Дата документу 19.01.2022 Справа № 335/2450/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 335/2450/21 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/640/21 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

обвинуваченої ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

розглянула 19 січня 2022 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2021 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває обвинувальний акт за обвинуваченням за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 Кримінального кодексу України.

У судовому засіданні прокурор зазначив про те, що обвинувачена ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюються у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.186 Кримінального кодексу України, ризики які були встановлені у підчас обрання та продовження відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою передбачені п.1, п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення не змінилися та продовжують існувати. Інший будь-який більш м`який запобіжний захід, а ніж тримання під вартою не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків. З урахуванням зазначеного, прокурор просив суд продовжити обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з утриманням у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя 22 грудня 2021 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_6 строком до 20 лютого 2022 року. Приймаючи таке рішення, суд послався на дані про особу обвинуваченої, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 не погоджуючись із оскаржуваним рішенням, вважає дану ухвалу незаконною та необґрунтованою у зв`язку з наступним. Так, сторона захисту зазначає, що ОСОБА_6 знаходиться під вартою з лютого 2021 року. Продовжуючи ОСОБА_6 найсуворіший запобіжний захід, суд вказав в ухвалі, що вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, проте, чим саме сторона обвинувачення, на думку суду, довела існування вказаних ризиків, в ухвалі не зазначено. На думку сторони захисту, висновок про існування вказаних ризиків суперечить фактичним обставинам. Так, висновок про ризик незаконного впливу на потерпілу спростовується тим, що з часу початку досудового розслідування до затримання ОСОБА_6 , остання могла здійснити вплив, однак цього не зробила. Крім того, станом на теперішній час потерпіла та всі свідки допитані. Ризик вчинення іншого кримінального злочину стороною обвинувачення жодним доказом недоведений. Звертає увагу, що ОСОБА_6 раніше не судима, під час досудового розслідування до свого затримання також інших злочинів не вчиняла, має місце проживання та реєстрацію, родину, позитивну характеристику. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що більш м`якший запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим у ст.177 КПК України. Просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або особистого зобов`язання.

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор та захисник, будучи належним чином повідомлені про час і дату судового засідання не з`явилися, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності прокурора та захисника, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405КПК України та відповідає ч. 4 ст. 422-1 КПК України.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачена підтримала апеляційну скаргу сторони захисту та просила її задовольнити.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 суд першої інстанції достатньо обґрунтував своє рішення.

Таке рішення суду має на меті досягнення дієвості цього провадження, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положенями ст. 331, ст. 199 КПК України регламентований порядок продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням вимог національного та міжнародного законодавств.
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.
Так, ОСОБА_6 бвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, раніше суспільно-корисною працею не займалася, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку її особи.

Тяжкість обвинувачення та очікуване покарання, хоча і не є самостійними підставами для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Одночасно суд враховує, щоОСОБА_6 перебувала у розшуку з 22 грудня 2020 року про що свідчить постанова слідчого Вознесенівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області, міцних соціальних зв`язків не має, що додатково засвідчує існування ризику переховування обвинуваченого від правосуддя.
До того ж, ОСОБА_6 не працевлаштована, тобто не має законного джерела доходу, що підтверджує наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.
Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_6 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили встановлені ризики негативної процесуальної поведінки.

За умов сукупності обставин щодо наявності ризиків, які не зменшилися та продовжують існувати, відомостей стосовно особи обвинуваченої, обранняОСОБА_6 іншого більш м`якого запобіжного заходу, як того просила сторона захисту, на думку колегії суддів, є невиправданим.
Доводи щодо відсутності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України не обґрунтований, оскільки даний ризик не встановлено ні стороною обвинувачення ні судом.
Також, не переконує суд у протилежному і дані щодо наявності у обвинуваченої постійного місця проживання, відсутність судимостей, наявність родини, що не було запобіжним чинником для її протиправної поведінки, стосовно обставин висунутого обвинувачення.
Отже, доводи апеляційної скарги щодо зміни запобіжного заходу з наведених підстав є неспроможними.

На думку судової колегія, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченій та відсутність процесуальної необхідності застосування на даний час більш м`якого запобіжного заходу.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника, а тому ухвалу суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2021 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 до 20 лютого 2022 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4