Кримінальне провадження №629/5709/21
Номер провадження 1-кп/629/422/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Лозівського міськрайонного суду Харківської області кримінальне провадження №0000274 від 15.02.2021 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполь Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, який проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді стрільця-снайпера 1 штурмового відділення 3 штурмового взводу 2 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «молодший сержант», фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в :

Згідно з вимогами ст. 20, 23 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» молодший сержант ОСОБА_4 в добровільному порядку призваний на військову службу за контрактом до військової частини НОМЕР_1 строком на 3 роки на посаду осіб рядового складу, за яким він зобов?язаний проходити військову службу у Збройних Силах України протягом строку контракту, а в разі настання особливого періоду - понад установлений строк, знати та сумлінно виконувати службові обов?язки за посадами, які займатиме протягом строку контракту, а також особливі обов?язки, визначені статутами Збройних Сил України (п.1 означеного контракту).

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 20.02.2020 №41-РС (по особовому складу) ОСОБА_5 призначено на посаду стрільця снайпера 1-го штурмового відділення 3-го штурмового взводу 2-ї штурмової роти, зараховано для проходження військової служби за контрактом строком на 3 роки до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.02.2020 №40 ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини на всі види забезпечення, визнано таким що з 20.02.2020 приступив до прийому справ та посади, прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

17 березня 2014 року указом в.о. президента України № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» на території України оголошено часткову мобілізацію та, після його затвердження 17 березня 2014 року Верховною Радою України цей указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» розпочався особливий період, який діє по даний час.

У відповідності до закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки Збройних Сил України та інших державних органів, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та закінчується прийняттям рішення про демобілізацію. Демобілізація - комплекс заходів спрямованих крім іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України на організацію і штати мирного часу.

Відповідно до вимог ст.ст. 17,65 Конституції України, ст.ст. 1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби збройних сил України ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних

Сил України молодший сержант ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканість державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших, про все що сталося з ним і стосується виконання службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження зобов`язаний доповідати безпосередньому начальникові. Крім цього, згідно вище вказаних положень нормативно-правових актів, захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташування військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до п.п. 1, 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно з вимогами ст. 216 статуту внутрішньої служби збройних сил України виїзд військовослужбовців, що проходять військову службу за контрактом, за межі гарнізону здійснюється з дозволу командира військової частини.

Відповідно до ст.ст. 200, 363 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, наказом командира військової частини НОМЕР_1 , встановлено розпорядок дня військової частини, в якому визначено, що о 08 год. 00 хвилин у рядового і сержантського складу контрактної служби починається ранковий огляд та о 17 год. 00 хв. завершується робочий день.

Однак, молодший сержант ОСОБА_5 під час проходження військової служби у Збройних силах України у січні 2021 року вирішив стати на злочинний шлях, то діючи умисно, в умовах особливого періоду крім воєнного стану, без дозволу командування та поважних причин тимчасово, незаконно ухилитися від проходження військової служби та провести час на власний розсуд.

Реалізуючи свій злочинний умисел, молодший сержант ОСОБА_5 у порушення вищевказаних нормативно-правових актів, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів та начальників, за відсутності законних підстав та поважних причин 22.01.2021 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , розташовану в АДРЕСА_2 .

Доводячи свій злочинний умисел до кінця, молодший сержант ОСОБА_5 в період з 22.01.2021 до дати самостійного з`явлення із зізнанням до Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері, тобто до 08.09.2021, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, незаконно перебував поза межами території військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та проводив час за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та без поважних причин.

На момент самовільного залишення військової частини ОСОБА_5 обіймав посаду стрільця-снайпера 1 штурмового відділення 3 штурмового взводу 2 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «молодший сержант».

Протягом відсутності на території військової частини НОМЕР_1 молодший сержант

ОСОБА_5 обов`язки з військової служби за посадою не виконував, перебуваючи поза межами території військової частини НОМЕР_1 в медичні установи не звертався, правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та про його причини не повідомляв, вільний час проводив на власний розсуд до теперішнього часу.

08 вересня 2021 року молодший сержант ОСОБА_4 самостійно прибув до Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері, та заявив про себе, тим самим припинивши вчиняти зазначене триваюче кримінальне правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_4 винним себе визнав та пояснив у судовому засіданні, що дійсно скоїв кримінальне правопорушення при зазначених обставинах. Щиросердно розкаюється у скоєному ним злочині.

Враховуючи пояснення обвинуваченого, а також те, що він не оскаржує фактичні обставини справи, які вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів у справі, розуміє неможливість в подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, у суду не має сумнівів в добровільності та правдивості його позиції, тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів відносно фактичних обставин справи визнано судом недоцільним, суд обмежив їх дослідження допитом обвинуваченого та дослідженням даних, які характеризують його особу, при цьому інші учасники процесу проти цього не заперечували.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Суд вважає обґрунтованою таку кваліфікацію дій обвинуваченого та такою, що знайшла своє підтвердження в судовому засіданні. При таких обставинах, підстав для зміни правової кваліфікації дій обвинуваченого або його виправдання, суд не вбачає.

Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 (із наступними змінами та доповненнями), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Окрім того, метою призначення покарання, виходячи із положень ч. 2 ст. 50 КК України є не лише кара, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України обвинувачений ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин.

Дослідженням особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він не судимий, з середньою освітою, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.

Згідно досудової доповіді Бердянського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області від 10.11.2021 року, ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення є середній, ризик небезпеки для суспільства середній.

Відповідно до вимог ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Відповідно до вимог ст. 67 КК України обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом не встановлені.

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, сукупності усіх обставин, що його характеризують, обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих обставин, даних про особу обвинуваченого, обставин вчинення злочину і ставлення обвинуваченого до вчиненого, суд вважає можливим призначити обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 4 ст. 407 КК України і приходить до висновку про те, що виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням та покладанням обов`язків, які сприятимуть його виправленню, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового кримінального правопорушення.

Підстав до застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 ст.ст. 69, 69-1 КК України у суду немає, так як суд застосовує до нього покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Запобіжний захід на досудовому слідстві обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Судові витрати та речові докази в кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 371, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Визнати ОСОБА_5 винним за ч. 4 ст. 407 КК України та призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Нагляд за ОСОБА_5 покласти на командира військової частини НОМЕР_1 за місцем проходження військової служби, а в разі його звільнення з військової служби - на орган пробації за місцем проживання.

Заходи забезпечення кримінального провадження не обирати.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_1