Справа № 738/1378/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/166/22
Категорія - ст. 81 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2022 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши в письмовому провадження у м. Чернігові в порядку апеляційного розгляду матеріали судового провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 17 листопада 2021 року відносно ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

У С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 17 листопада 2021 року відмовлено в задоволенні спільного подання начальника ДУ «Менська виправна колонія (№ 91)» та голови спостережної комісії Менської міської ради Чернігівської області про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання засудженого ОСОБА_5 .

Відмовляючи у задоволенні подання суд 1 інстанції зазначив, що відбуття встановленої законом частини строку покарання не є достатньою підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, а викладені в характеристиці і висновку до неї обставини у своїй сукупності не дають підстав для такого звільнення. Тому застосування до засудженого умовно - дострокового звільнення вiд відбування покарання є передчасним, оскільки на час розгляду клопотання він, хоч і відбув встановлену законом частину строку призначеного покарання, проте не довів своє виправлення.

Засуджений ОСОБА_5 на ухвалу суду подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову, якою звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що ухвала є незаконною та необґрунтованої, з наступних підстав. Згідно спільного подання начальника ДУ «Менська виправна колонія (№ 91)» та голови спостережної комісії Менської міської ради Чернігівської області, він відбув відповідну частину покарання, став на шлях виправлення. За час перебування в Чернігівському слідчому ізоляторі, режим утримання не порушував, розпорядку дня дотримувався, стягнень та заохочень не мав. Звертає увагу, що стягнення, які були до нього застосовані, на даний час погашені в установленому законом порядку. Судом першої інстанції не враховано, те що він не перебуває на оперативно-профілактичних обліках, за час суспільно корисної праці на посаді робітника майстерні установи та робітника швейної дільниці, до своїх обов`язків ставився відповідально, поставлені завдання виконував вчасно та якісно, мав чотири заохочення.

Вважає, що все вищевикладене підтверджує, що він довів своє виправлення та заслуговує на застосування умовно-дострокового звільнення.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 без задоволення.

В судове засідання апеляційного суду прокурор не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності у письмовому провадженні, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно вимог ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції при розгляді клопотання дотримався даних вимог закону, належним чином дослідив всі необхідні умови для умовно-дострокового звільнення засудженого та обґрунтував свою відмову у задоволенні клопотання переконливими доводами, зокрема, що ОСОБА_5 своєю поведінкою не довів своє виправлення, оскільки за весь час відбування покарання отримав чотири стягнення за порушення режиму тримання та зберігання забороненого предмету (які погашені на даний час), і за цей час отримав чотири заохочення, два з яких за останні півроку до настання пільги, що свідчить про пристосовницьких характер відбування ним покарання та розцінюється судом не інакше як намір засудженого довести своє виправлення з метою отримання пільги, але суд не вбачає в поведінці засудженого динаміки, яка б свідчила про його бездоганне виправлення та перевиховання, а саме: сумлінного ставлення до роботи, активної участі в суспільному житті установи виконання покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, гарної поведінки в побуті та прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, а тому прийшов до висновку про відсутність підстав однозначно стверджувати, що засуджений ОСОБА_5 довів своє виправлення, він ще не готовий до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві за межами установи.

Крім того, представники установи ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судовому засіданні суду першої інстанції подання установи підтримали, посилаючись на те, що це є спільне рішення комісії установи, прийняте більшістю голосів. Однак, кожен окремо висловив думку про те, що засуджений ОСОБА_5 не довів свого виправлення та перевиховання, оскільки за весь період відбування покарання він має чотири стягнення, хоч і погашені на даний час. Засуджений працевлаштований, однак гарні показники роботи має лише протягом останнього року, що передував застосуванню пільги. Крім цього, ОСОБА_5 раніше засуджувався за вчинення злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканості (рецидив злочинів), звільнявся умовно достроково від відбування покарання, проте знову скоїв аналогічний злочин. Засуджений потребує подальшого контролю за його поведінкою з боку персоналу колонії і не заслуговує застосування до нього пільги, передбаченої ст. 81 КК України.

З врахуванням того, що поведінка засудженого враховується за ввесь період відбування ним покарання, а також те, що він мав стягнення, тому доводи засудженого ОСОБА_5 про те, що він відбув у встановлену законом частину строку покарання, працевлаштований, має заохочення і тому до нього повинно бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, апеляційним судом вважається недостатнім для застосування умовно-дострокового звільнення. Дані щодо заохочень та працевлаштованість мають важливе значення, проте ці обставини не мають виключного значення при прийняті рішення про умовно-дострокове звільнення останнього від відбування покарання.

За таких обставин, враховуючи те, що процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, колегія суддів вважає, що підстав для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 немає.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 17 листопада 2021 року відносно ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3