ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2530/21 Справа № 193/268/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 липня 2021 року про закриття кримінального провадження № 0000399 щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вишневе Софіївського району Дніпропетровської області, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, -
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

в режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_10

законного представника ОСОБА_11

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В :
За ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 липня 2021 року закрито кримінальне провадження № 0000399 та звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
Суд першої інстанції прийшов до висновку, що з дня вчинення ОСОБА_7 , інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, який відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України є кримінальним проступком, минув визначений законом строк давності, крім того, по справі відсутні обставини, які б зупиняли або переривали його перебіг, хоча ОСОБА_7 в судовому засіданні не визнав вину, проте суд врахував практику Касаційного кримінального суду, відповідно до якої суд не вимагає визнання особою вини, задовольняючись лише згодою особи на таку підставу закриття кримінального провадження, як звільнення від відповідальності, а тому, з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України і п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим видом звільнення.
В апеляції:
- представник потерпілого просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, як таку, що перешкоджає подальшому судовому розгляду справи.
В обґрунтування вказує, що ОСОБА_7 не визнав себе винним, а відповідно до ч.1 ст.44 КК України, звільненню від кримінальної відповідальної підлягає лише особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, тобто лише винне діяння буде вважатися кримінальним правопорушенням та посилається на Пленум Верховного Суду України, викладений в постанові від 23.12.2005 року №12.
Зазначає, що суд не роз`яснив ОСОБА_7 наслідки такого закриття, зокрема, що особа вважатиметься винною у вчинення кримінального правопорушення, від кримінальної відповідальності за яке її звільняють, незалежно від того, визнає вона свою вину чи ні. Фактично, заперечуючи визнання своє вини, особа заперечує закриття провадження з цієї підстави.
Заслухавши обвинуваченого та його захисника, прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
За приписом п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим видом звільнення.
За вимогами ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі
Вказаних вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.
Згідно матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції відповідно до обвинувального акту встановлено, що кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України вчинений 06 серпня 2018 року.
Відповідальність за ч. 1 ст. 125 КК України передбачена у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року та відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком.
Отже, з моменту вчинення інкримінованого ОСОБА_7 кримінального проступку пройшло більше двох років, а тому відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, обвинувачений підлягає звільненню від кримінальної відповідальності.
Колегія суддів зважає, що вирішуючи питання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд встановлює наявність певного обвинувачення, закінчення відповідних строків, передбачених ст. 49 КК України, і за таких умов зобов`язаний задовольнити клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності.
При цьому звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності є нереабілітуючою підставою, та однією з умов його застосування є згода обвинуваченого, отже цю згоду може бути виражено клопотанням такої особи про звільнення від відповідальності або підтримкою в будь-якій формі відповідного клопотання прокурора, або захисника.
Відповідно до оскаржуваного рішення та наявного в матеріалах кримінального провадженнях клопотання адвоката ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , ОСОБА_7 погодився із закриттям кримінального провадження з нереабілітуючих підстав.
Щодо доводів представника потерпілого щодо не роз`яснення ОСОБА_7 наслідків звільнення на підставі ст. 49 КК України колегія судів не приймає їх до уваги, оскільки при апеляційному розгляді обвинувачений підтвердив обізнаність про наслідки звільнення від кримінальної відповідальності за нереабілітуючої підстави. Крім того, ініціатором відповідного клопотання, яке підписано також і обвинуваченим, був його захисник та в суді першої інстанції дане клопотання підтримав обвинувачений ОСОБА_7 та його законний представник ОСОБА_11 , а місцевим судом були дотриманні вимоги ч. 4 ст. 186 КПК України щодо невідкладності розгляду поданого обвинуваченим означеного клопотання.
Наведені представником потерпілого обставин щодо не роз`яснення ОСОБА_7 наслідків звільнення, що само по собі не зачіпає інтересів потерпілих, а за відсутності заперечень з боку самого обвинуваченого чи його захисника стосовно такого порушення вимог кримінального процесуального закону через призму порушення права обвинуваченого на захист, не може бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали. Права обвинуваченого та вимоги ст. 285 КПК України районним судом не порушені.
Доводи представника потерпілого про наявність обставини щодо невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненому як на підставу, що виключає застосування положень ст. 49 КК України, та про необхідність доведення винуватості обвинуваченого для прийняття рішення про закриття провадження за строком давності у даному випадку є безпідставними, оскільки за змістом ст. ст. 284, 288 КПК України, підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.
Виходячи з цих положень Закону, визнання винуватості є правом, а не обов`язком обвинуваченого, а отже, невизнання ним своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ним свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання, що узгоджується з позиціями Верховного Суду, викладених в постановах від 12.12.2018 року у справі № 462/7282/14-к та від 08.11.2018 року у справі № 425/4506/15-к.
Таким чином, судом першої інстанції наведені фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_7 кримінального проступку, перевірені підстави щодо його звільнення від кримінальної відповідальності, дані щодо строків давності та дійшов обґрунтованого висновку про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
З огляду на викладене, колегія суддів, вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою та такою, що не підлягає скасуванню з мотивів наведених в апеляційній скарзі представника потерпілого, а тому в її задоволенні необхідно відмовити.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 липня 2021 року про закриття кримінального провадження № 0000399 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4