УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.12.2021 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0001133 від 25.09.2020 відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Южне, Одеської області, громадянина України, українця, з неповною середньою освітою, курсанта 3-го курсу морехідного училища ім.. О.І. Маринеска, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
1.Фактичні обставини даного кримінального провадження та обґрунтування поданого клопотання.
Досудовим розслідуванням установлено, що 24.09.2020, приблизно о 15 годин 30 хвилин водій ОСОБА_5 , керував технічно справним автомобілем «AUDI 100», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та здійснював рух у світлий час доби, в умовах необмеженої видимості, о асфальтному сухому дорожньому покриттю проїзної частини автодороги М-14 «Одеса-Мелітополь» з боку с. Іванове Одеського району Одеської області в напрямку с. Міщанка Одеського району Одеської області.
На зазначеній ділянці проїзної частини організовано двосторонній дворядний рух у кожному напрямку, де смуги, призначені для руху в одному напрямку поділені дорожньою розміткою 1.5, а смуги руху протилежних напрямків поділені розділовим газоном.
Водій ОСОБА_5 , який отримав посвідчення водія 14.07.2020, тобто маючи стаж керування транспортними засобами менше ніж 2 роки, в порушення вимог п/п б) п. 12.6. «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001), далі Правила, якими передбачено:
п. 12.6. «Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47 дозволяється рух із швидкістю:
б) транспортним засобам, якими керують водії із стажем до 2 років, не більше 70 км/год.»
здійснював рух у лівій смузі свого напрямку руху, зі швидкістю 105 км/год, був неуважним, обрав швидкість руху керованого автомобіля, без урахування наявних навиків водіння, яка не забезпечує безпеку і не дає йому можливість постійно контролювати рух автомобіля.
Здійснюючи подальший рух з перевищенням допустимої швидкості, тобто створюючи небезпеку для руху, та наближаючись до 34 км + 900 м автодороги «Одеса-Мелітополь», діючи з необережності, проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, за дорожньою обстановкою постійно не слідкував, чим порушив вимоги п. 1.5., п/п б), д) п. 2.3. Правил:
п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків».
п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
п/п б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі».
д) «не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»;
маючи об`єктивну і реальну можливість бачити автомобіль «AC-U 39095 ВП6» р/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , що рухався попереду в попутному з ним напрямку, та не допустити події дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_5 , заходів, що виключають виникнення та розвиток аварійної ситуації не вжив, у порушення вимог п.п. 12.1.,12.3., 13.1 Правил, якими передбачено:
п. 12.1. «При виборі в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».
п. 12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;
п. 13.1. «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу».
вкрай уважним не був, не відреагував на зміну дорожньої обстановки, що полягала у швидкому наближенні до транспортного засобу, що рухався попереду з меншою швидкістю, чим створював перешкоду керованому ОСОБА_5 автомобілю, не дотримався безпечної дистанції чим позбавив себе можливості уникнути аварійної ситуації, неправильно оцінив дорожню обстановку, застосував невірні прийоми керування транспортним засобом і, при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру, заходів для зменшення швидкості не застосував, також нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників руху, при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру, заходів для зменшення швидкості або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди не вжив, та допустив зіткнення передньою правою частиною керованого автомобіля , із задньою лівою частиною автомобіля «AC-U 39095 ВП6», внаслідок якого сталося перекидання останнього.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди водію автомобіля «AC-U 39095 ВП6» р/н НОМЕР_2 ОСОБА_8 , заподіяно ТЯЖКІ тілесні ушкодження у вигляді: а) відкритої черепно-мозкової травми: забита рана в тімяній області зліва, садна на спинці та на крилах носа, в центрі лобної області внизу (два), в лобній області зліва (множинні), в лівій виличній області, в області зовнішнього кінця лівої брови, в правій надбрівній області, на правій щоці, на правій вушній раковині по зовнішній поверхні, на верхній губі (множинні), осколковий перелом кісток носа, вогнищевий крововилив в мяких тканинах потилично-тімяної області зліва та в центрі, вдавлений перелом лівої тім`яної кістки, вогнищеві субархаїдальні крововиливи на верхньо серединній поверхні лівої потиличної частки; б) закрита травма тулуба: перелом тіла грудини, множинні переломи І-Х правих ребер та І-VIII лівих ребер, множинні розриви легень, вогнищеві крововиливи в тканини легень, повні розриви правого та лівого крижово-клубових суглобів, лобкового симфізу з багато осколковими переломами правої лобкової кістки; в) відкриті осколкові переломи правої стегнової кістки в середній третині, лівої стегнової кістки в верхній третині, проксимального епіфіза правої великогомілкової кістки, кісток лівої гомілки в нижній третині; г) закритий осколковий перелом правої плечової кістки в нижній третині з переходом на дистальний епіфіз; д) садна на правій бічній поверхні шиї в верхній третині, в області правого плечового суглоба по передній поверхні, в області правого ліктьового суглоба по задній поверхні (два), на тильній поверхні правої кисті, в області лівого плечового суглоба на задній поверхні, в області лівого ліктового суглоба по задній поверхні, на тильній поверхні лівої кисті (множинні), на передній поверхні правого стегна в верхній третині, на передньо-бічних поверхнях правого стегна в середній третині, в області правого колінного суглоба по передній та по передньо-внутрішній поверхням, в області лівого колінного суглоба по зовнішній поверхні (два), в області лівого гомілко-стопного суглоба по зовнішній поверхні.
Вказані ушкодження виникли від дії тупих предметів, що могло мати місце в процесі дорожньо-транспортної події та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із смертю ОСОБА_8 , яка настала в результаті шоку.
Під час дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля «AC-U 39095 ВП6» р/н НОМЕР_2 ОСОБА_9 , заподіяно тілесні ушкодження СЕРЕДНЬОЇ ТЯЖКОСТІ, а саме: закритий перелом передньо-верхнього краю 1 поперекового хребця. Зазначене ушкодження утворилося від дії тупих предметів, якими могли бути частини салону рухаючогося автомобіля в момент зіткнення транспортних засобів.
Порушення вимог пунктів п.п. 1.5., п/п «б,д» п. 2.3., п/п «б» п. 12.6., п.12.1., п. 12.3., п. 13.1. Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_5 знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.
Тим самим встановлено достатньо доказів для повідомлення про підозру ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження та спричинило смерть потерпілого.
З урахуванням наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, наявність обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та передбаченого покарання, а саме позбавлення волі до 8 років, а також беручи до уваги неможливість запобігання вищезазначених ризиків застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, орган досудового розслідування звертається до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.
2.Позиції учасників судового засідання.
Прокурор в судовому засіданні вимоги поданого клопотання підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.
Захисник підозрюваного в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання, оголосивши письмові заперечення відповідно до яких підозра необґрунтована, клопотання необґрунтоване, ризики викладені у клопотанні не підтверджені. Підозрюваний має батьків, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, всі свідки вже допитані, підозрюваний навчається, характеризується позитивно, мати підозрюваного хвора. У зв`язку з чим, просив застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Підозрюваний в судовому засіданні з підозрою не погодився, вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, зазначивши про те, що вина обоюдна, збитки не відшкодовував. Стосовно клопотання про застосування запобіжного заходу підтримав захисника.
3. Норми законодавства, якими керується слідчий суддя при вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу.
Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
4. Висновки слідчого судді.
Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного переконання.
4.1. Обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
20.12.2022 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження та спричинило смерть потерпілого.
Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України підтверджується: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 14.09.2020 року; актом судово-медичного дослідження (обстеження) від 25.09.2020 року, протоколом допиту свідка від 07.10.2020 року, протоколом допиту свідка від 12.10.2020 року, протоколом допиту свідка від 12.10.2020 року, протоколом допиту свідка 12.10.2020 року, протоколом допиту малолітнього (неповнолітнього) свідка від 15.10.2020 року, протоколом допиту малолітнього (неповнолітнього) свідка від 15.10.2020 року, протоколом допиту потерпілого від 12.11.2019 року, протоколом допиту свідка від 12.11.2019 року, висновком експерта №20-6278/6378 від 26.01.2021 року, висновком експерта №21-1516/1546 від 24.05.2021 року, висновком експерта №2973, висновком експерта №21-3720 від 21.09.2021 року, висновком експерта №21-5123 від 07.12.2021 року та матеріалами справи в сукупності.
Зважаючи на дані, які містяться в наданих слідчому судді матеріалах, а також приймаючи до уваги п. 175 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.07.2011 року, згідно якого термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, слідчий суддя вважає доведеним у судовому засіданні наявність обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Разом з тим, в рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
При цьому, слідчий суддя акцентує увагу, що слідчий суддя не вирішує питання винуватості особи у вчиненні тих чи інших кримінальних правопорушень, а лише на підставі долучених до клопотання доказів, вирішує питання наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення таких кримінальних правопорушень.
4.2. Обставини, які свідчать про наявність/відсутність в рамках даного кримінального провадження ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
При розгляді клопотанні сторони обвинувачення, слідчий суддя бере до уваги те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, яке призвело до загибелі людини, життя та здоров`я якої визнаються найвищою соціальною цінністю.
Ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.
Слідчий суддя приходить до переконання існування ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, з огляду на наступне.
Слідчий суддя, враховує обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення.
Аналізуючи вказаний ризик в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії)). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови)).
Розглядаючи ризик переховування підозрюваного в контексті практики Європейського суду з прав людини, слід звернути увагу на суспільно-небезпечний характер такого кримінального правопорушення та його наслідки, які полягають у отриманні потерпілим тілесних ушкоджень середньої тяжкості та смерті іншого потерпілого, а також на характеризуючі дані підозрюваного, який не одружений, дітей на утриманні немає, не працевлаштований.
Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України незаконний вплив на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні..
Кримінальний процесуальний кодекс України встановлює наступну процедуру отримання показань від потерпілих та свідків, у кримінальному провадженні, а саме, спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).
Таким чином, такий ризик як вплив на потерпілого та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від потерпілого, а також свідків, та дослідження їх судом.
Враховуючи факт того, що підозрюваний до теперішнього часу не надав допомоги потерпілим у кримінальному провадженні, а також те, що при ознайомлені з матеріалами кримінального провадження останньому стануть відомі анкетні дані свідків, які в подальшому, будуть допитуватися безпосередньо судом, у випадку направлення обвинувального акту до суду, підозрюваний може здійснювати вплив на потерпілих та свідків, схиляючи їх до надання неправдивих показань, з метою уникнення кримінальної відповідальності.
4.3. Обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Слідчий суддя враховує, що згідно ч. 1 ст. 176 КПК України, тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом, при цьому більш м`якими запобіжними заходами по відношенню до нього є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт. Метою ж застосування того чи іншого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим в ході розгляду клопотання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).
При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути альтернативні заходи забезпечення явки особи до суду (Idalov v. Russia (Ідалов проти Росії). Це положення проголошує не тільки право на «розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження», але також встановлює, що «звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання» (Khudoyorov v. Russia (Худойоров проти Росії); Lelievre v. Belgium (Лельевр проти Бельгії); Shabani v. Switzerland (Шабані проти Швейцарії).
Підстав для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного ОСОБА_5 в судовому засіданні встановлено не було, зокрема, застосування запобіжного заходу у вигляді застави, домашнього арешту та особистого зобов`язання є недоцільним, з огляду на м`якість, а також встановлені в судовому засіданні ризики, не забезпечать належне виконання підозрюваним обов`язків.
З огляду на фактичні обставини даного кримінального провадження, встановлені в ході розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відомості, в тому числі які стосуються наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а також наявних в рамках даного кримінального провадження ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суспільно-небезпечний характер вказаного кримінального правопорушення та його тяжкі наслідки, забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, можливо лише шляхом застосування відносно такої особи виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а відтак підстав для застосування відносно останнього більш м`якого запобіжного заходу слідчим суддею встановлено не було.
На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання сторони обвинувачення є обґрунтованим, а відповідний запобіжний захід достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.
Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, який спричинив загибель людини.
З урахуванням викладеного, враховуючи, що кримінальне правопорушення призвело до загибелі людини, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.
Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя,
УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0001133 від 25.09.2020 задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор», строком на 59 (п`ятдесят дев`ять) днів, до 20.02.2022 року, в межах строку досудового розслідування.
Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1