Справа № 308/7178/20
Провадження № 1-кп/761/1648/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000197 від 11 липня 2019 року, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород Закарпатської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, непрацюючого, одруженого, який має на утриманні неповнолітню дитину 2010 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ст.348 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Теребля Тячівського району Закарпатської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, на час вчинення інкримінованих злочинів обіймав посаду оперуповноваженого Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.2 ст.28 ст.348, ч.2 ст.357 КК України,

за участю:

секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ :

Судом проводиться судовий розгляд у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ст.348 КК України, та ОСОБА_5 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.2 ст.28 ст.348, ч.2 ст.357 КК України.

Ухвалою суду від 19 жовтня 2021 року відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кожному було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 17 грудня 2021 року включно.

В судовому засіданні судом з урахуванням положень кримінального процесуального закону щодо судового контролю за дотриманням прав обвинувачених, у зв`язку із неможливістю закінчити розгляд кримінального провадження до спливу вказаного строку, поставлене питання про доцільність продовження тримання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 під вартою відповідно до ст.331 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні оголосив письмові клопотання та просив продовжити строк тримання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кожного під вартою, обумовлюючи обставинами кримінального правопорушення, його ступенем тяжкості, наслідками його вчинення, даними, які характеризують обвинувачених та ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжити кримінальне правопорушення.

Захисник ОСОБА_8 у судовому засіданні заперечував щодо клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Наголошував, що строк перебування обвинувачених під вартою становить більше двох років. Крім того, захисник звертав увагу суду на те, що на його думку прокурором не було наведено доказів на підтвердження ризиків, в той же час тяжкість злочину не може бути єдиною підставою для найсуворішого запобіжного заходу.

Крім того, захисником ОСОБА_8 було подано клопотання про зміну запобіжного заходу стосовно обох обвинувачених. Так, захисник просив замінити запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 на цілодобовий домашній арешт, обґрунтовуючи тим, що у ОСОБА_4 є орендоване житло в Києві, перебування в якому зможе запобігти зазначеними прокурором ризикам, при цьому у випадку зміни запобіжного заходу ОСОБА_4 зможе отримувати необхідну медичну допомогу. Для ОСОБА_5 ОСОБА_8 просив замінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт в приміщенні на території храму Різдва Божої матері УПЦ в Київській області. У своєму клопотанні захисник посилається на тісні соціальні зв`язки ОСОБА_5 , стверджує, що останній є глибоко віруючою людиною і був відзначений спеціальними правами за відмінну поведінку під час служіння в Спасо-Преображенському чоловічому монастирі.

Захисник ОСОБА_9 також заперечував проти продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з підстав того, що клопотання прокурора не відповідають чинним положенням КПК України. Зокрема, на думку ОСОБА_9 прокурор не навів виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. Він зазначав, що особи утримуються більше двох років у слідчому ізоляторі, проте доказів які б підтверджували ризики немає. Посилався на попередню процесуальну поведінку ОСОБА_4 , яка за його словами була належною.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував щодо продовження строку дії запобіжного заходу. Стверджував, що потерпілий в судових засіданнях надав неправдиві показання, які не відповідають показанням, наданим останнім під час досудового розслідування. Вказував на те, що його надмірно тримають під вартою, з приводу чого ним було подано заяву до ЄСПЛ. Повідомив, що він має позитивні характеристики і нікому не загрожує. Просив застосувати цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання прокурора. Вказував на те, що клопотання які подає прокурор до суду є ідентичними, а посилання прокурора при обґрунтуванні ризику впливу на свідків та потерпілого тим, що ОСОБА_4 є керівником ГО «Федерація боксу у Закарпатській області» є неприпустимими. Звертав увагу колегії суддів на те, що у нього є житло в Києві, він понад два роки утримується під вартою, де не може в умовах заперечував, що така допомога на виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 19.10.2021 року була йому надана, консультацій не було надано, хірург його не відвідував.

Вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів керуючись принципом правової визначеності, відповідно до положень ст.ст. 183, 331 КПК України, приходить до наступного висновку.

Проаналізувавши доводи, наведені сторонами у судовому засіданні, з урахуванням змісту та обсягу обвинувачення, конкретних обставин кримінальних правопорушень, інкримінованих обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які утворюють сукупність нетяжкого, тяжкого та особливо тяжкого злочинів, зокрема посягання на життя працівника правоохоронного органу, вчинене, згідно пред`явленого обвинувачення, із застосуванням вогнепальної зброї, за попередньою змовою групою осіб, міри покарання у виді довічного позбавлення волі, яка може бути призначена обвинуваченим у разі доведення їх винуватості, а усвідомлення обвинуваченими цієї обставини переконливо дає підстави вважати про існування наступних ризиків, а саме: можливість переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжити кримінальне правопорушення.

При цьому колегією суддів у контексті наявності ризику незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні враховується, що ОСОБА_4 обвинувачується в іншому кримінальному провадженні у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст. 345 КК України, а саме у погрозі вбивством слідчому у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_10 , що на думку суду свідчить про високу ймовірність наявності вказаного ризику для обвинуваченого ОСОБА_4 .

При цьому суд нагадує про те, що свідки у кримінальному провадженні не були допитані в судовому засіданні, оскільки така стадія судового розгляду ще не настала, а тому існує висока ймовірність настання такого ризику. Також слід зауважити, що проведення допиту в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_11 не спростовує доводів про існування ризику незаконного впливу на потерпілого, з огляду на те, що судовий розгляд вказаного кримінального провадження триває.

Також, розглядаючи питання про існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, необхідно врахувати, що у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_5 обвинувачується у викраденні, умисному знищенні та пошкодженні особливо важливих офіційних документів, які знаходились у матеріалах кримінального провадження №0000197.

Отже, з`ясовуючи питання щодо наявності ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , на які послався прокурор у своєму виступі, обґрунтовуючи необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та чи переважають характеризуючі дані щодо осіб обвинувачених ці ризики, колегія суддів враховує, що ризиком є подія або дія, яка може настати або вчинитися з високим ступенем ймовірності, вірогідність яких має оцінюватись у сукупності з обґрунтованістю підозри та вагомістю доказів на її підтвердження, мірою покарання, яка загрожує у разі визнання підозрюваного винуватим у вчиненні інкримінованого діяння.

Враховуючи наявні ризики, колегія суддів, дійшла до обґрунтованого переконання, що загальносуспільний інтерес переважає інтереси обвинувачених на особисту свободу, а тому в даному випадку запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, як захід процесуального примусу, є виправданим.

Висунення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кожному окремо обвинувачення у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень, фактичні обставини за яких їм інкримінується вчинення цих правопорушень та наслідки їх вчинення, міра покарання, яка загрожує кожному з них у разі визнання винуватими у скоєнні цих кримінальних правопорушень, у сукупності свідчить про високий ступінь ймовірності втечі обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у разі застосування до кожного більш м`якого запобіжного заходу.

Отже, суд, розглянувши питання про можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів щодо кожного з обвинувачених та оцінивши доводи кожної сторони, з урахуванням наведених вище доводів, прийшов до обґрунтованого висновку про те, що прокурором доведено, що при застосуванні до кожного обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не можна буде запобігти вказаним ризикам.

Характеризуючі дані обвинуваченого ОСОБА_4 , перебування його у шлюбі, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, постійного місця проживання, доводи про його активну громадську діяльність, не переважають можливих ризиків неправомірної його поведінки.

А тому на даний час суд не вбачає підстав для зміни ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який, оскільки наявні обґрунтовані побоювання щодо настання встановлених ризиків у разі застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого ОСОБА_4 .

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого ОСОБА_4 для запобігання ризикам, наведеним вище.

Характеризуючі дані обвинуваченого ОСОБА_5 , а саме обіймання посади оперуповноваженого Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на час вчинення інкримінованих злочинів, його молодий вік, а також наявність постійного місця проживання не переважають можливих ризиків неправомірної його поведінки.

А тому на даний час суд не вбачає підстав для зміни ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який, оскільки наявні обґрунтовані побоювання щодо настання встановлених ризиків у разі застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого ОСОБА_5 .

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого ОСОБА_5 для запобігання ризикам, наведеним вище.

Відповідно до положень ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Суд при вирішенні питання щодо можливості визначення розміру застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченими обов`язків, передбачених цим Кодексом, враховує фактичні обставини кримінального правопорушення, інкримінованого кожному з обвинувачених, спрямованого на вбивство працівника правоохоронного органу у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків, а також підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України щодо високого ступеню ризику ухилення обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , кожного, від суду з урахуванням в тому числі даних про особу кожного обвинуваченого.

З урахуванням наведеного, суд не визначає розмір застави у кримінальному провадженні для обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , кожного.

Вирішуючи питання щодо необхідності продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою колегією суддів також враховуються вік та стан здоров`я кожного з обвинувачених, відомості щодо соціальних та сімейних зв`язків.

Об`єктивні дані, які б безперечно свідчили про неможливість перебування ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в умовах тримання під вартою відсутні.

При цьому судом були перевірені твердження ОСОБА_4 про незабезпечення йому належної медичної допомоги в умовах перебування в ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Так у зв`язку із скаргами обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що у нього хворе коліно, у зв`язку з чим він потребує належної медичної допомоги, яку в умовах утримання його під вартою отримати неможливо, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.10.2021 зобов?язано начальника філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області та начальника ДУ «Київський слідчий ізолятор», іншої установи попереднього ув?язнення за місцем утримання ОСОБА_4 негайно забезпечити додержання права останнього на належну медичну допомогу, зокрема в частині проведення медичного обстеження ОСОБА_4 та забезпечення можливості відповідного лікування згідно встановленого діагнозу, у зв?язку із чим судом було надано згоду на етапування останнього до відповідного медичного закладу для надання медичної допомоги згідно призначень лікаря.

Згідно листів начальника філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області О.Резембовського №1588ф/Ш-21 від 08.11.2021 та завідувача Київської міської медичної частини філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області ОСОБА_12 . Письменного №1573-КММЧ/КИ-21 від 05.11.20121 ОСОБА_4 29.10.2021 був обстежений за допомогою мобільного діагностичного комплексу та консультований лікарем-терапевтом. Гострої терапевтичної патології не виявлено. Рекомендована планова консультація лікаря-хірурга.

04.11.2021 був консультований лікарем-хірургом. Рекомендовано: ЛФК, контроль МРТ (планово, за власний рахунок), носіння бандажу; німід при болях.

Станом на 04.11.2021 стан здоров`я ОСОБА_4 розцінюється як задовільний.

Далі у листах зазначено, що відповідно до нормативно-правових актів ОСОБА_4 має право на вільний вибір обраного лікаря-фахівця та лікарняного закладу як МОЗ України так і сертифікованого приватного (комерційного) лікарняного закладу у якому можливо надання йому консультативно-діагностичної допомоги за його власні кошти, кошти його родичів або законного представника.

Отже, судом вжито усіх необхідних та можливих заходів для забезпечення отримання обвинуваченим ОСОБА_4 належної та необхідної медичної допомоги, таку допомогу останній згідно відповіді начальника філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області та завідувача Київської міської медичної частини філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області отримав, а стан його здоров`я розцінюється як задовільний.

Таким чином суд розглянувши заяву обвинуваченого ОСОБА_4 щодо незадовільного стану здоров`я не знаходить підстав для висновку про неможливість останнього за станом здоров`я перебувати в умовах тримання під вартою.

При цьому суд зазначає, що відповідно до положень Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Доводи сторони захисту про те, що обвинувачення у кримінальному провадженні є необґрунтованим, та не підтверджується належними і допустимими доказами, на даній стадії є передчасними.

Так, при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 кожного, та продовженні строку дії цього запобіжного заходу, судом враховувалось, що перелік доказів, зібраних під час досудового розслідування, що наведений у реєстрі матеріалів досудового розслідування та у клопотанні прокурора про долучення матеріалів, свідчить про їх вагомість, більш детальну оцінку цим доказам суд зможе надати на відповідній стадії судового розгляду, під час вивчення їх змісту та подальшого аналізу.

Розглядаючи клопотання захисника ОСОБА_8 щодо зміни запобіжного заходу стосовно обвинувачених, суд дійшов наступного висновку.

Так, у своїх клопотаннях ОСОБА_8 посилається на практику Європейського суду і вказує на недопустимість обґрунтування продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою посиланням на тяжкість обвинувачення. Разом з тим, згідно з практикою ЄСПЛ суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» ЄСПЛ визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а у рішенні по справі «W проти Швейцарії» зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства. Крім того, колегія суддів, при винесенні рішення не спирається виключно на тяжкість обвинувачення, проте оцінює всі доводи сторін та докази якими вони ці доводи обґрунтовують в сукупності, де тяжкість обвинувачення є лише одним з факторів, що беруться до уваги.

Також колегія суддів при вирішенні клопотання про зміну запобіжного заходу стосовно ОСОБА_4 бере до уваги, що жодних нових доказів про те, що ризики відпали, зменшилися і є неактуальними, сторона захисту не надала. Наявність житла у м. Києві сама по собі не може бути підставою для висновку, що ОСОБА_4 не буде порушувати процесуальні обов`язки, а його поведінка буде належною. При цьому, судом враховуються показання потерпілого, які він надавав під час свого допиту в судовому засіданні, а саме: потерпілий прямо вказував, що він вважає, що ОСОБА_4 може загрожувати йому через криміналітет, друзів, людей зі свого оточення.

Враховуючи вказані факти, суд справедливо доходить до висновку, що зміна запобіжного заходу ОСОБА_4 на цілодобовий домашній арешт, не лише не зможе запобігти ризикам передбаченим кримінальним процесуальним законодавством України, але й може зашкодити суспільному інтересу та завдати шкоди правам та охоронюваним законом інтересам потерпілого.

При вирішенні клопотання про зміну запобіжного заходу стосовно ОСОБА_5 колегія суддів також бере до уваги, що жодних нових доказів про те, що ризики відпали, зменшилися і є неактуальними, сторона захисту не надала. Стороною захисту не наведено жодного доказу на підтвердження своїх тверджень про те, що ОСОБА_5 зможе перебувати у приміщенні на території храму Різдва Божої матері УПЦ, з клопотання захисника не стає зрозумілим, чи надавався такий дозвіл взагалі, чи надавався такий дозвіл уповноваженою на це особою, на який строк надавався такий дозвіл, якщо останній надавався взагалі. Враховуючи вищезазначені доводи, суд обгрунтовно доходить до висновку, що зміна запобіжного заходу ОСОБА_5 на цілодобовий домашній арешт, не лише не зможе запобігти ризикам передбаченим кримінальним процесуальним законодавством України, але й може зашкодити суспільному інтересу та завдати шкоди правам та охоронюваним законом інтересам потерпілого.

Строк дії ухвали в частині застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо кожного обвинуваченого слід встановити до 12 лютого 2022 року включно.

Враховуючи викладене, керуючись 177, 182, 183, 194, 331 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 12 лютого 2022 року включно.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 12 лютого 2022 року включно.

Копію ухвали направити для виконання до Державної Установи «Київський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів безпосередньо до Київського апеляційного суду прокурором, обвинуваченими, їх захисниками.

Повний текст ухвали оголосити 17 грудня 2021 року о 10 год. 10 хв.

Судді: