13.01.2022
Справа № 642/5922/20
Провадження № 1-кп/642/89/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

перекладача- ОСОБА_4 ,

захисників- ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_7 , 1989 року народження,
ОСОБА_8 , 1977 року народження,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,
встановив:
Судовий розгляд слід відкласти у зв`язку з закінченням робочого часу, в подальшому слід продовжити судовий розгляд, допитати обвинувачених, провести судові дебати та постановити рішення у справі.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до нього вказаного запобіжного заходу. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до вказаних положень, враховуючи, що строк тримання обвинувачених під вартою спливає 16 січня 2022 року, судом поставлено на обговорення питання щодо доцільності продовження строку тримання обвинувачених під вартою.
Прокурор ОСОБА_3 просив продовжити строк тримання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під вартою на 60 днів, посилаючись на те, що вони обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, обидва раніше неодноразово судимі, у тому числі за корисливі злочини, не мають джерела доходу, на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п.п.1,3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України та неможливо до спливу строку тримання обвинувачених під вартою закінчити судовий розгляд справи.

Захисник ОСОБА_5 заперечував проти продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, посилаючись на те, що всупереч положенням кримінально-процесуального законодавства таке клопотання прокурором не подано за 10 днів до судового розгляду. Також послався на відсутність ризику незаконного впливу обвинуваченого на потерпілого та свідків у зв`язку з їх допитом судом, недоведеність ризиків та просив змінити запобіжний захід ОСОБА_7 на домашній арешт.

Захисник ОСОБА_6 заперечував проти продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , посилаючись на недоведеність обвинувачення та недоведеність ризиків, неможливість впливати обвинуваченого на допитаних судом свідків.

Обвинувачений ОСОБА_7 просив змінити йому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт. Також зазначив, що він вину визнає та щиро кається, однак ОСОБА_8 не вчиняв вказаний злочин.
Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав думку захисника.

Ухвалами слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 24 вересня 2020 року стосовно підозрюваних ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів. Ухвалами Ленінського районного суду м.Харкова строк тримання обвинувачених під вартою продовжувався, та відповідно до ухвали суду від 18.11.2021 року строк дії вказаного запобіжного заходу продовжено обом обвинуваченим до 16.01.2022 року.

При вирішенні питання щодо доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою суд виходить з наступного.

Щодо доводів захисника ОСОБА_5 про порушення процедури розгляду даного питання, суд зазначає наступне.
Як зазначено вище, відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд виконує обов`язок щодо розгляду питання доцільності продовження тримання під вартою обвинувачених до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до них вказаного запобіжного заходу, тому вказане питання поставлено на обговорення за ініціативою суду, а не за клопотанням прокурора.
Отже, доводи сторони захисту в цій частині не відповідають вимогам кримінально-процесуального закону.
Крім того, вказані доводи захисника про порушення вимог ст. 184 КПК України та положень абз. 10 п.20-5 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України в частині строків подачі прокурором клопотання про продовження строку тримання під вартою були предметом дослідження у даній справі при розгляді апеляційної скарги на ухвалу про продовження запобіжного заходу Харківським апеляційним судом, та ухвалою від 01.02.2021 визнані необґрунтованими, відповідно до вказаних положень ч.3 ст. 331 КПК України.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують.
Вирішуючи клопотання щодо доцільності продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, суд приходить до висновку про наявність стосовно нього ризиків, передбачених пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, оскільки він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, групою осіб, санкцією ч.2 ст. 186 КК України передбачено покарання від 4 до 6 років позбавлення волі, він неодноразово судимий, у тому числі за корисні злочини, не має офіційного джерела доходу, тому є підстави вважати, що він може переховуватися від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, вказані ризики продовжують існувати, та застосування більш м`якого запобіжного заходу, у тому числі і домашнього арешту, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 .

Вирішуючи клопотання щодо доцільності про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, суд приходить до висновку про наявність стосовно нього ризиків, передбачених пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, оскільки він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, групою осіб, санкцією ч.2 ст. 186 КК України передбачено покарання від 4 до 6 років позбавлення волі, він неодноразово судимий, у тому числі за корисні злочини, не має офіційного джерела доходу, не має постійного місця проживання в м.Харкові та Харківській області, тому є підстави вважати, що він може переховуватися від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, вказані ризики продовжують існувати, та застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 .

При цьому суд зазначає, що ризик, передбачений п.3 ч,1 ст. 177 КПК України, а саме незаконного впливу на свідків та потерпілого, на даний час відсутній відносно обох обвинувачених, оскільки потерпілий та всі свідки допитані в судовому засіданні.

При цьому, розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених, враховуючи наведені дані про особи обох обвинувачених та тяжкість злочину, в якому вони обвинувачуються, що свідчить про високий ступінь ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України, тому застосування більш м`якого запобіжного не забезпечить їх належної процесуальної поведінки.

Враховуючи наведене, підстави для зміни обвинуваченим запобіжного заходу як на домашній арешт, так і на інший більш м`який запобіжний захід, відсутні, та слід продовжити строк тримання обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 під вартою на 60 днів.

Оцінку дослідженим доказам та висновок щодо доведеності вини кожного обвинуваченого буде судом наданий при винесенні вироку.

Керуючись ст. 322, 331, 372, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відкласти судовий розгляд на 8 лютого 2022 року 11 год. 00 хвил.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів, до 10 березня 2022 року включно.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів, до 10 березня 2022 року включно.

Строк дії даної ухвали в частині продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під вартою - до 10 березня 2022 року включно.

Ухвала може бути оскаржена лише в частині продовження строку тримання під вартою до Харківського апеляційного суду протягом 7 днів з дня оголошення, а обвинуваченими - з дня вручення копії ухвали, в інший частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя - ОСОБА_1