ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/713/22 Справа № 212/5741/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 грудня 2021 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 307 КК України,
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 грудня 2021 року клопотання прокурора ОСОБА_7 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 було задоволено.
Продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 307 КК України, на 60 діб, тобто до 25 лютого 2022 року.
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт було залишено без задоволення.

Рішення суду обґрунтовано тим, що на час розгляду в суді клопотання прокурора про продовження тримання обвинуваченого під вартою, суд дійшов висновків, що вказані ризики не зменшились та не змінились, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, його віку, стану здоров`я, відсутності даних про неможливість подальшого перебування під вартою обвинуваченого, відсутність належних гарантій обвинуваченого.
Наведені обставини давали підстави для висновків про наявність високого ступеню ризику ухилення обвинуваченого ОСОБА_6 від суду з огляду на серйозність обставин обвинувачення, з урахуванням обсягу обвинувачення, та суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому в разі визнання винним.
Суд вважав, що перебування ОСОБА_6 на даній стадії судового розгляду під іншим запобіжним заходом, не пов`язаним з триманням під вартою, надасть обвинуваченому можливість незаконно впливати на свідків, потерпілих, очевидців у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Такі обставини свідчать, на переконання суду, про існування в подальшому високого ступеню ризику ухилення обвинуваченого ОСОБА_6 від суду, ризику незаконного впливу на потерпілих та свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення.
Крім того, стороною захисту не надано до суду об`єктивних та достовірних відомостей що застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, забезпечить виконання обвинуваченим ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків та виконання процесуальних рішень.

Обвинувачений ОСОБА_6 не погодився з рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 грудня 2021 року та обрати щодо нього домашній арешт.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що прокурор на протязі 1,5 року зазначає про одні і ті ж самі ризики, які не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.
Зазначає, що має постійне місце проживання разом з бабусею, яка буде його утримувати.
Зауважує, що має і постійне місце реєстрації, де проживає його сім`я та неповнолітня дитина.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши представлені матеріали та обговоривши апеляцію, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу;. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали контрольного провадження, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Як видно з матеріалів справи, в провадженні Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000953 стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 187, ч.3 ст. 185, ч. 2 ст. 307 КК України.
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
28 грудня 2021 року судом першої інстанції в судовому засіданні було розглянуто питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 307 КК України.
В даному випадку для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив факт того, що обставини, які стали підставою для взяття ОСОБА_6 під варту, на даний час не змінилися, ризики, які були встановлені під час обрання запобіжного заходу і під час вирішення питання про продовження його дії, не зменшились, не перестали існувати та мають місце, а саме: переховування від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у вказаному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити виконання своїх обов`язків обвинуваченим.
Колегія суддів вважає такий висновок суду вірним з огляду на позицію Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик переховування особи від правосуддя, який може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний та соціальний стан особи. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови). Як відображено у рішеннях ЄСПЛ, аргументи на користь і проти звільнення не можуть бути «загальними та абстрактними» (Boicenco v. Moldova (Бойченко проти Молдови); Khudoyorov v. Russia (Худойоров проти Росії),), але повинні стосуватись специфічних фактів і особистих обставин заявника, які виправдовують його тримання під вартою Aleksanyan v. Russia (Алексанян проти Россії). При цьому враховується, що у звільненні (справа «Смірнови проти Росії»), особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі "Вемгофф проти Німеччини".
Апеляційний суд, як і суд першої інстанції, враховує тяжкість кримінальних правопорушень, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , одне з яких є тяжким злочином та за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до десяти років. Разом з цим, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочинів, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).
Таким чином, висновки суду, що встановлені при обранні запобіжного заходу обставини та ризики не зменшились, і запобігання їх настанню можливо виключно шляхом продовження тримання ОСОБА_9 під вартою, з урахуванням також неможливості винесення вироку у справі до спливу терміну тримання під вартою, підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами та зроблені з належним дотриманням вимог процесуального законодавства, а доводи апеляційної скарги обвинуваченого про незаконність та необгрунтованість ухвали суду апеляційний суд вважає безпідставними.
Переглядаючи в апеляційному порядку оскаржувану ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 грудня 2021 року апеляційний суд враховує також як усталену практику Європейського суду з прав людини що стосується порушення, статті 5, пункту 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод (право на справедливий суд) у зв`язку з надмірно тривалим триманням обвинувачених під вартою та тривалим кримінальним провадженням, так і рішення у справі "Мясніков та Ульянов проти України" від 10 червня 2021 року, яким було констатовано порушення пункту 3 статті 5 Конвенції у зв`язку з надмірною тривалістю тримання заявника під вартою під час досудового розслідування. Оскільки на цей час судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення й судовий розгляд триває, а також з огляду на положення ст. 28, ч.1 ст. 318 КПК України і ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.
Оскільки тривалість перебування обвинуваченого під вартою сама по собі не може слугувати безумовною підставою для прийняття рішення про зміну запобіжного заходу і підлягає врахуванню у сукупності з іншими обставинами, передбаченими ст. 177 та ст. 178 КПК України, апеляційний суд не вбачає підстав за результатами апеляційного розгляду для зміни запобіжного заходу ОСОБА_6 з тримання під вартою на домашній арешт та приходить до висновку, що приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Доводи ж апелянта про те, що прокурором не було доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, і неможливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, а також про неврахування судом даних про його особу, зазначені в апеляційній скарзі, на думку колегії суддів необґрунтовані, оскільки вказані факти були взяті до уваги судом в сукупності з іншими доказами по справі та їм було надано належної оцінки, а тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , й покарання за яке може бути призначено у виді позбавлення волі на строк до десяти років, дає підстави вважати, що саме запобіжний захід, пов`язаний з ізоляцією від суспільства, в цьому випадку зможе попередити встановлені суддею ризики.
Доводи ж обвинуваченого про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги дані, характеризуючі останнього, які викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, оскільки суд при постановленні ухвали це врахував, однак з метою запобігти встановленим ризикам, беручи до уваги тяжкість злочинів, у вчиненні яких він обвинуваченого, міру покарання, яка передбачена за них у виді позбавлення волі, судом першої інстанції було обгрунтовано задоволено клопотання слідчого та продовжено до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
У своєму рішенні суд також розглядав можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів та належним чином аргументував, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечать належного виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, а тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого з цього приводу не заслуговують на увагу.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 грудня 2021 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 307 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4