465/5237/21
1-кп/465/1262/21
У Х В А Л А
про продовження запобіжного заходу

28.12.2021 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі :
головуючого- судді ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові кримінальне провадження, внесенне до ЄРДР за № 0000025 від 04 березня 2021 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 307 КК України,-

з участю прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника ОСОБА_5

в с т а н о в и в :
В провадженні Франківського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 307 КК України.

Прокурор подав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без застосування застави. Клопотання мотивує тим, що ОСОБА_3 обвинувачується у незаконному придбанні та зберіганні з метою збуту особливо небезпечних наркотичних засобів, а також особливо небезпечних психотропних речовин у великих та особливо великих розмірах, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України та у незакінченому замаху на незаконне придбання з метою збуту особливо небезпечних наркотичних засобів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України.

Підставою застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 15 - ч. 2 ст. 307 КК України, та наявність відповідних ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_3 може здійснити дії, передбачені пп. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, а тому менш суворі запобіжні заходи не є достатніми для запобігання вищевказаним ризикам. А також, ОСОБА_3 , обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна, а тому застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту є явно недостатнім для запобігання спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та експертів у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав з підстав, зазначених у клопотанні.

Захисник з приводу продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів обвинуваченому заперечила, зазначаючи, що ризики, наведені прокурором, не обгрунтовані, обвинувачений має постійне місце проживання, проживає з матір`ю, просила змінити обвинуваченому запобіжний захід на домашній арешт із застосуванняма електронного засобу контролю або визначити розмір застави. Крім цього, захисник просила врахувати стан здоров`я обвинуваченого, який недавно перехворів на короновірус.

Обвинувачений просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. Щодо стану здоров`я, обвинувачений пояснив, що два тижні тому перехворів на короновірус. Крім цього, він хворіє на хронічний тонзиліт. На даний час стан його здоров`я задовільний.

Розглянувши клопотання прокурора, заслухавши доводи прокурора на підтримання клопотання, пояснення та доводи захисника та обвинуваченого, які заперечили щодо задоволення клопотання, вважаю, що клопотання необхідно задоволити, виходячи з такого.

Відповідно до ухвали слідчого судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_6 від 05 березня 2021 року ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався, останній раз до 06 січня 2022 року.

Згідно зі ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, а згідно ч.3 ст.199 КПК України також і те, що заявлені ризики не зменшилися.

Згідно зі ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Під час розгляду клопотання судом вивчалась можливість застосування щодо ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам.
Однак, як встановлено в судовому засіданні, ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які встановлені ухвалами слідчого судді при обранні запобіжного заходу та подальшого продовження його строку, не зменшились.
ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.307 КПК України, який згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років.
У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів.
Також у своєму рішенні у справі "W проти Швейцарії" від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Суд доходить до висновку, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, щодо можливості обвинуваченого переховуватися від суду, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винним: (санкція ч. 3 ст. 307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна); можливість впливати на свідків враховуючи стадію розгляду справи (свідки ще не допитувалися); можливість продовження протиправної діяльності та вчинити інший злочин з огляду на те, що обвинувачений не працює та не має легальних доходів; обвинувачений зареєстрований на території Миколаївської області та не має постійного місця проживання у м. Львові та міцних соціальних зв`язків. Щодо стану здоров`я обвинуваченого, то стороною захисту не надано суду доказів щодо неможливості тримання під вартою обвинуваченого за станом здоров`я.

Відповідно до п.5 ч.4 ст. 183 КПК України суд має право при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.
З врахуванням вищенаведеного, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів та не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який та визначення застави з врахуванням вимог ч.4 ст.183 КК України, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України, тобто особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.
Керуючись ст.ст.177,178, 183, 184, 197, 331,372 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

Клопотання прокурора про продовження ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задоволити.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну ОСОБА_3 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 25 лютого 2022 року включно, без визначення розміру застави.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити начальнику Державної установи "Львівська установа виконання покарань (№19)".

Ухвала в частині запобіжного заходу, може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду на протязі 7-ми днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1