Ухвала
іменем України

23 вересня 2021 року
м. Київ

справа № 591/3482/19
провадження № 51-5675км20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув клопотання засудженого ОСОБА_4 про поновлення строку на касаційне оскарження вироку Сумського апеляційного суду від 20 серпня 2020 року щодо нього.
Встановлені обставини
16 вересня 2021 року засуджений ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду

з касаційною скаргою на вирок Сумського апеляційного суду від 20 серпня 2020 року та з клопотанням про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження згаданого судового рішення.
Клопотання засудженого мотивовано тим, що він не подавав касаційну скаргу, оскільки її було подано прокурором, який у подальшому від неї відмовився.

На підставі наведеного просить поновити пропущений строк на касаційне оскарження вищенаведеного рішення суду апеляційної інстанції.
Мотиви Верховного Суду
З положень ч. 1 ст. 116 КПК вбачається, що процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти, а для осіб, які тримаються під вартою, якщо скаргу або інший документ подано службовій особі відповідної установи до закінчення строку.
Частиною 1 ст. 117 КПК встановлено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.
Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 квітня 2017 року № 5-440кс(15)16, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.
Реалізація прокурором своїх процесуальних прав, як щодо подання касаційної скарги, так і щодо відмови від неї, є виявленням принципу диспозитивності стороною обвинувачення і не позбавляє сторону захисту в реалізації аналогічних прав. Водночас неподання касаційної скарги в межах строків на касаційне оскарження засудженим є реалізацією принципу диспозитивності стороною захисту і свідчить про небажання реалізувати своє право на касаційне оскарження судового рішення в межах встановленого законом строку.
У клопотанні засуджений не навів причин та не вказав на обставини, які би об`єктивно свідчили про наявність істотних перешкод чи труднощів, що унеможливлювали подачу ним касаційної скарги протягом встановленого законом строку, а тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав для поновлення ОСОБА_4 пропущеного строку на касаційне оскарження вироку Сумського апеляційного суду від 20 серпня 2020 року.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку касаційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи

не знайшов підстав для його поновлення.
Оскільки засуджений звернувся до суду касаційної інстанції поза межами строку, визначеного ч. 2 ст. 426 КПК, а суд касаційної інстанції за клопотанням засудженого не знайшов підстав для поновлення цього строку, касаційна скарга підлягає поверненню відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 429 цього Кодексу.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити засудженому ОСОБА_4 у задоволенні клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження вироку Сумського апеляційного суду від 20 серпня

2020 року щодо нього.
Повернути засудженому його касаційну скаргу разом із усіма долученими до неї документами.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3