Справа № 461/903/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/189/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 9 лютого 2022 року про накладення арешту на майно,

в с т а н о в и л а :

вищезазначеною ухвалою задоволено клопотання слідчого ВР ЗСТ СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_7 , погодженого з прокурором Львівської обласної прокуратури ОСОБА_8 , та накладено арешт із тимчасовим позбавленням права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, а саме на автомобіль «Hyundai Santa Fe», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із рішенням слідчого судді, власник майна ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 9 лютого 2022 року скасувати, а в задоволенні клопотання слідчого відмовити.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що він не був учасником жодної дорожньо-транспортної пригоди, тому йому невідомо, які саме сліди злочину може містити його автомобіль.

Вважає, що він не належить до кола осіб, визначених ст. 170 КПК України, а тому відсутні правові підстави для звернення з клопотанням про арешт належного йому майна, а тому вилучений автомобіль має бути йому повернутий.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що він не був повідомлений про час та місце розгляду справи, а копію оскаржуваної ухвали отримав лише 22 лютого 2022 року, відтак вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений ним з поважних причин.

У судове засідання апелянт ОСОБА_6 , а також представник Львівської обласної прокуратури, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, не з`явились, про поважні причини свого неприбуття не повідомили, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає проведенню розгляду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційний розгляд слід провести у відсутності учасників, що не з`явились.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали судової справи та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

З огляду на те, що розгляд клопотання про арешт майна здійснювався у відсутності власника майна, у матеріалах судового провадження відсутні дані про отримання копії оскаржуваної ухвали останнім, а тому колегія суддів апеляційного суду вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин та такий підлягає поновленню.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до пункту 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження. Статтею 132 КПК України встановлені загальні умови, що не допускають застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з положеннями ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно з вимогами ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати, зокрема, правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України), наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК), розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Вказаних вимог кримінального процесуального закону слідчим суддею першої інстанції було дотримано в повному обсязі.

Так, згідно з клопотанням, в провадженні Головного управління Національної поліції у Львівській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000066 від 6 лютого 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за фактом вчинення 5 лютого 2022 року приблизно о 19:00 годині невстановленим водієм ОСОБА_9 , який керував автомобілем «Фольксваген Пассат», з тимчасовим номерним знаком « НОМЕР_2 », та рухався автодорогою «Східниця-Пісочне», у напрямку до м. Дрогобича, за межами населеного пункту, перед с. Опори Дрогобицького району, наїзду на пішохода ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який від отриманих травм помер на місці події (а.с. 3).

Як слідує з протоколу огляду місця події від 6 лютого 2022 року, автомобіль «Hyundai Santa Fe», реєстраційний номер НОМЕР_1 , було вилучено у ОСОБА_9 , який після вчинення ДТП приїхав на ньому на місце події (а.с. 7-8).

Постановою слідчого ВР ЗСТ СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_7 від 7 лютого 2022 року автомобіль «Hyundai Santa Fe», реєстраційний номер НОМЕР_1 , визнано речовим доказом, оскільки на вказаному автомобілі ОСОБА_9 приїжджав на місце події після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, а також поїхав звідки, тобто за використання даного автомобіля останній міг знищити чи заховати інші речові докази.

7 лютого 2022 року слідчий ВР ЗСТ СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_7 , за погодженням з прокурором Львівської обласної прокуратури ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на вказаний вище автомобіль.

Задовольняючи дане клопотання сторони обвинувачення, внесене в межах кримінального провадження №0000066, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність накладення арешту на майно у зв`язку з наявністю достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, при цьому слідчим суддею було враховано розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Під час розгляду клопотання сторони обвинувачення слідчий суддя вірно встановив, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке просять накласти арешт, відповідає вимогам ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про які йдеться в клопотанні слідчого.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Таким чином, арешт майна з підстав, передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів.

Щодо посилань апелянта про недотримання слідчим суддею під час розгляду клопотання вимог ст. 172 КПК України, то такі не заслуговують на увагу, оскільки слідчий суддя першої інстанції із врахуванням наведеної норми закону розглянув зазначене клопотання слідчого, яке подане в строки, передбачені кримінальним процесуальним законом.

Посилання апелянта на те, що накладений арешт є неправомірним втручанням у право власності ОСОБА_6 не знайшло свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, оскільки при накладенні такого враховано «справедливий баланс» між інтересом суспільства та вимогами щодо захисту фундаментальних прав особи. Крім того, накладення арешту на автомобіль не припиняє права власності ОСОБА_6 , а лише тимчасово обмежує його.

На думку колегії суддів, розгляд клопотання про накладення арешту на майно у відсутності його власника не спростовує висновків слідчого судді про підставність накладення арешту на автомобіль, визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді у ході апеляційного розгляду не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржуване рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :
поновити ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження.

Ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 9 лютого 2022 року, якою накладено арешт на автомобіль «Hyundai Santa Fe», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6 , залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4