Житомирський апеляційний суд
Справа №287/1210/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 125 ч.2 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2021 року Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000191 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Олевського районного суду Житомирської області від 29 червня 2021 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Юрово Олевського району Житомирської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не інваліда, не депутата, одруженого, який має на утриманні дві малолітні дитини 2007 та 2010 років народження, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

обвинуваченого за ч.2 ст.125 КК України, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити та призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Вважає вирок суду в цій частині незаконним, ухваленим без повного та всебічного дослідження обставин справи, таким що підлягає зміні, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання за своєю суворістю тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки показам свідків та обвинуваченого, а також даним, які характеризують особу обвинуваченого, що призвело до ухвалення необґрунтованого вироку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити та призначити йому покарання за ч.2 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Вважає вирок суду в цій частині незаконним, ухваленим без повного та всебічного дослідження обставин справи, таким що підлягає зміні, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання за своєю суворістю тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 є аналогічними доводам апеляційної скарги його захисника ОСОБА_8 ..

Вироком Олевського районного суду Житомирської області від 29 червня 2021 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді 200 годин громадських робіт.
Як встановлено судом та зазначено у вироку, 22 червня 2020 року близько 13.00 години ОСОБА_7 , який керував трактором з навантаженою лісопродукцією, перебуваючи на ділянці відкритої місцевості (полі), що знаходиться на відстані близько 1 км від с. Андріївка Олевського району Житомирської області у напрямку кладовища, був зупинений працівниками рейдової групи ДП «Олевський лісгосп АПК» ОСОБА_10 та ОСОБА_11 для перевірки відповідних документів на вказану лісопродукцію, до яких в цей час також підійшов місцевий житель с. Андріївка ОСОБА_9 .

В цей же ж день та час та в цьому ж місці, на грунті раніше виниклих неприязних відносин між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виник словесний конфлікт, у ході якого у ОСОБА_7 виник умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків, підійшов до ОСОБА_9 та наніс останньому один удар своєю правою ногою в область правої ноги ОСОБА_9 вище коліна, який за інерцією потрапив також в область пахової ділянки зліва, чим відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 76 від 25.06.2020 року та висновку додаткової судово-медичної експертизи № 80 від 09.07.2020 року спричинив потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді синців на задньо-внутрішній поверхні правого колінного суглобу з переходом на нижню третину стегна, розтягнення медіальної зв`язки правого колінного суглобу, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також синця в паховій ділянці зліва, який за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 в підтримання апеляційних скарг, пояснення прокурора та думку потерпілого ОСОБА_9 в заперечення апеляційних скарг, перевіривши доводи апеляційних скарг, матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали свої апеляційні скарги в частині призначеного покарання.

Враховуючи наведене, висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження, яке спричинило короткочасний розлад здоров`я, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційних скаргах не оспорюється. Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 125 КК України кваліфіковані правильно.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження, та які були перевірені судом першої інстанції та їм надана належна оцінка відповідно до ст.94 КПК України.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України, та врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до кримінального проступку, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Також судом враховано особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який не є інвалідом, одружений, не працюючий, на утриманні має двох неповнолітніх дітей 2007 та 2010 років народження, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.
З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді громадських робіт, в межах санкції ч.2 ст. 125 КК України та дійшов висновку, що призначене покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого і сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень.

З наведеними висновками місцевого суду погоджується і колегія суддів.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні кримінального проступку не визнав, перед потерпілим не вибачився, не працює та відсутність обставин, які пом`якшують покарання, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для пом`якшення покарання, призначеного судом першої інстанції.

В апеляційних скаргах не наведено безумовних підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді штрафу.

Крім того, як вбачається з характеризуючих даних на обвинуваченого ОСОБА_7 , останній не працює та апелянтами не надано доказів спроможності останнього сплатити штраф.

Таким чином, переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченому покарання в апеляційній скарзі та при апеляційному розгляді апелянтами не наведено.

Також, колегія суддів звертає увагу, що виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Норми кримінального закону України наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням обвинуваченому ОСОБА_7 та вважає, що воно буде достатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не можна визнати таким, що не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Олевського районного суду Житомирської області від 29 червня 2021 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: