;

-рапорт від 20.10.2020 року начальника сектору карного розшуку Петрівського ВП Долинського ВП майора поліції ОСОБА_13 , згідно із яким по прибуттю слідчої оперативної групи на місце події поряд з будинком було зупинено громадянина ОСОБА_8 , якого було опитано. Під час спілкування останній надав відомості про обставини нанесення тілесних ушкоджень братові ОСОБА_9 . До рапорту додано диск з відеозаписом, який постановою слідчого від 21.10.2020 року визнано речовим доказом;

-відеозапис з нагрудного відеореєстратора, 20.10.20 року в ході виїзду оперативної групи на місце події після повідомлення о 12:59 на службу 102 про смерть ОСОБА_9 , свідок ОСОБА_13 провів бесіду з ОСОБА_8 на предмет обставин події, яка була записана на службовий відеореєстратор. Під час розмови обвинувачений добровільно розповів, що вранці 20.10.20 року під час вживання спиртних напоїв з братом ОСОБА_9 між ними виник словесний конфлікт, в ході якого він почав наносити удари останньому, а коли той впав, у лежачому положенні бив його ногами та стрибав на тілі і голові потерпілого. Після цього деякий час надавав допомогу потерпілому, обливав його водою , який на той час ще був живий, а потім заснув і коли проснувся, виявив брата мертвим.

-висновок судово-медичної експертизи № 382 від 21.10.2020 року, у відповідності до якого при судово-медичній еспертизі трупа ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: А) закритої черепно-мозкової травми: синці обличчя, крововиливи у м`які тканини волосистої частини голови, субарахноїдальні крововиливи. Вказаний комплекс ушкоджень міг утворитися від дії тупих твердих предметів(предмету) в перпендикулярному чи близького до такого напрямку, несе ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння та знаходиться в прямому причинному зв`язку зі смертю. Зважаючи на особливості зовнішніх ушкоджень давність черепно-мозкової травми може складати до 3-х діб до моменту смерті, проте більш категорично про це можна судити на підставі судово-медичної гістологічної експертизи; Б) синців лівої пахової області, грудної клітини, саден колін, грудної клітини, правої пахової області , правої гомілки . Вказані ушкодження могли виникнути від дії тупих твердих предметів(предмету) в перпендикулярному чи близького до такого напрямку, несуть ознаки легких тілесних ушкоджень як такі, що викликають скороминучий розлад здоров`я на термін до 6 діб і в прямому причинному зв`язку зі смертю не перебувають. Давність ушкоджень може складати не більше 1-2 діб до моменту смерті. Виявлені ушкодження могли утворитися в результаті не менш ніж 15 травматичних впливів локального характеру. Смерть ОСОБА_9 настала в результаті набряку головного мозку як наслідок комплексу черепно-мозкової травми , на що вказують дані судово-медичної експертизи, викладені вище. Давність смерті може складати не менше 12 годин до початку експертизи. Стопи ніг мають ознаки тупих твердих предметів як при ударах , так і стрибках , та за інших обставин. При судово-медичній експертизі виявлені морфологічні ознаки атеросклеротичної хвороби серця, однак дана хвороба не перебуває у прямому причинному зв`язку зі смертю. При судово-медичній токсикологічній експертизі виявлений етиловий спирт в кількості, що відповідає сильному ступеню алкогольного сп`яніння;

-висновок судово-медичної експертизи № 382/1 від 11.12.2020 року, - відповідно до даних судово-медичної гістологічної експертизи давність ушкоджень, що призвели до смерті ОСОБА_9 може складати приблизно 2-5 годин до моменту смерті. Взаємне розташування потерпілого та нападника в момент спричинення ушкоджень могло бути різноманітним, яке б дозволяло утворення ушкоджень виявленої локалізації та направлення;

-висновок судово-медичної експертизи № 673 від 26.11.2020 року, згідно із яким знайдена на одязі ОСОБА_8 , а саме на спортивній куртці та спортивних штанях, на футболці, на кросівках, кров людини, може походити від ОСОБА_8 або (і) ОСОБА_9 ;

-висновок судово-медичної експертизи № 672 від 26.11.2020 року, згідно із яким знайдена на одязі ОСОБА_9 , а саме на сорочці, на джемпері, на джинсах, кров людини, може походити від ОСОБА_8 або (і) ОСОБА_9 ;

-висновок судово-медичної експертизи № 676 від 26.11.2020 року, згідно із яким знайдена в змиві з бетонної відмістки та в змиві з рами дверей кров людини, може походити від ОСОБА_8 або (і) ОСОБА_9 ;

-висновок судово-медичної експертизи № 675 від 26.11.2020 року, згідно із яким знайдена в змиві з підлоги біля крісла та в змиві з підлоги біля тіла кров людини, може походити від ОСОБА_8 або (і) ОСОБА_9 ;

-висновок судово-медичної експертизи № 674 від 26.11.2020 року, згідно із яким знайдена на вирізці з паперу кров людини, може походити від ОСОБА_8 або (і) ОСОБА_9 ;

-довідка КНП «Петрівська ЦРЛ» від 21.10.2020 року, якою встановлено, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває;

-висновок судово-психіатричного експерта № 429 від 10.11.2020 року, з якого убачається, що ОСОБА_8 в момент скоєння правопорушення психічним захворюванням не страждав, і в даний час психічним захворюванням не страждає, не знаходився в тимчасовому хворобливому стані, міг контролювати свої дії і керувати ними. Підпадає під дію ст.19 ч.1 КК України. У відношенні інкримінованого правопорушення слід вважати осудним. Застосування заходів медичного характеру не потребує.

Таким чином, на підставі досліджених доказів, ОСОБА_8 обґрунтовано визнано винуватим у вчиненні умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, а дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України.

Сторона захисту вважає правильною кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України, на що й вказує в поданій апеляційній скарзі.

Проте, відносно кваліфікації дій обвинуваченого колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, зазначеними в оскаржуваному вироку.

Суб`єктивна сторона умисного вбивства характеризується виною у формі умислу.

За нормативним визначенням умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК).

Ставлення винного до смерті потерпілого (ч. 2 ст. 121) є необережним.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму ВСУ від 07.02.2003 N 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» Для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: (при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю). Якщо винний діяв з умислом на вбивство, тривалість часу, що минув з моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має.
Як встановлено матеріалами кримінального провадження, дослідженими та аналізованими доказами, обвинувачений ОСОБА_8 , під час розпиття алкогольних напоїв, в ході виниклого конфлікту та сварки зі своїм братом (потерпілим ОСОБА_9 ), спричинив останньому не менше п`ятнадцяти травматичних ударів.

При цьому, удари потерпілому обвинувачений спричиняв кулаками рук, а також стрибками в область голови потерпілого.

Слід враховувати, що тілесні ушкодження нанесені більшою мірою в життєво важливі органи людини голови. І саме ці спричинені тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили смерть потерпілого, інші наявні на тілі потерпілого тілесні ушкодження (як синці та садна ніг, грудної клітини, пахової області) спричинені більшою мірою не в життєво важливі органи та носять характер легких тілесних ушкоджень, що у зв`язку зі смертю потерпілого не перебувають.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, тілесні ушкодження наносились обвинуваченим потерпілому й після падіння останнього на підлогу, тобто, у той час, коли потерпілий перебував у положенні лежачи та не чинив опору.

Після нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, обвинувачений не викликав швидку медичну допомогу потерпілому, якого лише перетягнув до кімнати, після чого обвинувачений заснув.

Наведене вище сукупно надає підстав прийти до об`єктивного висновку, що обвинувачений чітко розумів наслідки своїх дій і переслідував мету вбивства потерпілого ОСОБА_9 .

Враховуючи всі зазначені обставини, зокрема, спосіб, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, що їх спричинено обвинуваченим потерпілому, зокрема, й те, що удари спричинено в життєво важливі органи, тощо, - вказане свідчить про те, що обвинувачений діяв умисно, маючи на меті завдати смерть потерпілому, і його ставлення до настання смерті потерпілого, вочевидь, не є необережним (як встановлює суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 КК України).
При цьому, як зазначалось вище, якщо винний діяв з умислом на вбивство, тривалість часу, що минув з моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має.
Тим самим спростовуються доводи апеляційної скарги з приводу того, що, як встановлено експертизою, з моменту спричинення обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому минув певний час.
Слід зауважити, вказаним обставинам, а також і аналогічним посиланням сторони захисту під час судового слідства суду першої інстанції, - надано судом першої інстанції належної юридичної оцінки.
Свої висновки щодо наявності умислу обвинуваченого на заподіяння смерті потерпілому, а не тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого, - судом зазначено безпосередньо в мотивувальній частині вироку (а.п. 231-231 зворот, том 1, вирок).
Тож доводи сторони захисту з приводу того, що у діях обвинуваченого відсутня суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 КК України, - свого підтвердження не знайшли.

Також, сторона захисту вказує на те, що запис нагрудного відео реєстратора поліцейського (у подальшому свідка) ОСОБА_13 є недопустимим доказом, оскільки працівником поліції проведено допит підозрюваного щодо обставин події, при цьому ОСОБА_8 не роз`яснено йог процесуальних прав, зокрема права на захист.

Даним доводам судом першої інстанції також надано належної оцінки і мотивовано у вироку свої висновки з приводу того, чому такий доказ визнаний судом допустимим та покладений в основу вироку (а.п. 231-232 , вирок, том 1).

Зокрема, як встановлено, ОСОБА_8 , після його пробудження о 12 годині 00 хвилин 20 жовтня 2020 року за місцем перебування (у квартирі потерпілого) та виявлення ним, що потерпілий ОСОБА_9 мертвий, викликано поліцію.

В ході виїзду поліції на місце події, після повідомлення ОСОБА_8 на службу 102 про смерть ОСОБА_9 , свідок ОСОБА_13 провів бесіду з ОСОБА_8 на предмет обставин події, яка була записана на службовий відеореєстратор.

Свідок ОСОБА_13 провів бесіду з ОСОБА_8 про обставини події, діючи у відповідності до вимог ст. 40 Закону України «Про поліцію», яка і була записана на службовий відеореєстратор 20 жовтня 2020 року.

Зазначений відеозапис в подальшому добровільно наданий слідчому на оптичному диску, процесуально долучений до матеріалів кримінального провадження як речовий доказ, досліджений в судовому засіданні.

Слід вказати, що на момент опитування про події свідком ОСОБА_13 , ОСОБА_8 не мав статусу підозрюваного, так як підозру йому пред`явлено у порядку ст. 278 КПК України після затримання, пізніше за часом.

Більш того, на той момент ще не розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні.

Відповідно, оскільки ОСОБА_8 не мав жодного процесуального статусу, то кримінальним процесуальним законом у даному випадку не вимагалось роз`яснення ОСОБА_8 процесуальних прав, в тому числі його права на захист.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, під час розмови обвинувачений розповів, що під час вживання спиртних напоїв з братом ОСОБА_9 між ними виник словесний конфлікт, в ході якого він почав наносити удари останньому, а коли той впав, у лежачому положенні бив його ногами та стрибав на тілі і голові потерпілого, після цього деякий час надавав допомогу потерпілому, який на той час ще був живий, - обливав його водою, а потім заснув і коли проснувся, виявив брата мертвим.

Вказане підтвердив у судовому засіданні і свідок ОСОБА_13 .

Обвинувачений, за винятком його вказівок, що він не пам`ятає конкретного механізму спричинення ним потерпілому тілесних ушкоджень, їх кількості та локалізації, не заперечує побиття ним і нанесення саме ним тілесних ушкоджень потерпілому.

Означене узгоджується і з іншими доказами, зокрема, результатами судово-медичної експертизи № 673 від 26.11.2020 року, якою виявлено кров на взутті обвинуваченого, та висновками судово-медичної експертизи № 382 від 21.10.2020 року і № 382/1 від 11.12.2020 року щодо причин смерті потерпілого та кількості травмуючих впливів.

Тож, доводи сторони захисту про недопустимість такого доказу як відео, зафіксоване на персональний відео реєстратор свідка ОСОБА_13 , свого підтвердження не знайшли.

Крім цього, сторона захисту вважає, - необхідно врахувати, що обвинувачений щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, погодився надавати показання.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Також, висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції дотримався принципів призначення покарання, вимог закону, в тому числі, згідно із вимогами ст. 65 КК України, врахував всі передбачені даною нормою закону України про кримінальну відповідальність обставини.
Судом враховано, що ОСОБА_8 вчинено кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, на обліку у лікарів психіатра та нарколога обвинувачений не перебуває, безробітний, одружений, не має утриманців, не має постійного місця проживання.
Як особа ОСОБА_8 задовільно характеризований.
У минулому неодноразово притягнутий до кримінальної відповідальності.
Також, як обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченому, враховано вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому, - не встановлені.

Із врахуванням вказаних обставин, суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 покарання у межах санкції статті обвинувачення, яке у конкретному випадку не є надмірним за видом та розміром, є виваженим, достатнім та необхідним для виправлення та перевиховання обвинуваченого, для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, відповідає принципам призначення покарання, й відповідає меті покарання.

Висновки суду щодо призначеної міри покарання належно мотивовані у вироку.

Доводи з приводу визнання щирого каяття, сприяння розкриттю злочину, погодження надавати показання як обставини, яка пом`якшує покарання, не є обґрунтованими.

Активне сприяння розкриттю злочину характеризоване діями винної особи, спрямованими на те, щоб надати допомогу правозастосовним органам у встановленні істини у справі, з`ясуванні тих фактичних обставин, які мають істотне значення для розкриття злочину й полягає у добровільному повідомленні правоохоронним органам або суду фактів, наданні доказів чи іншої інформації про власну злочинну діяльність або злочинну діяльність інших осіб, якщо особа діяла у співучасті.

Активне сприяння розкриттю злочину має бути ініціативним, активним, справжнім, може проявлятись у таких формах, зокрема як: надання обвинуваченим інформації про всі епізоди злочину, які йому відомі, про окремі обставини скоєння злочину; інформуванні відповідних органів про співучасників вчиненого злочину; наданні інформації задля їх викриття, а також визначення конкретної ролі кожного співучасника злочину; повідомленні про місцезнаходження співучасників злочину чи наданні допомоги з їх затримання; видачі засобів та знарядь вчинення злочину, а також майна, що було одержане в результаті скоєння злочину.

Матеріалами кримінального провадження встановлено, що обвинувачений не сприяв активно розкриттю кримінального правопорушення.

Дійсно, факт кримінального правопорушення встановлено за повідомленням ОСОБА_8 , який розповів про події кримінального правопорушення.

У подальшому розпочато досудове розслідування, в ході якого слідством встановлено й отримано всі докази на підтвердження вини обвинуваченого (який у подальшому не зміг надати конкретизованих показань з приводу обставин вчинення кримінального правопорушення й нанесення ним тілесних ушкоджень механізму, локалізації тощо).

Інших активних дій для розкриття злочину ОСОБА_8 не вчиняв, оскільки, окрім первинної інформації, яку було отримано при виклику на місце події від ОСОБА_8 , обвинувачений не повідомив жодних інших відомостей, які мають істотне значення для розкриття злочину.

Надання показань в ході досудового розслідування обвинуваченим ОСОБА_8 щодо обставин кримінального правопорушення, які він пам`ятає, добровільно, - є процесуальною позицією обвинуваченого і його свідомим вибором, реалізацією процесуального права, передбаченого ст. 42 КПК України.

Щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінальних протиправних діянь, ще й належну критичну оцінку особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, щирий жаль з цього приводу та осуд своєї поведінки.

Обвинувачений ОСОБА_8 частково визнав свою винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні, а згідно із усталеною судовою практикою, вказане не може безумовно свідчити про щире каяття обвинуваченої з приводу вчиненого.

За вказаних обставин аргументи сторони захисту щодо безпідставного не врахування судом обставин, які пом`якшують покарання, - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, надання показань - колегія суддів відхиляє.

Слід зауважити, що подібна правова позиція щодо врахування як обставин, які пом`якшують покарання, як щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, висловлена Верховним Судом (Постанова 27 квітня 2021 року, справа №520/16394/16-к).

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, - не встановлено.

Відтак, оскільки доводи апеляційної скарги адвоката в інтересах обвинуваченого свого підтвердження не знайшли, - колегія суддів не убачає підстав до зміни оскаржуваного вироку суду першої інстанції, як те просить захист, і залишає вирок суду без змін як законний та обґрунтований.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 14 червня 2021 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4