Справа № 362/6484/21
Провадження № 1-кп/362/753/21
ВИРОК

Іменем України

10.12.2021 м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Василькові Київської області кримінальне провадження № 0000303 від 01.09.2021 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Великі Сорочинці Миргородського району Полтавської області, освіта середня, неодружений, солдат контрактної служби Збройних сил України військова частина НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та житель АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

встановив:
Так 23.04.2019 ОСОБА_4 призвано на строкову військову службу і направлено до військової частини НОМЕР_2 для проходження навчання, а пізніше для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_3 у АДРЕСА_3 . 10.09.2019 ОСОБА_4 уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу до 10.09.2022 і його зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . На підставі відповідного наказу 01.02.2021 ОСОБА_4 призначено на посаду начальника електростанції системи зв`язку та телемеханіки роти зв`язку та радіотехнічного забезпечення батальйону зв`язку вказаної військової частини.

22.07.2021 о 08:00 год. ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, з метою тимчасового незаконного ухилення від виконання обов`язків військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без поважних причин та дозволу командира не з`явився на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_4 . Проводив час на власний розсуд до 29.09.2021, не пов`язуючи його з проходженням військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення до місця служби, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.

При цьому ОСОБА_4 усвідомлював суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання, діяв умисно у порушення вимог ст. ст. 4, 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 1, 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про часткову мобілізацію», ст. ст. 1, 2, 3, 6, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014, ст. ст. 11, 16, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Обвинувачений ОСОБА_4 при його допиті у судовому засіданні визнав себе винуватим у вчиненні вказаного кримінального правопорушення. Він повністю погодився з його кваліфікацією і фактичними обставинами, які викладені у обвинувальному акті щодо місця, часу, способу вчинення кримінального правопорушення. Пояснив, що виникли життєві сімейні обставини і мав невідкладно прибути додому. Тому після ранішнього шикування залишив частину та поїхав до Полтавської області, телефон вимкнув. Вирішивши всі свої проблеми, повернувся на службу. Розуміє, що вчинив неправильно. Щиро кається у скоєному, просив суд не карати суворо, зробив для себе відповідні висновки та не допустить схожої поведінки.

Учасники судового процесу просили суд розглядати справу відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Водночас суд роз`яснив учасникам судового провадження суть вищезазначеної норми та у доступній, чіткій та конкретизованій формі виклав її зміст, надавши розгорнуте його пояснення сторонам. Також суд упевнився, що учасниками судового провадження суть такого роз`яснення сприйнята правильно та переконався у добровільності їх позицій.

Враховуючи те, що учасники судового провадження вважають недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, а також з`ясовано, що вони усвідомлюють неможливість далі оспорити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, роз`яснивши учасникам процесу положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, крім допиту обвинуваченого відносно фактичних обставин справи, дослідження тільки даних, які характеризують обвинуваченого.

Оскільки учасники кримінального провадження вважають, що фактичні обставини провадження підтверджені доказами, що знаходяться у матеріалах провадження та не потребують дослідження під час судового розгляду, суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, так само визнає фактичні обставини провадження доведеними.
Допитавши обвинуваченого ОСОБА_4 , вивчивши матеріали кримінального провадження стосовно характеристики особи обвинуваченого, суд вважає, що подія кримінального правопорушення мала місце, вина ОСОБА_4 доведена повністю поза розумним сумнівом, його дії вірно кваліфікованіза ч. 4 ст. 407 КК України, які виразились у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_4 покарання, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму ВСУ № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових злочинів. Згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке згідно з ст. 12 КК України є тяжким злочином, на обліку у лікаря нарколога і у лікаря психіатра не перебуває, здоровий, придатний до військової служби за контрактом, згідно з даними службової характеристики за своїми морально-діловими якостями та за результатами проходження військової служби негідний виконувати службові обов`язки за посадою, раніше не судимий.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, суд не вбачає.

Отже, з урахуванням усіх фактичних обставин у справі, ступеня тяжкості вчиненого правопорушення, особи винного, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити покарання в межах санкції ч. 4 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі та звільнити його від відбування цього покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України з покладенням відповідних обов`язків, як достатнє для виправлення обвинуваченого, його перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення визначеної у ст. 50 КК України мети загальної і спеціальної превенції. Суд вважає, що таке покарання буде необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення можливих нових кримінальних правопорушень.

Речові докази і процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався, цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст. ст. 349, 368-371, 374, 394 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробовуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

Іспитовий строк відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Згідно з ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до ч. 4 ст. 76 КК України нагляд за ОСОБА_4 здійснює командир Військової частини НОМЕР_1 , у разі зміни місця служби - командир військової частини за новим місцем служби, а у разі звільнення з військової служби, контроль за виконанням вироку покласти на уповноважений орган з питань пробації.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1