КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/6065/2021 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 303 КПК
УХВАЛА
25 жовтня 2021 року місто Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2021 року,
прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_6 ,
Не погоджуючись із прийнятим судом першої інстанції рішенням, захисник ОСОБА_6 подав в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01.10.2021 року та постановити нову ухвалу, якою скасувати повідомлення про підозру ОСОБА_7 , зобов`язати слідчого та / або прокурора у даному кримінальному провадженні вчинити дії щодо виключення з ЄРДР відомостей про ОСОБА_7 , як особу, якій повідомлено про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27 ч. 4 ст. 426-1, ч. 2 ст. 192 КК України.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначає, що слідчим суддею не було досліджено аргументи сторони захисту щодо процесуальних порушень під час здійснення повідомлення ОСОБА_7 про підозру, відсутності достатніх доказів для оголошеної підозри останньому у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, неоправданого зволікання стороною обвинувачення з проведенням досудового розслідування.
Зокрема, повідомлення про підозру ОСОБА_7 не містить прізвища та посади слідчого, прокурора, який вручив вказане повідомлення, а також підпису, в результаті чого не було дотримано всіх вимог для набуття процесуального статусу підозрюваного.
До повідомлення про підозру ОСОБА_7 не надано жодних доказів, які б об`єктивно зв`язували ОСОБА_7 з інкримінованими йому кримінальними правопорушеннями, а також не зазначено фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що останній міг вчинити кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 27 ч. 4 ст. 426-1, ч. 2 ст. 192 КК України, відтак, оголошена підозра ОСОБА_7 є необґрунтованою.
Правовідносини про які йдеться у повідомленні про підозру носять виключно господарський характер, на даний час у провадженні господарського суду м. Києва перебуває справа за позовом ПАТ «Кузня на Рибальському» до Міністерства оборони України про внесення змін до контракту у зв`язку із істотною зміною обставин, які сторони не могли передбачити.
Наявні ж в матеріалах провадження експертизи на які посилається орган досудового розслідування не можуть бути підтвердженням оголошеної ОСОБА_7 підозри.
Захисник стверджує, що розмір матеріальної шкоди (збитків) у розмірі 443 920 622, 81 грн., у завданні якої підозрюється ОСОБА_7 , а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини, відсутні.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив про її задоволення, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін ухвалу слідчого судді, дослідивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
02.07.2021 року в межах здійснення досудового розслідування ОСОБА_7 повідомлено про підозру у підбурюванні службової особи до перевищення влади та службових повноважень, вчиненому в умовах особливого періоду, що спричинило тяжкі наслідки, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 4 ст. 27, ч. 4 ст. 426-1 КК України та у заподіянні майнової шкоди у великих розмірах шляхом обману або зловживання довірою за відсутності ознак шахрайства, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 192 КК.
01.10.2021 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва відмовлено у задоволенні скарги захисника ОСОБА_6 .
Процесуальна процедура повідомлення про підозру регулюється положеннями глави 22 КПК України: порядок повідомлення про підозру передбачено ст. 278 КПК України, випадки повідомлення про підозру передбачені ст. 276 КПК України, зміст повідомлення про підозру ст. 277 вказаного закону.
Отже підставою оскарження вказаного процесуального рішення є порушення вище вказаних процесуальних норм.
Так, відповідно до положень ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу. Після повідомлення про права слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа на прохання підозрюваного зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав.
Згідно із ст. 277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.
Повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.
Письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню. Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ст. 278 КПК України).
В тому разі, якщо підставою скасування повідомлення про підозру є порушення вказаних процесуальних норм, то можна зробити висновок про недійсність повідомлення про підозру з моменту його (повідомлення) здійснення.
Системний аналіз норм КПК України та практики ЄСПЛ свідчить про наявність в КПК України понять, які відповідають різним стандартам доказування (переконання) - достатніх підстав (доказів), обґрунтованої підозри, поза розумним сумнівом.
Стандарт достатніх підстав (доказів) використовується в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, мети постановлення тих чи інших процесуальних рішень, вчинення процесуальних дій та їх правових наслідків. При цьому вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчим суддею, судом (наприклад, статті 157, 163, ч. 5 ст. 234, 260 КПК України), так і слідчими, прокурорами (зокрема, статті 134, 271, 276 КПК України).
Як вбачається їх конструкції пункту 3 частини 1 статті 276 КПК України, повідомлення про підозру передбачає дотримання стандарту достатніх підстав (доказів). У цьому контексті необхідно з`ясувати яким є зміст цього стандарту саме з метою повідомлення особі про підозру.
Рівень обґрунтованості, доведеності підозри має корелювати зі ступенем обмеження прав і свобод підозрюваного, що випливають та/бо можуть бути пов`язані із прийняттям відповідного процесуального рішення чи вчинення процесуальної дії. При цьому чим більшим є втручання в права, свободи і законні інтереси людини, тим більшою має бути «вага» і «якість» доказів, якими обґрунтовується її причетність до скоєння відповідного кримінального правопорушення. Отже стандарт доказування (переконання) поступово зростає з перебігом ефективного розслідування, а втручання у права і свободи особи потребує більш глибокого обґрунтування, що повною мірою узгоджується із об`єктивним розширенням можливостей сторони обвинувачення в цьому напрямку.
Отже, застосування такого стандарту доказування і відповідно його перевірки слідчим суддею залежить від (1) рівня обмеження прав, свобод та інтересів людини внаслідок повідомленням її про підозру та (2) терміну здійснення ефективного розслідування.
У разі, коли повідомлення про підозру спричиняє лише виникнення обов`язків підозрюваного, які передбачені пунктами 1 та 3 частини 7 статті 42 КПК України, та не тягне для нього інших обмежень, наявність достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення може досягати мінімального рівня відповідного стандарту доказування (переконання), необхідного для виправдання зазначеного вище втручання в права, свободи і законні інтереси людини.
Крім того, з моменту повідомлення особі про підозру, вона набуває статусу підозрюваного. Оскільки обсяг процесуальних прав підозрюваного (стаття 42 КПК України) значно більший, ніж у особи, якій таке повідомлення ще не вручене (хоча фактичні обставини можуть свідчити про подібну перспективу), вона набуває можливостей активно себе захищати, відстоювати свою позицію в кримінальному провадженні. Отже з моментом повідомлення особі про підозру фактично пов`язується початок реалізації принципу змагальності в кримінальному процесі.
Саме у зв`язку із цим пункт 3 частини 1 статті 276 КПК закріплює обов`язок, а не право здійснити повідомлення про підозру. Адже неповідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення при наявності достатніх доказів для цього тягне порушення таких загальних засад кримінального провадження, як забезпечення права на захист та змагальність сторін.
Аналізуючи вищенаведені норми за змістом, колегія суддів оцінила вагомість доводів апелянта стосовно порушення органом досудового розслідування вимог п.п. 1,8 ч. 1 ст. 277 КПК України, а саме процедури процесуальної дії здійснення повідомлення про підозру. Разом з цим, дослідивши матеріали провадження, надані до суду апеляційної інстанції, приходить до висновку, що вказані доводи є безпідставними, оскільки не знаходять свого підтвердження, а натомість спростовуються наданими на розгляд колегії матеріалами.
Так у скарзі на повідомлення про підозру, у задоволенні якої відмовив слідчий суддя та аналогічно у апеляційній скарзі захисник послався на відсутність прізвища, посади та підпису слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення про підозру. Разом з тим, з наданих до суду матеріалів вбачається, що старший слідчий першого відділу Управління з досудових розслідувань військових кримінальних правопорушень Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 повідомлення про підозру здійснив, письмове повідомлення про підозру вручив, права повідомив і роз`яснив та вручив пам`ятку про процесуальні права підозрюваного, як того вимагають положення ч. 2 ст. 276 КПК України.
Суб`єктивне тлумачення захисником змісту ст. 277 КПК України, згідно якого складання і вручення повідомлення про підозру має (може) вчинити виключно одна і та ж службова/процесуальна особа, що має відповідні повноваження здійснювати повідомлення про підозру, не можуть бути підставою для скасування судового рішення. При цьому слід зазначити, що чинний Кримінальний процесуальний кодекс не містить імперативної норми, яка б обмежувала інших слідчих у кримінальному провадженні вчиняти таку процесуальну дію.
При цьому слід зазначити, що у випадку обмеження одного слідчого у слідчій групі щодо вчинення процесуальних дій у кримінальному провадженні, відпадає доцільність створення самої слідчої групи. Адже створення слідчої групи навпаки зумовлене необхідністю у залученні більшої кількості осіб для прискорення встановлення об`єктивної істини у справі та недопускання зволікання під час здійснення досудового розслідування.
Саме тому колегія суддів, враховуючи складність кримінального провадження, необхідність виконання значного обсягу слідчих (розшукових) дій, направлених на встановлення всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, та ефективного досудового розслідування, приходить до висновку про неможливість урахування вищезазначених доводів апелянта, оскільки захисник стверджує про безпідставне звуження процесуальних прав осіб, які здійснюють досудове розслідування.
Як правильно вказав в ухвалі слідчий суддя, з чим погоджується і колегія суддів, перевірка з точки зору обґрунтованості підозри з врахуванням положень ст. 17 КПК України не входить до предмету судового розгляду, який здійснюється слідчим суддею відповідно до положень ч. 1 ст. 303 КПК України на стадії досудового розслідування, а може бути лише предметом безпосереднього судового розгляду кримінального провадження судом, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вдаватись до оцінки отриманих слідством доказів та порядку їх отримання, давати оцінку зібраним доказам з точки зору їх допустимості, а без такої оцінки висновок щодо обґрунтованості повідомленої підозри неможливий.
Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах "Ilgar Mammadov v. Azerbaijan п. 88", "Erdagoz v. Turkey п. 51", "Cebotari v. Moldova п. 48" "обґрунтована підозра" передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема у рішенні "Murray v. the United Kingdom".
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в повідомленні про підозру ОСОБА_7 від 02.07.2021 року за ч. 4 ст. 27 ч. 4 ст. 426-1, ч. 2 ст. 192 КК України, вказано зміст підозри та правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється останній із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Разом з цим у скарзі на повідомлення про підозру та в апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції захисник серед інших наводить доводи щодо: недоведення в діях ОСОБА_7 ознак підбурювання до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. ст. 27, ч. 4 ст. 426-1 КК України; щодо недоведення обов`язкових елементів як об`єктивної так і суб`єктивної сторін складів кримінальних правопорушень, інкримінованих ОСОБА_7 ; щодо недоведення вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення за ч. 4 ст. ст. 27, ч. 4 ст. 426-1 КК України в умовах особливого періоду; щодо недоведення вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 192 КК України; щодо невірної кваліфікації злочинів; щодо штучності завищення кваліфікації злочинів; щодо недоведення підозри в частині, що стосується питань укладення контракту, оплати, внесення до нього змін, виконання тощо, оскільки наявні господарсько-правові відносини та дотримані належні процедури; щодо недоведення підозри, через надання стороною обвинувачення недопустимих, недостовірних, необґрунтованих, необ`єктивних висновку експертизи військового майна та висновку судово-економічної експертизи; щодо відсутності матеріальної шкоди. Разом з тим в силу положень ст. 303 КПК України, колегія суддів визнає такі доводи передчасними, оскільки вони стосуються доведеності вини особи, що не є предметом розгляду на даному етапі провадження.
Здійснюючи судовий контроль під час оскарження повідомлення про підозру, колегія суддів не наділена повноваженням здійснювати перевірку обґрунтованості підозри і встановлювати в діях підозрюваного склад того чи іншого злочину. Це вбачається логічним, адже при розгляді скарги на повідомлення про підозру слідчий суддя, колегія суддів не володіє матеріалами кримінального провадження.
Положення ч. 3 ст. 17, ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 94, п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України дають підстави для висновку, що при оскарженні повідомлення про підозру слідчий суддя уповноважений перевіряти достатність доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Таку перевірку слідчий суддя здійснює виключно з метою судового контролю за дотриманням саме прав, свобод та інтересів особи у кримінальному провадженні.
Встановлення двомісячного строку, після якого дозволяється оскаржити повідомлення про підозру у вчиненні злочину, має на меті надати період, за збігом якого слідчий суддя зможе встановити чи укріпилася така підозра, чи стала спростованою. Саме тому лише після спливу цього строку є доцільним та можливим здійснити судовий контроль за наявністю достатніх доказів для підозри.
Із урахуванням цього стандарт достатніх підстав (доказів) для мети повідомлення особі про підозру є нижчим ніж стандарт «обґрунтованої підозри», адже останній згідно до пункту 1 частини 3 статті 132 КПК використовується для обґрунтування необхідності значно серйознішого обмеження прав, свобод і законних інтересів людини через, зокрема, застосування заходів забезпечення кримінального провадження та не зумовлює наділення підозрюваного додатковими правами.
Враховуючи, що стандарт достатніх підстав (доказів) є нижчим ніж стандарту обґрунтованої підозри, для цілей повідомлення особі про підозру він передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням (демонструють причетність до його вчинення) і вони є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування до висунення обвинувачення або спростування такої підозри.
Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, доказів, які пов`язують підозрюваного до кримінального правопорушення, достатньо аби виправдати подальше розслідування до висунення обвинувачення або спростування такої підозри.
Повідомлення ОСОБА_7 про підозру спричинило для нього лише виникнення прав та обов`язків підозрюваного, які передбачені статтею 42 КПК, та не потягнуло інших обмежень. Всі подальші процесуальні дії та відповідні обмеження, які з ними пов`язані (в т.ч. пов`язані із застосуванням запобіжного заходу) не можуть враховуватися під час розгляду скарги на повідомлення про підозру, оскільки виходять за межі дослідження слідчим суддею такої скарги і локального предмету доказування сторонами при вирішенні цього питання.
За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст. 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог КПК України при постановленні ухвали слідчим суддею, не встановлено.
Керуючись ст.ст. 303, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4