Справа № 314/52/22
Провадження № 1-в/314/150/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.02.2022 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції матеріали за поданням Державної установи «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Токмак, Запорізької області, освіта середня, не одружений, до засудження не працював. Зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-30.05.2005 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 296 ККУкраїни на підставі ч. 2 п. З ст. 105 КК України звільнений від відбування покарання.

-27.07.2006 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік.

-23.04.2010 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік.

-13.11.2014 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ч. 2 ч.3 ст. 185, 70 Кк України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік.

-27.10.2016 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки.

-14.06.2018 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, 71 КК України до 5 років позбавлення волі.

-31.01.2019 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України приєднати не відбуту частину покарання за вирокомТокмацького районного суду Запорізької області від 27.10.2016 року та призначити покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим за вирокомТокмацького районного суду Запорізької області від 14.06.2018 року остаточно призначити покарання за сукупністю вироків у вигляді 5 років позбавлення волі.

Зарахувати у строк покарання частково відбуте покарання за вирокомТокмацького районного суду Запорізької області від 14.06.2018 року з 27.07.2018 року по день набрання вироком законної сили.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 21.01.2020 року вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 31.01.2019 року змінити в частині призначення покарання виключити з вироку покарання за правилами ст. 71 КК України. В решті вирок залишено без змін.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 21.01.2021 року вважати засудженим за вирокомТокмацького районного суду Запорізької області від 31.01.2019 року за ч. 1 ст. 309 КК України до2 років обмеження волі. Остаточно покарати за вирокомТокмацького районного суду Запорізької області від 31.01.2019 року із застосуванням ч. 4 ст. 70, 71 КК України у виді до 5 років позбавлення волі, залишити без змін.

Початок строку: 27.07.2018 року. Кінець строку: 27.07.2023 року.

за участю: прокурора ОСОБА_4 ,
представника колонії ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло подання Державної установи «Вільнянськавиправна колонія (№ 20)» стосовно ОСОБА_3 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В поданні зазначають, що засуджений ОСОБА_3 в місцях позбавлення волі знаходиться з 27.07.2018 року.

Під час тримання у державній установі «Вільнянська установа виконання покарань (№11)», де знаходився з 27.07.2018 року по 16.08.2018 року характеризувався наступним чином: вимоги режиму тримання не порушував заохочень, та стягнень не мав.

Під час тримання у державній установі «Вільнянська виправна колонія (№20)», де знаходився з 16.08.2018 року по 20.09.2018 року характеризувався наступним чином: вимоги режиму тримання порушував, мав 2 стягнення накладені правами начальника колонії, які погашені у встановленому законом порядку. Заохочень не мав.

Під час тримання у державній установі «Вільнянська установа виконання покарань (№ 11)», де знаходився з 20.09.2018 року по 16.02.2019 року характеризувався наступним чином: вимоги режиму тримання порушував, мав 2 стягнення накладені правами начальника установи, які погашені у встановленому законом порядку. Заохочень не мав.

З 16.02.2019 року Відбуває покарання у державній установі «Вільнянська виправна колонія (№20)». Вимоги режиму відбування покарання порушує, має 3 стягнення накладені правами начальника установи, 2 з яких погашені у встановленому законом порядку та 1 зняте у встановленому законом порядку. Заохочувався 7 разів правами начальника установи за виконання покладених обов`язків та дотримання правил поведінки.

Не працевлаштований на виробницті установи.

У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний.

Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом.

Утримує спальне місце та приліжкову тумбочку у чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд.

Приймає участь у роботах з благоустрою установи.

Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд.

Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи.

Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок.

Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Ухвалою Вільнянського суду Запорізької області від 28.04.2021 року відмовлено в застосуванні ст. 82 КК України. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 26.07.2021 року апеляційна скарга засудженого залишена без задоволення.

Засуджений та представник установи підтримав подання, просив задовольнити.
Прокурор в судовомузасіданні не заперечувавпротизадоволенняклопотання.
Суд, вислухавшивсіхучасниківпроцесу, вивчившиписьмовіматеріалисправи, приходить до висновку, щоклопотання не підлягаєзадоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 81 КК України умовно-достроковому звільненню від відбування покарання підлягають особи, які сумлінною поведінкою та ставленням до праці довели своє виправлення та відбули частину покарання, призначеного залежно від тяжкості вчиненого ними злочину.
Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Відповідно до роз`яснень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно зясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.
Системний аналіз Кримінального та Кримінально-виконавчого законодавства України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», свідчить про те, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині. Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення або обмеження волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання. Отже, виправлення засудженого передбачає такі зміни у його поведінці та особистості, які дають підстави вважати, що він у разі застосування цієї пільги спроможний свідомо дотримуватись соціальних норм життя та не має установок на повернення до злочинної діяльності. Оцінка ступеню виправлення повинна ґрунтуватися не лише на юридичних критеріях, але й враховувати весь комплекс педагогічних га психологічних аспектів оцінки особистості, які мають підстави вважати, що у засудженого сформувалась соціально визначена самоврегульована поведінка. Сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни. Сумлінне ставлення до праці це чесне та повне виконання засудженим своїх трудових обов`язків відповідно до статей 59, 60, 118 КВК України, покращення кількісних та якісних показників роботи, підвищення робітничої кваліфікації, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, суворе дотримання правил техніки безпеки тощо. Сумлінне ставлення до праці передбачає прагнення засудженого до перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, участь у вирішенні питань організації праці, відшкодування збитків, заподіяних злочином, та надання матеріальної допомоги сім`ї або виплати аліментів.
Як вбачається із матеріалів справи, по даній справі засуджений не працевлаштований в установи, за період відбування покарання мав 7 стягнень та має 7 заохочень.
Поведінка засудженого за період відбування покарання, на переконання суду не може вважатись сумлінною.
Суд зауважує, що засуджений неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, державою засудженого неодноразово звільнялось від відбування покарання в порядку ст.75 КК України, однак у подальшому особа вчинила злочин в період іспитового строку, що свідчить про стійку направленість в особистості засудженого щодо вчинення кримінальних правопорушень.
Також суд враховує, що відповідно до ч. 7 ст. 539 Кримінального процесуального кодексу України у разінабраннязаконноїсилиухвалою суду про відмову в задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням розгляд повторного клопотання з цього самого питання щодо осіб, засуджених за тяжкі та особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може мати місце не раніше як через рік з дня винесення ухвали суду про відмову, а щодо засуджених за інші злочини та неповнолітніх засуджених - не раніше як через шість місяців.
Вимогами ч.7 ст.154 КВК України визначено, що у разі відмови суду щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким повторне подання в цьому питанні щодо осіб, засуджених за тяжкі і особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може бути внесено не раніше як через один рік з дня винесення постанови про відмову, а щодо засуджених за інші кримінальні правопорушення та неповнолітніх засуджених - не раніше як через шість місяців.
З матеріалів справи вбачається, що засуджений відбуває покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 28.04.2021 року ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні клопотання про заміну покарання більш м`яким, яка набрала законної сили 26.07.2021.
Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що з моменту винесення ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області про відмову у задоволенніклопотання ОСОБА_3 прозаміну покарання більш м`яким не минув рік, що є окремою підставою для відмови взадоволенні подання.
На підставі викладеного, керуючись ст. 12 КК України, ч. 7 ст. 539, 537 КПК України, суд
п о с т а н о в и в:
У задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення засудженого, який відбуває покарання у Державній установі «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 днів з дня її оголошення.
Суддя: ОСОБА_1
07.02.2022