Справа №587/1013/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1265/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 20 вересня 2021 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Сумського районного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2,3 ст. 185, ч.2 ст. 190 КК України.

У судовому засіданні суду першої інстанції прокурор заявив клопотання, в якому просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, яке обґрунтовував тим, що обвинувачений вчинив тяжке кримінальне правопорушення, ніде не працює, може вчинити інше кримінальне правопорушення, може переховуватися від суду.

20 вересня 2021 року ухвалою судді Сумського районного суду Сумської області було продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до 18 листопада 2021 року включно.

Не погодившись з ухвалою судді, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити вищевказану ухвалу та застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вказував, що він не отримав копії даної ухвали, хоча згідно ч.2 ст.376 КПК «копія судового рішення не пізніше наступного дня надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні», а копію, яку йому надали працівники СІЗО, вважав недійсною.

Зазначав, що на даний час всі ризики для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою вичерпані та не існують.

Також вказував, що суд не розглянув питання про можливість застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту з носінням електронного засобу, який в повному обсязі вичерпує існування ризиків. В свою чергу зобов`язується виконувати всі обов`язки при застосуванні до нього даного запобіжного заходу.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які вимоги апеляційної скарги підтримали, просили їх задовольнити, ухвалу суду змінити та застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, думку прокурора, який проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечив, та просив ухвалу суд першої інстанції залишити без зміни, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст. 331 КПК Укрїни, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно з ч.2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Як вбачається зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177-178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів, в провадженні Сумського районного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 80000522 відносно ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, 3 ст. 185, ч.2 ст. 190 КК України.

20 вересня 2021 року ухвалою Сумського районного суду Сумської області відносно ОСОБА_8 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до 18 листопада 2021 року, включно.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та продовжуючи строк тримання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції виходив з того, що на даний час не зменшились та продовжують існувати ризики відносно ОСОБА_8 , наведені прокурором - що обвинувачений раніше судимий, ніде не працює, перебуваючи на волі, може ухилитися від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Не можуть бути взяті колегією суддів до уваги апеляційні доводи апелянта відносно того, що на даний час всі ризики для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою вичерпані та не існують, оскільки такі доводи спростовуються змістом клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з якого вбачається, що ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України були належним чином обґрунтовані та вмотивовані.

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 відносно того, що суд не розглянув питання про можливість застосування відносно нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту з носінням електронного засобу, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, зокрема зі змісту самого рішення суду, то з таким клопотанням ні обвинувачений, ні його захисник не звертались до Сумського районного суду Сумської області.

Щодо тверджень апеляційної скарги ОСОБА_8 про те, що він не отримав копію оскаржуваної ухвали, то колегія суддів вважає їх безпідставними, в зв`язку з тим, що обвинувачений не був позбавлений права на доступ до правосуддя та даний факт не є підставою для зміни обраного запобіжного заходу на більш м`який.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку усім обставинам провадження та прийшов до вірного висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора, яким доведена неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу та доцільність продовження останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що судом постановлено законне та обґрунтоване рішення, підстави для його зміни чи скасування відсутні, а тому, оскаржувану ухвалу слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу судді Сумського районного суду Сумської області від 20 вересня 2021 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишити без зміни, а його апеляційну скаргу на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4