Справа № 357/8980/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого/цивільного позивача ОСОБА_4 ,

обвинуваченого/цивільного відповідача ОСОБА_5 ,

здійснивши судовий розгляд в м. Біла Церква, у відкритому судовому засіданні, обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0001193, яке внесене до ЄРДР 02 червня 2021 року відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква, Київська область, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України, раніше не судимого,

за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

а також:

цивільного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

потерпілий/цивільний позивач ОСОБА_4 ,

обвинувачений/цивільний відповідач ОСОБА_5 , установив таке.

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

02 червня 2021 року близько 09:00 год. водій ОСОБА_5 керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ-2105», д.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись в крайній лівій смузі руху по бульвару Олександрійському, зі сторони вул. Семашко, в напрямку вул. Чорновола, що в м. Біла Церква, Київська область, де біля будинку № 155, порушив вимоги:

п. 1.5 Правил дорожнього руху, в якому зазначено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху, де вказано, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. 18.1 Правил дорожнього руху, в якому зазначено, що водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека;

п. 18.4 Правил дорожнього руху, де вказано, що якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека,

тобто, водій ОСОБА_5 проявив неуважність та безпечність, не стежив за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід, не зменшив швидкість та не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, в результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який перетинав проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переході з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля марки «ВАЗ-2105», д.н.з. НОМЕР_1 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 , отримав такі тілесні ушкодження: садна в лобній області зліва, перелом 2-9 ребер зліва, перелом лівої лопатки, забій лівої легені, кров та повітря в лівій плевральній порожнині.

Описані ушкодження відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, так, як для повного зрощення переломів необхідно тривалий строк більше ніж 3 тижні.

Сукупність допущених водієм ОСОБА_6 вимог п. 1.5, 2.3 (б), 18.1 та 18.4 Правил дорожнього руху знаходяться в прямому причинному зв`язку із вказаною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Суд кваліфікує діяння ОСОБА_5 , за ч. 1 ст. 286 КК України, а саме, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Встановлені судом обставини підтверджуються сукупністю таких доказів: показами ОСОБА_5 , показами ОСОБА_4 , протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 02 червня 2021 року, висновком експерта від 12 липня 2021 року № СЕ-19/111-21/28326-ІТ, висновком експерта № 682/д від 28 липня 2021 року.

Зокрема, ОСОБА_5 надав покази про те, що 02 червня 2021 року близько 09:00 год. він рухався за кермом автомобіля, по бульвару Олександрійському, від парку «Олександрія», в сторону «Критого ринку». Йшов дощ, видимість була поганою, дорога мала три полоси, швидкість була десь 30-40 км/год. Перед пішохідним переходом, біля «Пентагону» він перестроївся в крайній лівий ряд і побачив, як з права різко гальмують автобус «Богдан» і мікроавтобус «Спринтер». Натомість зліва на алейці стояли пішоходи, які його пропускали. Праву частину переходу він не бачив, оскільки вид йому закривали автобус «Богдан» і мікроавтобус «Спринтер». Один з пішоходів зліва махнув, щоб він проїжджав. Після чого, він увімкнув другу передачу і доїхавши до початку зебри відчув удар з потерпілим. Перед ударом він не гальмував, а повернув кермо вліво, щоб не понесло автомобіль. Зіткнувся з пішоходом правою фарою і лобовим склом. Після зіткнення вийшов з автомобіля і підбіг до потерпілого, зупинив поліцію, тоді як пасажир, що їхав з ним викликав швидку.

Визнавав, що ДТП трапилась внаслідок порушення ним Правил дорожнього руху, однак стверджував, що вина обоюдна, оскільки потерпілий перебігав пішохідний перехід. Вказані обставини, на його думку, свідчать про безпідставність позову в частині стягнення моральної шкоди. Натомість, позов в частині матеріальної шкоди визнав повністю.

В порядку ст. 353 КПК України допитаний потерпілий ОСОБА_4 .

Суд попередив його про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.

Після чого він надав покази про те, що 02 червня 2021 року близько 08:30 год. він зайшов в «Пентагон», після чого рухався в сторону роботи. Підійшовши до проїзної частини, він побачив, що його пропускає мікроавтобус «Спринтер», почав рух по нерегульованому пішохідному переходу. Переходив його, як звичайно, не біг. В крайній лівій смузі, його збив автомобіль обвинуваченого ОСОБА_5 . Потім він мало, що пам`ятає. Удар був в спину, об праву частину автомобіля. Останній зупинився близько в 12-14 метрах від переходу.

Після ДТП пережив жахливі болі, які до сих пір відчуває при одяганні, сні, трапляються панічні атаки уві сні, головні болі, є боязнь переходу, через дорогу. На даний час не може повноцінно займатися своєю професійною діяльністю у сфері спорту. Також йому необхідна ще одна операція. За п`ять місяців після ДТП ОСОБА_5 до нього з вибаченнями не звертався. Лише приходила в лікарню жінка, яка представилась дружиною ОСОБА_5 та вчинила сварку. На стаціонарі лежав, близько 1,5 місяця.

Просив покарати ОСОБА_5 , найтяжчим покаранням, яке передбачене законом.

Згідно із протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 02 червня 2021 року, місцем дорожньо-транспортної пригоди став нерегульований пішохідний перехід по бул. Олександрійський, 155, м. Біла Церква, Київська область, який має розмітку та позначений відповідними дорожніми знаками, за денного освітлення, опадів не було.

Відповідно до схеми ДТП, автомобіль «ВАЗ-2105», д.н.з. НОМЕР_1 був розташований в 14 метрах від краю розмітки нерегульованого пішохідного переходу.

Згідно із висновком експерта від 12 липня 2021 року № СЕ-19/111-21/28326-ІТ, система робочого гальма автомобіля «ВАЗ-2105», д.н.з. НОМЕР_1 , на момент огляду, знаходиться в працездатному стані, несправностей, що могли б викликати погіршення або відмову в роботі системи робочого гальма, перед ДТП, не виявлено; рульове керування автомобіля «ВАЗ-2105», д.н.з. НОМЕР_1 , на момент огляду, знаходиться в працездатному стані, несправностей, що могли б викликати погіршення або відмову в роботі рульового керування перед ДТП, не виявлено; елементи підвіски автомобіля «ВАЗ-2105», д.н.з. НОМЕР_1 , на момент огляду, знаходяться в працездатному стані, несправностей підвіски, що могли б викликати зміну курсової стійкості транспортного засобу перед ДТП, не виявлено; при дослідження рульового керування, ходової та гальмівної систем автомобіля«ВАЗ-2105», д.н.з. НОМЕР_1 , несправностей гальмівної системи, що могли б викликати погіршення або відмову в роботі системи робочого гальма перед ДТП, несправностей рульового керування, що могли б викликати погіршення або відмову в роботі рульового керування перед ДТП, та несправностей ходової частини, що могли викликати зміну курсової стійкості транспортного засобу перед ДТП не виявлено.

Відповідно до висновку експерта № 682/д від 28 липня 2021 року, при вивченні медичної документації на ім`я ОСОБА_4 знайдені такі тілесні ушкодження: садна в лобній області зліва, перелом 2-9 ребер зліва, перелом лівої лопатки, забій лівої легені, кров та повітря в лівій плевральній порожнині. Описані ушкодження заподіяні тупими предметами могли виникнути внаслідок наїзду автомобіля на пішохода в строк указаний в постанові. Дані ушкодження відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які згідно із п. 2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу МОЗ № 6 від 17 січня 1995 року, спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш як 21 день).

Отже, зазначені докази свідчать, що в діянні ОСОБА_5 є подія і склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за обставин викладених в обвинувальному акті, адже воно містить усі його ознаки.

Суд критично відноситься до показів ОСОБА_5 , що були опади і погана видимість, адже це спростовується протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 02 червня 2021 року, згідно із яким опадів не було та який підписаний без зауважень обвинуваченим ОСОБА_5 .

Суд критично відноситься до показів ОСОБА_5 , що потерпілий ОСОБА_4 біг по пішохідному переходу, оскільки це спростовується показами останнього і не підтверджуються жодним із наданих суду доказів.

Суд вважає, що вказане не спростовує того, що саме сукупність допущених водієм ОСОБА_6 вимог п. 1.5, 2.3 (б), 18.1 та 18.4 Правил дорожнього руху знаходяться в прямому причинному зв`язку із ДТП, внаслідок якого потерпілий ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає активне сприяння обвинуваченим ОСОБА_5 розкриттю кримінального правопорушення.

Суд не визнає обставиною, яка пом`якшує покарання: щире каяття обвинуваченого ОСОБА_5 з огляду на таке.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються щире каяття.

Відповідно до практики Верховного Суду, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження (постанова третьої судової палати Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду від 18 вересня 2019 року, у справі № 166/1065/18).

Однак, оскільки ОСОБА_5 з приводу відшкодування шкоди до потерпілого ОСОБА_4 не звертався, іншим чином не допомагав, підстав вважати, що він щиро розкаявся немає.

Обставин, передбачених ч. 1 ст. 67 КК України, які обтяжують покарання, прокурором не заявлено, судом не установлено.

Мотиви призначення покарання.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до практики Верховного Суду, що міститься в постанові від 23 червня 2020 року, у справі № 171/8/17, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення повинна враховуватися судом як загальна засада призначення покарання не лише на підставі належності відповідного правопорушення до певного виду (ст. 12 КК України), але і з обов`язковим урахування конкретних обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України є нетяжким злочином, вчинення якого карається штрафом від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Згідно із п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Отже, зважаючи на ступінь тяжкості та обставини вчиненого ОСОБА_5 злочину, в тому числі, той факт, що ДТП сталася на пішохідному переході, коли обвинувачений ОСОБА_5 маючи обмежений огляд пішохідного переходу, побачивши, що транспортні засоби праворуч від нього зупинилися, не застосував гальмування, а продовжував здійснювати рух та перемкнувся на більшу передачу, тобто пришвидшився, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_4 зазнав травм, від яких до сих пір не оговтався, враховуючи дані про особу ОСОБА_5 , який непрацюючий, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий (а.с. 93), у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра на обліку не перебуває (а.с. 94), за місцем проживання скарг на нього не надходило (а.с. 95), думку потерпілого ОСОБА_7 , обставину, яка пом`якшує покарання активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде неможливим за допомогою більш м`яких покарань, аніж обмеження волі, ближче до максимальної межі, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, з максимальним строком позбавлення права керування транспортними засобами.

Таким чином, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, у виді двох років обмеження волі, з позбавлення права керування транспортними засобами строком на три роки.

Згідно із ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до практики Верховного Суду, звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за ст. 75 КК України не допускається (постанова третьої судової палати Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду від 02 вересня 2020 року, у справі № 761/22398/17).

Отже, оскільки ОСОБА_5 призначене покарання у виді обмеження волі, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке вчинене з необережності, відсутність обтяжуючих обставин, визнання вини обвинуваченим ОСОБА_5 , суд дійшов до переконання, що ОСОБА_5 необхідно звільнити від відбування основного покарання на підставі ч. 1 ст. 75 КК України, з випробуванням з іспитовим строком один рік та покладенням обов`язків, передбачених ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Суд вважає, що вказаного, враховуючи, що додатковим покаранням ОСОБА_5 визначено позбавлення права керування транспортним засобом строком на три роки, буде достатньо для його виправлення.

Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення без розгляду.

Згідно цивільного позову, ОСОБА_4 просив: стягнути із ОСОБА_5 на його корить матеріальну шкоду у сумі 35 820,27 грн. та моральну шкоду у сумі 100 000 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що внаслідок дій ОСОБА_5 йому завдані тілесні ушкодження, на лікування яких він витратив 16 531,47 грн., пошкоджено одяг вартістю 8 915 грн. та телефон вартістю 10 373,80 грн.

В свою чергу, внаслідок дій ОСОБА_5 він пережив величезний емоційний стрес, втратив душевну рівновагу, має постійні головні болі, безсоння та депресії. Наразі, він до сих пір має страх переходу дороги, панічні атаки уві сні, відчуває біль при лежанні, одяганні, коли піднімає руки. До сих пір порушене його усталене життя, він не може займатися своєю професійною діяльністю у сфері спорту.

Все це завдало йому моральної шкоди у формі фізичних та душевних страждань, розумною та справедливою компенсацією яких він вважає грошову суму в розмірі 100 000 гривень.

ОСОБА_5 заперечував проти позову, посилаючись на те, що ОСОБА_4 також винен в ДТП.

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. 1 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Отже, оскільки ОСОБА_5 в частині майнової шкоди позов визнав, прав, свобод чи законних інтересів таке визнання не порушує, на підставі ст. 1166, 1187 ЦК України, суд вважає за необхідне стягнути із нього на користь ОСОБА_4 витрати на лікування у розмірі 16 531,47 грн., вартість зіпсованого одягу 8 915 грн. та знищеного телефону 10 373,80 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Отже, моральна шкода завдана фізичною особою, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки відшкодовується незалежно від її вини.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд зазначає, що установлено той факт, що ОСОБА_5 не вибачився перед потерпілим та не цікавився станом його здоров`я.

Суд відхиляє, доводи ОСОБА_5 про те, що ДТП сталася в тому числі внаслідок дій потерпілого, адже судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок допущених порушень вимог п. 1.5, 2.3 (б), 18.1 та 18.4 Правил дорожнього руху України, саме з боку ОСОБА_5 .

Суд погоджується з ОСОБА_4 , що йому завдано, внаслідок ДТП фізичних та душевних страждань, адже його діяльність пов`язана із сферою спорту, якою він зараз повноцінно займатися не може, він постійно відчуває біль при звичних повсякденних справах, як то одягання, лежання, підняття рук, страждає на головний біль, прокидається вночі, має страх перед переходом дороги та потребує реабілітації.

За таких обставин, суд вважає, що розумним і справедливим буде стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Таким чином, суд задовольняє цивільний позов ОСОБА_4 повністю.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до довідки про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні № 0001193, висновок експерта від 12 липня 2021 року № СЕ-19/111-21/28326-ІТ, витрати на проведення експертизи становлять 1 372,96 грн.

Згідно із ч. 2 ст. 124 КПК України, їх необхідно стягнути із ОСОБА_5 в дохід держави.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Згідно із постановою про визнання та приєднання речових доказів до матеріалів кримінального провадження від 02 червня 2021 року, автомобіль «ВАЗ-2105», державний номерний знак НОМЕР_1 , визнаний речовим доказом.

Згідно із п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України, його належить повернути власнику ОСОБА_5 .

Підстав, передбачених ч. 2 ст. 177 КПК України для застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу, судом не встановлено.

Керуючись ст. 100, 124, 368, 374, 381-382, 395, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Призначити ОСОБА_5 покарання, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України у виді двох років обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на три роки.

Згідно із ч. 2 ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання, з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Встановити ОСОБА_5 іспитовий строк тривалістю один рік.

На підставі ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_5 , виконувати такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації

Іспитовий строк обчислювати з 15 листопада 2021 року.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 1 372,96 грн.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКОПП: НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНКОПП: НОМЕР_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , матеріальну шкоду у розмірі 35 820,27 грн. та моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

Речовий доказ: автомобіль «ВАЗ-2105», державний номерний знак НОМЕР_1 , - повернути власнику ОСОБА_5 .

Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області, протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Вирок набирає законної сили в порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Копію вироку негайно вручити прокурор та обвинуваченому.

Суддя

Білоцерківського міськрайонного суду ОСОБА_1

Київської області