Справа № 939/2393/21
УХВАЛА
Іменем України

04 лютого 2022 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Бородянського районного суду в смт Бородянці Бучанського району Київської області, відповідно до пункту 20-5 розділу XI "Перехідні положення" Кримінального процесуального кодексу України, клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001444 від 20 липня 2021 року, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, який проживає АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

20 липня 2021 року, близько 14-ї години, обвинувачений ОСОБА_4 перебував в стані алкогольного сп`яніння за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , де в одній із кімнат побачив свою співмешканку ОСОБА_6 , яка вступила в статевий зв`язок з ОСОБА_7 . В цей час у ОСОБА_4 на ґрунті ревнощів, які супроводжувалися почуттям незадоволеності та злості, виник кримінально протиправний умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_7 . Реалізуючи свій кримінально протиправний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи в тому ж місці, в той же час, в стані алкогольного сп`яніння, взяв до руки ніж, який знаходився на кухні, та, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, свідомо допускаючи та бажаючи настання смерті ОСОБА_7 , цілеспрямовано та умисно наніс останньому удар ножем в область грудної клітини, де знаходяться життєво важливі органи, спричинивши потерпілому тілесне ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення лівої половини грудної клітки, гемоторакс зліва, виконавши таким чином усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення втік.

За ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 липня 2021 року відносно обвинуваченого ОСОБА_4 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 17 вересня 2021 року.

За ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 вересня 2021 року відносно обвинуваченого ОСОБА_4 була продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 20 жовтня 2021 року.

За ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 18 жовтня 2021 року відносно обвинуваченого ОСОБА_4 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 16 грудня 2021 року.

За ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 10 грудня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_4 була продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 07 лютого 2022 року.

До суду надійшло клопотання прокурора Бородянського відділу Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою на шістдесят днів. Клопотання обґрунтовано тим, що на даний час ризики та обставини, які враховувалися при обранні та продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 не зменшилися, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення і, усвідомлюючи тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, матиме змогу впливати будь-якими методами, у тому числі й залякуванням, на свідків та потерпілого з метою надання ними неправдивих показів; крім того, безпосередній свідок кримінального правопорушення проживає за однією адресою з обвинуваченим, а потерпілий в тому ж самому населеному пункті, тому, на думку прокурора, менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення зазначених ризиків та виконання покладених на обвинуваченого ОСОБА_9 обов`язків.

Відповідно до пункту 20-5 розділу XI "Перехідні положення" Кримінального процесуального кодексу України, у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.
У зв`язку з неможливістю у визначений строк розглянути клопотання прокурора через відсутність на даний час (хворобу) головуючого - судді ОСОБА_10 , розгляд клопотання здійснюється суддею Бородянського районного суду Київської області ОСОБА_1 , визначеним в порядку ч. 3 ст. 35 КПК України.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання повністю підтримала.

Вислухавши думку обвинуваченого ОСОБА_4 , який просив змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, думку захисника адвоката ОСОБА_5 , яка підтримала думку обвинуваченого ОСОБА_4 і також просила змінити йому запобіжний захід на домашній арешт, оглянувши матеріали кримінального провадження, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Пункт 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення "Лабіта проти Італії" від 06 квітня 2000 року, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" № 33977/96 від 25 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів".
Також, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Суд вважає, що в даному випадку продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 не суперечить вимогам Кримінального процесуального кодексу України і ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Оцінюючи викладене, суд дійшов висновку, що тяжкість і обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність ризиків, що обвинувачений ОСОБА_4 ,перебуваючи на волі,може переховуватися від суду, впливати на потерпілого та свідків і застосування більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім, оскільки не забезпечить запобігання цим ризикам, а тому суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора і продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою в межах двох місяців.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визнавати розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, суд вважає за необхідне, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, не визначати обвинуваченому ОСОБА_4 розмір застави, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

Керуючись ст. 176, 177, 178, 183, 197, 199, 331, пунктом 20-5 розділу XI "Перехідні положення" КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити дію обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Київський слідчий ізолятор" до 03 квітня 2022 року.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Копію ухвали негайно після її проголошення вручити сторонам.

Головуючий-суддяОСОБА_11