Дата документу 30.12.2021
Справа № 334/1979/20
Провадження № 1-кп/334/366/21
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2021 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

потерпілої - ОСОБА_4

представника потерпілої - ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Ленінського районного суду м. Запоріжжя кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000521 від 11 лютого 2020 року за обвинуваченням: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого середньо технічну освіту, не працюючого, розлученого, який має на утриманні малолітню дитину сина ОСОБА_8 , 2014 року народження, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_6 10 лютого 2020 року приблизно о 15 год. 40 хв., знаходячись в роздягальні дитячого садку №7 розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Ленська 1-А, під час раптово виниклого конфлікту з колишньою дружиною ОСОБА_4 , на ґрунті особистих неприязних відносин, маючи умисел спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх протиправних дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, наніс останній один удар правою рукою в область верхньої губи, тим самим спричинивши потерпілій садно на верхній губі та на слизовій оболонці нижньої губи, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою провину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та пояснив: що у них з колишньою дружиною ОСОБА_4 була домовленість щодо побачення з дитиною сином ОСОБА_8 . Три рази на тиждень син мешкав з ним, він відводив його до дитячого садка. В лютому місяці він прийшов забирати сина з дитячого садка, це було приблизно о 15.00 годині. Дитина була насторожена і не бажала йти до нього. В цей момент до роздягальні зайшла колишня дружина ОСОБА_4 , він взяв речі дитини і почав одягати його. До нього підійшла ОСОБА_4 і почала виривати дитячі речі з рук, він підвівся з лавки і в цей момент ОСОБА_4 почала кликати на допомогу. Він кинув речі і пішов додому. Чи був, крім них хто не будь у роздягальні не пам`ятає. Крім цього додатково пояснив, що з колишньою дружиною вони розлучилися у 2018 році, сварок між ними не було. Також зазначив, що це був саме той день коли він повинен забрати дитину з дитячого садка до себе додому. Він питав у ОСОБА_4 , чого вона прийшла, оскільки це його день забирати дитину до себе додому, вона нічого не відповіла.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, потерпілу, свідків, дослідивши надані письмові докази, які є належними та допустимими, вважає винуватість ОСОБА_6 у скоєні інкримінованому йому кримінального правопорушення доведеною.

Винуватість ОСОБА_6 підтверджується наступними доказами, а саме:

поясненнями потерпілої ОСОБА_4 , яка показала, що у лютому місяці 2020 року приблизно о 15.00 годині вона прийшла до дитячого садка розташованого по АДРЕСА_2 забирати свого сина ОСОБА_8 , додому. Коли вона зайшла до роздягальні побачила там свого колишнього чоловіка ОСОБА_6 . Дитина не бажала йти з батьком до нього додому, а сказав, що піде з нею. Вона підійшла до шафи з речами, в цей момент до неї підбіг ОСОБА_6 , забрав з шафи всі дитячі речі і сказав, що вони будуть тут довго сидіти, доки син не піде разом з ним додому. Дитина була перелякана та тремтіла. Син сказав, що хоче їсти і додому, вона підійшла до ОСОБА_6 і хотіла забрати в нього дитячі речі, а він почав їх тягнути на себе і наніс лівою рукою удар в живіт, вона скрутилась від болю, а він в цей момент долонею правою руки почав наносити їй удари по обличчю, наніс приблизно шість-сім ударів. Після чого ударив кулаком у підборіддя, удар наніс знизу у верх. Всі ці події відбувались на очах у їхнього сина, після цього вона почала кликати на допомогу. Коли прибігли інші діти і вихователі ОСОБА_6 втік. Під час нанесення ударів виражався на її адресу нецензурною лайкою. Опір вона йому не чинила оскільки фізично слабкіша від ОСОБА_6 . Вона була в дуже емоційному стані, одна з вихователів намагалась її заспокоїти і проводила її разом з сином до автомобіля, який стояв на вулиці біля дитячого садка, оскільки вона побоювалась, що ОСОБА_6 , буде чекати їх на вулиці. Коли вона разом з дитиною поїхали додому ОСОБА_6 на своєму автомобілі намагався їх підрізати, щоб вони зупинились. Коли вона з дитиною приїхала на автомобільну стоянку, то через інший вихід зі стоянку побігли додому, а ОСОБА_6 , чекав їх на головному в`їзді до стоянки. В цей же день трохи пізніше вона з заявою звернулась до правоохоронних органів, після цього поліція направила її до експертної установи, було це десь приблизно о 18.00 годині. На наступний день після подій вона звернулась до лікарні. Після всіх цих подій дитина взагалі не бажає спілкуватись з батьком та побоюється його. Крім цього додатково пояснила, що коли вони з ОСОБА_6 перебували у шлюбі він неодноразово застосував у відношенні неї фізичне насильство;

поясненнями свідка ОСОБА_9 , яка у судовому засіданні пояснила, що вона працює у дошкільному відділенні КЗ «ЗЗОСШ» 1-2 ступеню ЗОР на посаді вихователя. У 2020 році на прикінці зими приблизно між 15.30 - 16.00 годинами вона розчісувала дівчат та почула, голос ОСОБА_4 , яка кликала на допомогу, кликала приблизно декілька разів. В коридор виглянула нянечка ОСОБА_10 , та побачила ОСОБА_6 та окликнувши його спитала, що він робить, однак він їй нічого не відповів та залишив приміщення. Вона разом з нянею зайшли до роздягальні, побачили ОСОБА_4 , яка сиділа на лавці зігнувшись та у котрої на обличчі була посиніла нижня губа, її трясло, вони підійшли до неї з нянею та почали її заспокоювати. Крім цього пояснила, що у роздягальні під час подій які там трапились були декілька дітей з різних груп. Після цього вона провела ОСОБА_4 з дитиною до виходу. Коли вони підійшли до виходу з приміщення ОСОБА_4 дивилась, щоб на вулиці не було автомобіля ОСОБА_11 . Також зазначила, що ОСОБА_11 достатньо часто особисто забирав дитину з дитячого садка;

поясненнями свідка ОСОБА_10 , яка у судовому засіданні пояснила, що вона працює у дитячому садку «Сонечко» на посаді помічника вихователя. В лютому місяці 2020 року приблизно о 15.30 годині коли вона роздавала полудень дітям, почула з роздягальні, що там відбувається якась штовханина. Вона підійшла до роздягальні і почула як ОСОБА_12 кличе на допомогу. Зайшовши до роздягальні побачила, що ОСОБА_11 схопив за руку ОСОБА_12 і викрутив її. Після цього він побачив її і залишив приміщення роздягальні. Вона підійшла до ОСОБА_12 , яка їй сказала, що він її вдарив і вона побачила, що у ОСОБА_12 припухла губа і вона трималась за живіт. Після цього ОСОБА_12 почала плакати, крім неї у роздягальні був її син ОСОБА_13 та дівчина ОСОБА_14 . Після цього ОСОБА_9 , провела ОСОБА_12 разом з сином до її автомобіля, оскільки вона побоювалась що ОСОБА_11 може чекати їх на вулиці. Крім цього додатково пояснила, що спершу дитину прийшов забирати ОСОБА_15 трохи пізніше прийшла ОСОБА_12 . Їх син ОСОБА_13 пішов до роздягальні приблизно о 15.30 годині. Все що відбулось у роздягальні бачив ОСОБА_13 і ще одна дівчина на ім`я ОСОБА_14 , після всіх подій діти злякались і плакали;

поясненнями свідка ОСОБА_16 , яка у судовому засіданні пояснила, що вона працює вихователем у дитячому садку «Сонечко». В 2020 році в лютому місяці у другій половині дня почула крик з роздягальні, на допомогу кликала нянечка ОСОБА_10 . Вона зайшла до роздягальні і побачила ОСОБА_12 з сином, нянечку ОСОБА_10 та вихователя старшої групи ОСОБА_9 . Вона спитала, що трапилось ОСОБА_9 розповіла, що ОСОБА_11 вдарив ОСОБА_12 в зв`язку з тим, що вони не поділили дитину. ОСОБА_9 провела ОСОБА_12 з сином до виходу з дитячого садка. Дитина ОСОБА_13 мав наляканий вигляд. Під час подій які трапились у роздягальні там були ще декілька дівчат з іншої групи. Крім цього додатково пояснила, що ОСОБА_13 дуже рідко відвідував дитячий садок, прибував у депресійному стані. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 розповіли їй, що бачили те, що трапилось у роздягальні особисто;

показами малолітнього свідка ОСОБА_8 , який під час допиту в судовому засіданні в присутності педагога показав, що взимку мама з татом посварились, мама забирала його з дитячого садка, прийшов тато і забрав його речі з шафи і після цього наніс удари його матері долонею по обличчю та кулаком у живіт, він дуже злякався. Після цього тато пішов з дитячого садка, а вихователь провела його разом за мамою на вулицю. Крім цього додатково пояснив, що у роздягальні крім нього з мамою та татом, ще були діти.

Свідчення малолітнього свідка ОСОБА_8 були надані в присутності вихователя загально освітньої школи ОСОБА_17 , яка пояснила, що свідчення малолітній надавав добровільно тиску на нього ніхто не чинив.

В судовому засіданні прокурор від допиту свідка ОСОБА_18 відмовилась з огляду на те, що остання не була свідком кримінального правопорушення.

Висновком експерта №175 від 10 лютого 2021 року згідно з яким, садна на верхній губі дещо ліворуч та на слизовій оболонці нижньої губи ліворуч у ОСОБА_4 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження (згідно п.2.3.2. б. «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року).

Виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_4 утворилися від дії тупого(их) предмету(ів).

Давність утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 не суперечить строку, вказаному в постанові слідчого, в наданій медичній документації та зі слів освідуваної.

Враховуючи локалізацію, кількість та розташування наявних ушкоджень у ОСОБА_4 вважають, що їй було нанесено не менше одного травматичного впливу в ділянку губ ліворуч.

Для відповіді на поставлене слідчим питання, відносно утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 від падіння з висоти власного зросту, можливо тільки після надання належним чином зафіксованих показань чи слідчого експерименту із зазначенням механізму падіння.

Діагнози: «Пошкодження м`яких тканей, тупа травма живота. Травматична вегето-судинна дистонія» виставлені ОСОБА_4 11 лютого 2020 року сімейним лікарем та невропатологом КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Сімейний лікар» Широківської сільської ради ЗРЗО Володимирівська амбулаторія загальної практики-сімейної медицини» об`єктивними відомостями і в динаміці не підтверджені, тому згідно п.4.6 («Правила») не повинні враховуватись при оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

Аналізуючи об`єктивно з`ясовані обставини, підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України, суд приходить до висновку про те, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та підтверджується поза розумним сумнівом комплексом достатньо переконливих, чітких, неспростовних і узгоджених між собою доказів.

Показання потерпілої, свідків є послідовними та незмінними, повністю узгоджуються з іншими доказами: висновком експерта. Саме через це суд вважає показання потерпілої та свідків правдивими, що відображають повно та об`єктивно обставини вчинення злочину.

Суд критично ставиться до показань обвинуваченого, не визнаючи свою провину в умисному легкому тілесному ушкодженні, обвинувачений ОСОБА_6 намагається уникнути покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення.

Посилання захисника ОСОБА_7 в судовому засіданні, щодо відсутності у діях ОСОБА_6 ознак злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України спростовуються вищевказаними доказами, в тому числі, показаннями потерпілої, висновком експерта, свідків, які під час судового розгляду були послідовними, узгоджуються між собою, не викликають будь-якого сумніву у їх достовірності та у своїй сукупності вказують на вчинення ОСОБА_6 інкримінуємого злочину.

Ставити під сумнів показання потерпілої, свідків, які є логічними, послідовними і незмінними підстав не має. Даних про те, що вони оговорюють обвинуваченого ОСОБА_6 судом не встановлено.

Враховуючи наведене, суд вважає, що твердження обвинуваченого та його захисника про відсутність складу кримінального правопорушення є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і не спростовують висновок суду про вчинення обвинуваченим саме умисного легкого тілесного ушкодження.

Не визнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні злочину, суд розцінює як обраний останнім спосіб захисту та спробу уникнути відповідальності за вчинений злочин. Доводи захисника про те, що відсутній склад злочину передбачений ч.1 ст.125 КК України є безпідставним та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує тяжкість вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України є не тяжким злочином. Крім цього обвинувачений раніше не судимий, не працює, має на утриманні малолітню дитину, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується виключно позитивно.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 Рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 25 жовтня 2003 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 згідно ст.66 КК України, судом встановлено не було.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 згідно ст.67 КК України, судом встановлено не було.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Отже, ці дані підлягають обов`язковому врахуванню.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції відповідної частини статті кримінального закону, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Виходячи з принципів законності, справедливості, індивідуалізації і достатності покарання, досягнення мети виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 , фактичних обставин справи, думку потерпілої про призначення обвинуваченому максимального покарання, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, а також поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, а також його поведінку під час судового розгляду, він усвідомлюючи свою провину в судовому засіданні провину не визнав, не зробивши належних висновків, суд вважає за необхідне призначити йому покарання не в максимальних межах санкції ч.1 ст.125 КК України, та вважає, що призначене покарання є достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Тобто, визначене покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Крім цього потерпілою ОСОБА_4 було пред`явлено цивільний позов про стягнення на її користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином суму в розмірі 696 грн., та в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 50000 грн.

Вислухавши пояснення потерпілої, її представника, обвинуваченого, захисника інших сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що він підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

В разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілої всі здійснені нею документально підтверджені процесуальні витрати. Виходячи з викладеного, суд не вбачає підстав для стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_4 матеріальної шкоди оскільки потерпілою не надано доказів того, що лікуючим (сімейним) лікарем за наслідками медичного огляду їй було призначено будь яке лікування або виписане направлення на проходження ультразвукового дослідження. З врахуванням викладеного суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_4 матеріальної шкоди завданої злочином в сумі 696 гривень.

В частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_4 , суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілої або позбавлення її можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року (зі змінами та доповненнями), при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи, що в судовому засіданні доведено вину ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушенні, суд вважає, що вчиненням даного кримінального правопорушення обвинуваченим беззаперечно спричинено моральну шкоду потерпілій, яка пов`язана з тим, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілою був перенесений шок, фізичні болючі муки, страждання, оскільки змінився її звичний уклад життя, вона була змушена на протязі тижня перебувати на лікуванні, внаслідок чого тиждень не виходила на роботу в магазин де працює офіційно на посаді продавця в наслідок чого вона втратила певну частину заробітку, що є єдиним її джерелом доходу для утримання родини, на цей час стан її здоров`я є задовільним.

Разом з тим, суд вважає, що заявлений потерпілою розмір моральної шкоди в сумі 50000 грн. підлягає задоволенню частково.

При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілої, суд враховує ступінь морального болю, характер і тривалість страждань потерпілої, істотність вимушених змін в життєвих стосунках потерпілої, порушення нормального способу життя, порушення звичних умов життя та втрати життєвих зв`язків, які також викликають душевні переживання у потерпілої.

Враховуючи викладене вище, керуючись принципом розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілої моральну шкоду в розмірі 2000 грн., оскільки саме у такій сумі вона у сукупності відповідатиме характеру і обсягу спричинених страждань та іншим негативним наслідкам, що настали і не призведе до безпідставного збагачення, а тільки компенсує завдану потерпілій шкоду.

Питання щодо речових доказів вирішити у відповідності зі ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.366-368, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання:

за ч.1 ст.125 КК України у вигляді 120 (ста двадцяти) годин громадських робіт.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 2000 (дві тисячі) гривень.

В іншій частині цивільного позову відмовити.

Речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 діб з дня його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні, надіслати копію судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1