Провадження №11-сс/801/751/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 листопада 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
за участі учасників провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 29 жовтня 2021 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.10.2021 за №0000889 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шиманівка Теплицького району Вінницької області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Слідчий ОСОБА_9 звернувся до суду із вказаним клопотанням, яке погоджене з прокурором ОСОБА_10 .
Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_8 28.10.2021 близько 11 год. 20 хв., при зустрічі із малознайомим ОСОБА_11 , перебуваючи навпроти ринку «Володимир» що за адресою: м. Вінниця, вул. Чехова 4, помітили раніше незнайомого їм ОСОБА_12 , який тримав у руках мобільний телефон, після чого у ОСОБА_8 і ОСОБА_11 виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння грошовими коштами та особистими речами ОСОБА_12 .
В подальшому, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вирішив здійснити напад на ОСОБА_12 , з метою заволодіння наявним у нього майном, про що він домовився із ОСОБА_11 , який також перебував в стані алкогольного сп`яніння, вступивши таким чином з останнім у попередню змову на скоєння розбійного нападу.
В подальшому, реалізовуючи зазначений злочинний умисел, близько 11 год. 20 хв. 28.10.2021 ОСОБА_8 разом із ОСОБА_11 , опираючись на дії один одного, керуючись метою власного незаконного збагачення, діючи умисно, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, підійшли до ОСОБА_12 , після чого, користуючись тим, що ОСОБА_12 стоїть до них спиною, ОСОБА_11 , взявши шматок цегли до своєї руки, наніс ним один удар в скроневу ділянку голови ОСОБА_12 з правого боку. Після чого, ОСОБА_11 розпочав душити ліктевою частиною руки ОСОБА_12 та примусив ОСОБА_12 лягти на землю та розпочав вимагати віддати належне потерпілому майно. Користуючись тим, що ОСОБА_12 лежить на землі, ОСОБА_11 наніс останньому шматком цегли ще близько 3 ударів з правого боку в скроневу ділянку голови, таким чином завдавши потерпілому фізичне насильство, небезпечне для життя та здоров`я.
В цей час ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_12 , який лежав на підлозі, та підніс до горла останнього металевий предмет ззовні схожий на ніж. В свою чергу ОСОБА_11 , продовжуючи свої злочинні дії, наніс ОСОБА_12 ще близько 2 ударів шматком цегли в голову ОСОБА_12 .
В подальшому, погрожуючи життю та здоров`ю ОСОБА_12 , ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_8 продовжили вимагати у потерпілого майно, після чого спільно взяли належні потерпілому ОСОБА_12 речі, а саме, куртку чорного кольору вартістю 800 грн., рюкзак чорного кольору «Nike» вартістю 100 грн., в якому знаходились міні-сумка вартістю 100 грн., грошові кошти в сумі 400 доларів США (що становить 10548 грн. на момент вчинення злочину), 3500 грн., паспорт та ідентифікаційний код на ім`я ОСОБА_12 , шкіряний гаманець коричневого кольору вартістю 100 грн., мобільний телефон марки «Huawei» вартістю 1750 грн, мобільний телефон марки «ZTE» вартістю 1150, зарядний пристрій до телефону з двома шнурами вартістю 250 грн. та ключі від квартири.
Заволодівши вказаними речами, ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_11 разом з викраденим залишили місце вчинення кримінального правопорушення, викраденим розпорядившись на власний розсуд.
Внаслідок спільних дій ОСОБА_8 та ОСОБА_11 потерпілому ОСОБА_12 заподіяно тілесні ушкодження, а також завдано матеріального збитку на загальну суму 18298 грн.
Таким чином, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України - напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.
Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду від 29.10.2021 року клопотання задоволено, застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах досудового розслідування строком 60 днів, а саме: до 15:36 години 26 грудня 2021 року.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 просить ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29.10.2021 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічну пору доби.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою і невмотивованою, оскільки слідчим суддею в повній мірі не врахована особа підозрюваного, який має постійне місце проживання, стійкі соціальні зв`язки проживає із своює співмешканкою; підозрюваний не переховувався від слідства та суду, активно сприяє органам досудового розслідування, на момент вчинення злочину являється особою раніше не судимою.
Слідчим суддею при застосуанні запобіжного заходу відповідно до ст.194 КПК України необгрунтовано, в чому саме недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходівва для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Також слідчим суддею не вказано які саме докази доводятиь існування кожного з ризиків передбачених ст.177 КПК України.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 подану апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.
Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді суду першої інстанції без змін, так як вважає її законною та обґрунтованою.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи захисника та прокурора, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до положень ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Приймаючи рішення щодо застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя суду першої інстанції встановив та виходив з того, що на час розгляду клопотання підозра щодо вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення обґрунтована, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: заявою ОСОБА_12 про вчинене кримінальне правопорушення від 28.10.2021; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_12 від 28.10.2021; протоколом огляду місця події від 28.10.2021; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 28.10.202; протоколами допиту свідків: ОСОБА_13 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками потерпілому ОСОБА_12 іншими доказами, які зібрані в матеріалах кримінального провадження.
Також слідчий суддя враховував, що підозрюваний ОСОБА_8 в силу ст.89 КК України не судимий, однак він обгрунтовано підозрюється у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення (із застосуванням насильства), передбаченого ч.2 ст.187 КК України за яке передбачене окарання у вигляді позбавлення волі строком до десять років із конфіскацією майна, останній ніде не працює, в нього відсутнє постійне джерело доходу, відсутні стійкі соціальні зв`язки, не має інших соціально стримуючих факторів, не одружений, зловживає спиртними напоями, що свідчить про його антисоціальний спосіб життя.
Також з урахуванням вимог п.2 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя враховуючи те, що злочин який спричинив загибель людини має право не визначити розмір застави.
Так, відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.
Згідно ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якої підозрюється особа.
При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу відповідно до ст.178 КПК України, суд, крім наявності ризиків, зобов`язаний оцінити в сукупності серед інших такі обставини: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного та обґрунтованого висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, яке відповідно ст.12 КК України, віднесено до тяжкого злочину.
Це узгоджується також із з нормою п.3 ч.2 ст.183 КПК України, за змістом якої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
На даному етапі провадження суд не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу. А тому, з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані, у слідчого судді суду першої інстанції були всі підстави для висновку, що представлені докази об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).
У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.
Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.
Наряду з вказаним, у п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.
Суд апеляційний не може погодитися з доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 поданої в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 щодо застосування відносно останнього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічну пору доби, так як при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати також і тяжкість звинувачення.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Фактичні обставини інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, тяжкого злочину, напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу підозрюваного, вказують на обґрунтованість застосування до ОСОБА_8 саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування даного підозрюваного під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту не доведені.
При цьому, наявність у ОСОБА_8 постійного місця проживання, співмешканки з якою він проживає не є безумовною підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини не мають такого ступеня довіри, яка може бути врахована судом, як така, що має запобіжний вплив на поведінку підозрюваного, та не є такою, що спростовує встановлені судом ризики.
Крім того, ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_8 під вартою, або ж про інші обставини, які б переважили встановлені ризики.
Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Таким чином, слідчий суддя розглядаючи клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, всебічно з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування виняткового запобіжного заходу, вірно оцінив у сукупності наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватою, а також існування викладених вище ризиків, передбачених ст.177 КПК України. З урахуванням даних про особу підозрюваного встановив наявність підстав для застосування найбільш суворого запобіжного заходу, навівши в ухвалі мотиви необхідності задоволення клопотання слідчого, що на переконання колегії суддів апеляційного суду в повній мірі відповідає вимогам закону.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Згідно з ч.3 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді в частині відсутності обґрунтованих підстав для визначення розміру застави, оскільки кримінальне правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_8 спринило загибель людини, що повністю узгоджується з вимогами п.2 ч.4 ст.183 КПК України.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги викладених в ній висновків суду не спростовують.
Порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для її скасування, судом апеляційної інстанції не встановлено.
Керуючись ст. ст.404, 405, 407, 419,422 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 29.10.2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 за ч.2 ст.187 КК України - залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_14