ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1988/21 Справа № 181/157/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7
обвинуваченої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001327 за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_8 та в її інтересах захисника ОСОБА_7 на вирок Межівського районного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2021 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянки України, не одруженої, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Межівського районного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2021 року ОСОБА_8 визнано винуватою в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.
Строк відбування покарання ухвалено рахувати з моменту затримання з 28 грудня 2020 року.
Судом також вирішено долю речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винною в тому, що вона 7 грудня 2020 року, приблизно о 18 годині 00 хвилин перебувала за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_2 . В цей час ОСОБА_8 залишила свого малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у приміщенні вказаного домоволодіння стежити за його молодшою сестрою, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а сама вийшла на подвір`я збирати дрова на розпалку для пічного опалення.
Коли ОСОБА_8 , приблизно через 10 хвилин, провернулась до будинку, де побачила, що її син ОСОБА_9 знаходиться у приміщенні кухні та вживає печиво, а не знаходиться в кімнаті поряд з молодшою сестрою ОСОБА_10 . Цей факт розлютив ОСОБА_8 та вона вирішила покарати свого малолітнього сина ОСОБА_9 , і у неї раптово виник прямий злочинний умисел, направлений на спричинення останньому тілесних ушкоджень.
З метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на спричинення тілесних ушкоджень своєму малолітньому сину, ОСОБА_8 усвідомлюючи, що внаслідок її дій можуть настати суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння малолітньому ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, тобто тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, та бажаючи настання таких наслідків, умисно, правою рукою, зігнутою у кулак нанесла не менше двох ударів в ділянку верхньої частини спини, на рівні грудної клітини, ОСОБА_9 та за допомогою невстановленого предмету, який тримала в руках, нанесла послідовно, численні удари по спині, тулубу та іншим ділянкам тіла. В результаті своїх дій ОСОБА_9 заподіяла малолітньому потерпілому ОСОБА_9 , згідно висновку судово-медичного експерта № 242 від 28.01.2021 року внутрішньочеревну травму, а саме: один велико вогнищевий крововилив товщі брижі тонкого кишечника біля її кореня, з одним розривом на цьому рівні брижі, одна під капсульна гематома по передній поверхні всієї лівої долі, правої долі з двохфазним розривом її капсули у вигляді гемолізірованої крові, в черевній порожнині 300,0 мл. темно-червоної рідкої крові, 50,0 гр. рихлих, вологих темно - червоних згортків крові, одна інкапсульована гематома діафграгмальної поверхні правої долі печінки з вираженими злуками з правим куполом діафрагми у вигляді брудно-коричневих згортків крові, одна гематома поперекової ділянки по центру, дві гематоми поперекової ділянки лівої половини, один синець епігастральної ділянки живота, один синець лівої повздовжньої ділянки, одне садно правої поперекової ділянки, одне садно лівої поперекової ділянки, один крововилив в товщі м`яких тканин лівої поперекової ділянки, один крововилив в товщі м`яких тканин правої поперекової ділянки. По своєму характеру відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя та знаходяться в причино-наслідковому зв`язку з настанням смерті.
Також згідно висновку СМЕ № 242 від 28.01.2021 року, виявлено одну забійну рану правої половини потиличної ділянки на рівні потиличного бугра з підвищеним вмістом у порівнянні з контролем вмісту заліза і кремнію та з одним вогнищевим крововиливом в товщі оточуючих м`яких тканин; однин синець правої половини лобної ділянки на межі волосяної частини, одного крововиливу в товщі м`яких тканин правої половини лобної ділянки.
Від отриманих тілесних ушкоджень малолітній потерпілий ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Умисні дії ОСОБА_8 , які виразилися в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого, кваліфікуються за ч. 2 ст. 121 КК України.

В апеляційних скаргах:

- обвинувачена ОСОБА_8 просить вирок Межівського районного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2021 року скасувати, мотивуючи це незгодою з призначеним їй судом першої інстанції покаранням, оскільки вона має ще одну малолітню дитину, яка є хворою та потребує її постійного догляду, але наразі перебуває в інтернаті.

- захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 просить змінити вирок Межівського районного суду від 14 травня 2021 року, так як покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що ізолювання ОСОБА_8 від суспільства на тривалий строк недоцільно, так як її виправлення і перевиховання можливе без застосування покарання у вигляді позбавлення волі на строк дев`ять років, вона пояснила про всі обставини в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні та кається в скоєному, під час досудового слідства сприяла слідчому у встановленні істини по кримінальному провадженню, на обліку у лікарів нарколога, психіатра не знаходиться, має малолітню доньку, а судом винесено покарання, яке за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення.

Під час апеляційного розгляду обвинувачена та її захисник підтримали свої апеляційні скарги та просили їх задовольнити.
Прокурор заперечувала проти задоволення даних апеляцій.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Виходячи із вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.
Апеляційним переглядом встановлено, що суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Висновки суду щодо доведеності винності ОСОБА_8 у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за яке вона засуджена, підтверджується сукупністю доказів, які зібрані з додержанням вимог кримінального процесуального закону та перевірені під час розгляду кримінального провадження, яким суд дав належну оцінку.
Вироком суду ОСОБА_8 визнано винною за ч. 2 ст. 121 КК України, а саме умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого. Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного злочину за вказаних у вироку обставин та кваліфікація її дій за ознаками ч. 2 ст. 121 КК України ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та правильно оцінених судом доказах, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами і, зокрема, даними, що містяться в показаннях свідків та даними досліджених в судовому засіданні документів. Будь-яких підстав, які б викликали сумнів в наданих поясненнях перевіркою матеріалів провадження не виявлено. Оскільки наведені докази зібрані у встановленому законом порядку і узгоджуються між собою, підстав піддавати сумніву їх достовірність та допустимість колегія суддів не вбачає.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження, технічних носіїв інформації фіксування судового провадження та журналів судових засідань встановлено, що суд першої інстанції провів всебічне, повне й неупереджене дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосередньо перевірив при судовому розгляді наявні у кримінальному провадженні докази, допитав свідків, перевірив письмові докази, яким дав оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Як вбачається з вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно вимог ст. ст.50,65 КК України та положень п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Конституційний суд України у рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути співмірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».
Як убачається з вироку, при обранні обвинуваченій ОСОБА_8 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, вину не визнала, тобто не розкаялась у вчиненому діянні та не в повній мірі розуміє невідворотні наслідки вчиненого діяння, в результаті якого настала смерть дитини, наявність обтяжуючої вину обставини - вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини та відсутність обставин, які пом`якшують покарання.
Тож, в даному випадку колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обвинуваченій ОСОБА_8 необхідно призначити покарання в межах ч.2 ст. 121 КК України, з ізоляцією від суспільства, а саме у виді позбавлення волі строком на 9 років.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що наведені судом обставини ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду справи, та вважає, що при призначенні обвинуваченій покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані по особу ОСОБА_8 та призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим доводи апеляційних скарг сторони захисту про те, що призначене судом покарання через ссвою суворість не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої колегія вважає необґрунтованими, оскільки судом оцінено всі докази по справі у їх сукупності та у вироку обґрунтовано зазначено всі мотиви прийнятого ним рішення.
Виходячи з наведеного, підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування або зміни вироку суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не вбачає.
Керуючись ст.ст.405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 та в її інтересах захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Межівського районного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2021 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4