В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" грудня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючої судді ОСОБА_1

секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши в залі суду в м. Києві у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006010 від 18 серпня 2019року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який не працює, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, раніше не судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
за участю учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в :
Формулювання обвинувачення, яке пред`явлено ОСОБА_6
18 серпня 2019 року приблизно о 12 год 00 хв ОСОБА_6 , знаходячись у коридорі квартири АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних стосунків, вступив у словесну сварку із своїм братом ОСОБА_12 , яка поступово переросла в бійку, під час якої у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направленийна протиправне заподіяння смерті ОСОБА_12 .

Реалізуючи свій злочинний намір, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючиїх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючиз прямим умислом, ОСОБА_6 , кухонним ножем наніс вісім ударів, спричинивши ОСОБА_12 два тяжких тілесних ушкодження за критерієм небезпеки для життя: на переднє-боковій поверхні лівої половини грудної клітки по переднє-пахвовій лінії та на задній поверхні тулуба, у поперековій ділянці, зліва, відповідно проекції лівої нирки, а також шість легких тілесних ушкоджень, що тягнуть за собою короткочасний розлад здоров`я.

У результаті отриманого тілесного ушкодження у вигляді проникаючого сліпого колото-різаного поранення лівої половини грудної клітки з ушкодженням серця, що призвело до масивної внутрішньої кровотечі з розвитком гострої крововтрати, настала смерть ОСОБА_12 .
Позиція сторони захисту
Будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_6 свою вину визнавповністю та зазначив, що за адресою АДРЕСА_1 він проживав разом з батьком та братом. Брат часто випивав та був нестриманою агресивною людиною.18 серпня 2019 року зранку разом з братом ОСОБА_12 поїхали на ринок за помідорами для закруток. Після покупки він повернувся додому, а брат пішов на ринок «Юність». Вдома почав готовити банки та помідори до консервування, аж коли приблизно о 12 год повернувся брат у стані алкогольного сп`яніння та почав кричати і висловлюватись нецензурною лексикою. ОСОБА_13 почав конфліктувати з батьком. І він з кухні почув крики батька про допомогу. Коли вийшов з кухні, то побачив, що батько стоїть на колінах, а ОСОБА_13 б`є його палкою по голові та плечах. Він почав захищати батька і відштовхнув брата. Між ними в коридорі почалась бійка, під час якої він впав на підлогу, а ОСОБА_13 сів зверху і почав бити його головою об підлогу та кулаком в обличчя. Як у нього в руках опинився ніж, він не знає. Скоріш за все ніж впав з тумбочки в коридорі, коли вони бились і він його вже схопив з підлоги, коли шукав, чим би захиститись від брата. Наніс братові 3 удари, щоб припинити насильство, бо брат важив більше 100 кг і міг його вбити. Старався наносити удари в бік чи бедро. Вбивати не хотів. Потім втратив свідомість, а коли отямився, то брат вже лежав на підлозі у своїй кімнаті. Коли перевірив пульс, то зрозумів, що він мертвий. Тоді сам викликав поліцію та швидку допомогу. Зазначив, що того дня випив пляшку пива і не вважав себе в стані алкогольного сп`яніння. З братом у нього конфліктів не було, а от батька ОСОБА_13 ображав часто. Того дня брат повернувся з ринку в стані сильного алкогольного сп`яніння.
Категорично не погоджується з кваліфікацією його дій як умисне вбивство, оскільки такого наміру у нього не було.
ОСОБА_14 та ОСОБА_11 просили виправдати ОСОБА_6 у зв`язку з відсутністю в його діянні складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки стороною обвинувачення у судовому засіданні не надано безсумнівних, достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження висунутого обвинувачення за ч. 1 ст. 115 КК України, а своїм правом на зміну обвинувачення, зокрема, в частині правової кваліфікації дій обвинуваченого на ст. 118 КК України (умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони) сторона обвинувачення не скористалась.
Позиція потерпілого
Органом досудового розслідування потерпілою у вказаному провадження визнано представницю Органу опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації ОСОБА_9 , яка нічого не могла повідомити з приводу досліджуваних судом обставин, оскільки загиблий ОСОБА_12 не перебував у них на обліку. Чому саме її визнано потерпілою у вказаному провадженні враховуючи, що у загиблого залишився батько ОСОБА_15 , стороною обвинувачення не обґрунтовано.

Досліджені у судовому засіданні докази
Свідок ОСОБА_15 , будучи допитаним у судовому засіданні, показав, що 18 серпня 2019 року був вдома за адресою: АДРЕСА_3 .Молодший син ОСОБА_12 прийшов додому в стані алкогольного сп`яніння, вчинив сварку та вдарив його три рази по потилиці, від цього він тричі падав на землю.Старший син ОСОБА_6 допоміг йому піднятись та бачив як брат бив його. Як ОСОБА_13 бив ОСОБА_16 і самої події загибелі він не бачив, оскільки на той момент був у іншій кімнаті. Коли з неї вийшов, то побачив ОСОБА_16 у крові, спитав його нащо він таке зробив, а син відповів, що уже пізно. Вважає, що у скоєному винний покійний син ОСОБА_13 , так як саме він почав битись і в той день, і в інші дні до цього, через що він постійно був у синяках. Натомість старший син ОСОБА_17 хороший, завжди за ним доглядає, допомагає та готує їсти.

Свідок ОСОБА_18 , будучи допитаним у судовому засіданні, показав, що є працівником поліції та 18 серпня 2019 року зі своїми колегами патрулювали Лісовий масив, коли вони отримали повідомлення від оперативного чергового, що по вул. Мілютенка відбулося вбивство. Сигнал отримали в першій половині дня близько 12-ї години, до місця було 5-7 хвилин. Прибувши до квартири, вони почали дзвонити в дзвінок, щоб їм відкрили. Спершу ніхто не відкривав, а потім вийшов чоловік в трусах і одній шкарпетці, на руках якої були плями бурого кольору. Підставою для затримання цієї особи були плями бурого кольору на долонях. Коли вони зайшли до квартири, зліва була кімната. Та у кімнаті навпроти дверей була кімната з тілом. Обвинувачений намагався надати допомогу, проте особа була вже без ознак життя. Кімнати булиу плямах крові. Обвинувачений повідомив, що у нього з братом стався словесний конфлікт, відбулася штовханина, вони пішли в кімнату і він вдарив його в область грудей один-два рази. У квартирі і при спілкуванні з ОСОБА_16 був чутний запах алкоголю. На питання про те чи ти це зробив,обвинувачений неодноразовосказав, що він, та наголосив на тому, що ні про що не жаліє. Там ще був чоловік похилого віку, який відчинив двері, і сказав, що він їх батько. Коли свідок підійшов до тіла, то візуально було видно дві рани, щодо наявності одягу на тілі не пам`ятає. Предмет, яким можна було спричинити тілесні ушкодження він не бачив. На кухонній стійці було трохи крові і ніж, лезо ножа було чисте. Вони зробили огляд помешкання задля власної безпеки. При спілкуванні з батьком йому була викликана швидка, так як він повідомив, що коли між братами сталася перепалка, він розбороняв їх і також отримав подряпину чи поріз. Померлого не оглядали, нікого не допитували. Здійснили огляд місця події, але протокол не складали. Протокол затримання також не складали, оскільки треба було встановити першу кваліфікацію.

Крім того, судом безпосередньо досліджено надані стороною обвинувачення докази, зокрема:
протокол огляду місця події (трупа) від 18 серпня 2019 року з якого вбачається, що на трупі виявлено ... рани та вилучено з кухні предмет схожий на ніж, чоловічі труси з плямами бурого кольору, змиви речовини бурого кольору з підлоги у ванній, коридорі та умивальника (т. 2 а.с. 166-197).

протокол проведенняслідчого експериментувід 18 серпня 2019року,під часякого ОСОБА_6 показав, що 18 серпня 2019 року приблизно о 12 год у нього з братом відбулась сварка, яка переросла у бійку, їх почав заспокоювати батько, якого в результаті почав бити ОСОБА_12 . Тоді обвинувачений пішов на кухню, взяв ніж та повернувся. Намагався відтягнути брата від батька і між ними знову почалась бійка, в результаті якої вони впали на підлогу. Там ОСОБА_6 наніс приблизно 3 удари ОСОБА_12 , щоб той припинив його бити (т. 2 а.с. 212-217).

Сторона захистувказувала на процесуальні недоліки протоколу огляду місця події (трупа), а саме: відсутність підпису одного зі спеціалістів, а також те, що експеримент проводився з порушеннями, оскільки місцем проведення є робочий кабінеті слідчого в приміщенні Дарницького УП ГУНП в м. Києві, де об`єктивно неможливо відтворити обстановку, дії та обставини події. До того ж, відповідно до матеріалів, наданих стороною обвинувачення, ОСОБА_6 на час проведення даного слідчого експерименту нібито знаходився в стані сильного алкогольного сп`яніння. Крім того, зазначений протокол не містить підписів статистів, що брали участь у проведенні слідчої дії, про їх ознайомлення з відповідними правами та обов`язками. До обох протоколів, хоча відеофіксація слідчих дій проводилась на відеокамеру PanasonicHC-V 380, яка технічно не спроможна зберігати інформацію на такий електронний носій, як DVD-диск.

Надаючи оцінку доводам захисників, суд звертає увагу, що проведення слідчого експерименту відбувалось о 20 год 42 хв за присутності захисника ОСОБА_19 , тоді як тестування приладом «Drager» проводилось о 14 год 15 хв. Зважаючи на те, що пройшов тривалий час після встановлення стану алкогольного сп`яніння, а також поведінку підозрюваного, який добровільно, чітко та логічно розказував про обставини події, захисник при цьому не висловлював жодних зауважень та заперечень, суд не вважає цей доказнедопустимим.

Що стосується DVD-дисків, які є додатками до протоколів і не є оригінальними носіями, на які здійснювався запис, то ці порушення суд також не визнаєістотними татакими,що впливаютьна допустимістьзафіксованих результатівпроведених дій.

Відповідно до ч. 3 ст. 99 КПК України сторона кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа - його відображення, якому надається таке ж значення, як документу.

Документом, згідно ч. 1 ст. 99 КПК України, є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення, тощо, відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

З цього питання виклала свою правову позицію об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 29 березня 2021 року по справі № 554/5090/16-к, відповідно до якої ототожнення електронного доказу як засобу доказування та матеріального носія такого документа є безпідставним, оскільки характерною рисою електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Для виконання завдань кримінального провадження, з огляду на положення Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", відповідно до ст. 7 цього Закону у випадку зберігання електронного документа на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

У кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 відсутні об`єктивні дані про те, що оптичні диски, долучені до протоколів проведених слідчих дій, містять електронні документи, створені не під час здійснення таких слідчих дії, а в інший час, за інших обставин, чи не уповноваженою особою, а тому доводи сторони захисту не засновані на приписах закону та не спростовують висновків суду про допустимість цього доказу.

З лікарського свідоцтва про смерть № 020-1880 від 19 серпня 2019 року та довідки про причину смерті вбачається, що смерть ОСОБА_12 настала від проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням серця (т. 2 а.с. 218).

Протокол проведення слідчого експерименту від 10 жовтня 2019 року з ОСОБА_20 , під час якого він показав, що 18 серпня 2019 року приблизно о 11 год повернувся з ринку, куди їздив купувати помідори для консервації. У коридорі квартири він ножем розрізав помідор, щоб показати батькові і ніж поклав на тумбочку. Коли о 12 год брат повернувся п`яним з ринку «Юність», то почав конфліктувати з батьком. Він в цей час перебував на кухні і вийшов на крики батька про допомогу. Там він побачив, що батько стоїть на колінах, а ОСОБА_13 наносить йому удари палкою по голові. Він підбіг до брата та відштовхнув його від батька і між ними почалась штовханина, яка переросла в бійку. ОСОБА_13 наніс йому удар в око, повалив на підлогу, сів зверху та почав душити. Біля обвинуваченого на підлозі опинився ніж і він наніс ним декілька ударів в лівий бік ОСОБА_13 , щоб вирватись. Не думав, що це був ніж, шукав рукою якусь річ, щоб нанести удар і припинити бійку. Далі не пам`ятає подій, а коли отямився, то брат лежав у своїй кімнаті без ознак життя. Тоді він сам викликав швидку та поліцію. Наміру вбивати брата він не мав (т. 2 а.с. 242-250).

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №581 від 22 жовтня 2019 року ОСОБА_6 у період часу до якого відноситься інкриміноване правопорушення будь-яки хронічним та тимчасовим психічним розладом не страждав, усвідомлював свої дії та керував ними. Не потребує застосування примусових заходів медичного характеру з метою проведення протиалкогольного та протинаркоманічного лікування (т. 2 а.с. 2-4).

Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, яким у присутності свідків зафіксовано стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_6 (т. 2 а.с. 199).

Чек приладу «Drager», з якого вбачається результат тесту на алкоголь у ОСОБА_6 18 серпня 2019 року - 1,73 ‰ (т. 2 а.с. 200 ).

Згідно висновку експерта № 051-1643-2019 від 20 серпня 2019 року, у результаті судово-токсикологічного дослідження крові та сечі від трупа ОСОБА_12 , у крові та сечі знайдено етиловий спирт у концентрації: у крові 2,2 проміле, у сечі 2, 66 проміле (т. 3 а.с. 17-18 ).

Згідно висновку експерта № 082-742-2019 від 21 серпня 2019 року, у результаті судово-медичного дослідження зразка крові трупа ОСОБА_12 , встановлено, що кров трупа ОСОБА_12 ,відноситься до групи ізогемаглютинінами анти-А та анти-В (т. 3 а.с. 20).

Згідно висновку експерта № 072-90-2019 від 29 серпня 2019 року, у результаті судово-медичного дослідження 2-х клаптів шкіри від трупа ОСОБА_12 , встановлено, що зазначені рани спричинені внаслідок дії колючо-ріжучого предмета типу клинка ножа, що мав П-подібний обух з одного краю боку та лезо двосторонньої заточки з протилежного боку(т. 3 а.с. 21-28).

Згідно висновку експерта № 061-1522-2019 від 04 вересня 2019 року, отриманого за результатами проведення судово-медичного дослідження шматочків внутрішніх органів з трупу ОСОБА_12 , виявлено вогнищеві крововиливи в серці, розповсюджений крововилив під перикардом без видимої клітинної реакції; виражене недокрів`я судин внутрішніх органів; шунтування кровотоку з фокусами некротичного нефрозу у нирці; респіраторний дістрес-синдром; вогнищевий субарахноїдальний крововилив у півкулі мозку без видимої клітинної реакції; набряк-набухання головного мозку; вогнищеві крововиливи у м`яких тканинах грудей з ділянки рани, жировій клітковині лівої нирки без видимої клітинної реакції (т. 3 а.с. 19).

Згідно висновку експерта № 021-1880-2019 від 29 вересня 2019 року, отриманого за результатами проведення судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_12 , встановлено, що смерть ОСОБА_12 настала від проникаючого сліпого колото-різаного поранення лівої половини грудної клітки з ушкодженням серця, що призвело до масивної внутрішньої кровотечі з розвитком гострої крововтрати. При зовнішньому дослідженні трупа ОСОБА_12 знайдено 7 проникаючих ран, 3 скальповані рани, 2 подряпини. Поранення грудної клітки з ушкодженням серця та поранення лівої нирки є тяжкими тілесними ушкодженнями (т. 3 а.с. 10-16).

Згідно висновку експерта № 022-154-1880-2019 від 29 жовтня 2019 року, отриманого за результатами проведення судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_12 за матеріалами кримінального провадження № 0006010 від 18 серпня 2019 року, враховуючи наданий експерту відеоматеріал відтворення обставин заподіяння ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, з деякою часткою сумніву можна погодитись з механізмом заподіяння проникаючого сліпого колото-різаного поранення лівої половини грудної клітки з пошкодженням серця, що стало причиною його смерті, та ушкоджень у лівій поперековій ділянці в проекції лівої нирки. Можливість заподіяння при таких обставинах і положенні потерпілого (сидячи зверху на підозрюваному, який лежав на спині, та тримаючи останнього обома руками за голову) вкрай сумнівна, а ушкоджень на правому передпліччі, на передній черевній стінці справа від пупка та двох ран у ділянці тазової кістки зліва, дещо нижче переднє-верхньої ості її виключається (т. 3 а.с. 6-9).

Згідно висновку експерта № 042-2257-2019 від 21 листопад 2019 року за результатами проведення судово-медичної експертизи за матеріалами досудового розслідування № 0006010, встановлено, що на момент медичного огляду ОСОБА_6 19 серпня 2019 року у нього мали місце такі тілесні ушкодження як синець в лівій надбрівній ділянці та лінійне садно на переніссі, спричинені тупим предметом та відносяться до легких тілесних ушкоджень. Вказані ушкодження спричинені тупим предметом (предметами), могли утворитись 18 серпня 2019 внаслідок не менше 2-х травматичних дій. Утворення вказаних ушкоджень внаслідок одноразового падіння ОСОБА_6 з положення «стоячи» на площину малоймовірне (т. 3 а.с. 45-47).

Згідно висновку експерта № 042-2119-2019 від 05 грудня 2019 року за результатами проведення судово-медичної експертизи за матеріалами кримінального провадження № 0006010, отримані ОСОБА_15 тілесні ушкодження після подій 18 серпня 2019 року, а саме різана рана, синець та садно відносяться до легкого тілесного ушкодження, їх утворення внаслідок падіння ОСОБА_15 з вертикального положення тіла на площину виключається, вони могли утворитись 18 серпня 2019 року (т. 3 а.с. 34-39 ).

Згідно висновку експерта № 071-58-2019 від 17 грудня 2019 року за результатами проведення судово-медичної експертизи ножа за матеріалами кримінального провадження № 0006010, встановлено, що досліджені рани з трупа ОСОБА_12 з лівої половини грудної клітини та зі спини спричинені внаслідок дії колючо-ріжучого предмета типу клинка ножа, що мав П-подібний обух з одного краю боку та лезо двосторонньої заточки з протилежного боку. Зазначені рани могли бути спричинені клинком наданого ножа (т. 3 а.с. 74-92).

Згідно висновку експерта № 022-179-1880-2019 від 20 грудня 2019 року, отриманого за результатами проведення судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_12 за матеріалами досудового розслідування № 0006010 від 18 серпня 2019 року, загалом ОСОБА_12 було нанесено 7 ран пласким колюче-ріжучим предметом типу клинка ножа. Інші пошкодження (подряпини та скальповані рани) могли бути заподіяні тим же предметом. Враховуючи локалізацію ушкоджень, їх характер, напрямки ранових каналів, під час отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_12 найбільш вірогідно перебував у вертикальному або близькому до нього положенні. При цьому воно змінювалось відносно нападника. Окрім цього не виключено, що він намагався уникати (ухилятися) нанесення ударів та захищатися від них, на що може вказувати наявність подряпин, дрібних скальпованих ран та їх локалізація, а також наскрізної рани на лівій кисті. Заподіяні ОСОБА_12 тілесні ушкодження є прижиттєвими та з урахуванням однакової їх морфологічної картини виникли у короткий проміжок часу, найбільш вірогідно менше аніж упродовж 30 хвилин. Після заподіяння цих ушкоджень ОСОБА_12 прожив декілька хвилин, у всякому разі менше 30 хвилин. Можливість залишитися в живих з подібним пораненням серця практично відсутня, оскільки воно потребує кваліфікованої спеціалізованої медичної в умовах спеціалізованого медичного закладу у вкрай короткий час після виникнення(т. 3 а.с. 29-33).

Вказані висновки експертів сторона захисту вважає недопустимими доказами, оскільки вони складені в порушення процедури, визначеної КПК України.

Надаючи оцінку твердженням сторони захисту, суд виходить з наступного.

Так, згідно ч. 1 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

У ч. 2 ст. 87 КПК України визначено перелік порушень, які суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод.

Разом з тим, як вбачається з постанови колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06 липня 2021 року у справі № 720/49/19 (провадження № 51-3230км19), оцінюючи надані сторонами докази на предмет їх допустимості згідно з ч. 1 ст. 87 КПК України суди першої та апеляційної інстанцій виходили із того, що зазначені положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані у відповідній нормі. Тобто, будь-яке процесуальне порушення, допущене в ході збирання доказів, саме по собі не може бути підставою для визнання їх недопустимими.

У зв`язку із цим, за наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли вони: прямо та істотно порушують права і свободи людини; та/або надають підстави для сумнівів у достовірності отриманих фактичних даних, які не видалося за можливе усунути в ході судового розгляду.

З цього приводу висловилась і колегія суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду, яка не погодилась із викладеним у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22 лютого 2021 року у справі № 754/7061/15 висновком щодо недопустимості доказів та у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 344/2995/15-к (провадження № 51-8361км18) обґрунтовує свою позицію наступним чином.

Вирішуючи кримінальну справу, суд має приймати інформоване рішення, тобто робити свої висновки щодо фактичних обставин, важливих для вирішення справи, виходячи з усієї релевантної інформації, яку сторонам вдалося отримати і надати суду.

Безумовно, істотне порушення фундаментальних справ і свобод особи - отримання доказів за допомогою катувань і поганого поводження, порушення права не свідчити проти себе та права на допомогу захисника, відвертого порушення права на недоторканість житла або тих чи інших аспектів приватного життя тощо - не може бути терпимим у правосудді.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 КПК України (у редакції чинній станом на 18 серпня 2019 року), експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, за дорученням слідчого судді чи суду, наданим за клопотанням сторони кримінального провадження або, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Не допускається проведення експертизи для з`ясування питань права.

Згідно п. 1, 2 ч. 2 вищевказаної статті слідчий або прокурор зобов`язані звернутися з клопотанням до слідчого судді для проведення експертизи щодо встановлення причин смерті та встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень.

Разом з тим відповідно до п. 5 розділу IV наказу Міністерства внутрішніх справУкраїни, Міністерства охорони здоров`я України, Генеральної прокуратури України від 29 вересня 2017 року № 807/1193/279 «Про затвердження Порядку взаємодії між органами та підрозділами Національної поліції, закладами охорони здоров`я та органами прокуратури України при встановленні факту смерті людини», обов`язково направляють для проведення судово-медичної експертизи трупи (частини трупів) людей: з ознаками насильницької смерті або підозри на таку смерть;смерть яких настала раптово або при нез`ясованих обставинах;смерть яких настала поза місцем їхнього проживання; особу яких не встановлено.

Як вбачається з висновку експерта № 021-1880-2019, судово-медичне дослідження трупа ОСОБА_6 проведено з 19 серпня 2019 року до 29 вересня 2019 року на підставі направлення слідчого Деснянського УП ГУНП у м. Києві від 18 серпня 2019 року № 59283, у зв`язку з невідкладністю такої дії.

Між тим у матеріалах справи наявна ухвала слідчої судді Деснянського районного суду м. Києва від 26 вересня 2019 року про призначення судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_12 .

Що стосується ряду експертиз, проведених на підставі направлення лікаря судово-медичного експерта, зокрема крові та сечі, шматочків внутрішніх органів, 2-х клаптів шкіри від трупа ОСОБА_12 , то відповідно до п. 2.12 Інструкції про проведення судово-медичної експертизиМіністерстваохорони здоров`я України № 6 від 17 січня 1995 року, якщо в процесі виконання судово-медичної експертизи виявлені об`єкти, що за своїм характером можуть стати речовими доказами і предметом окремої судово-медичної, криміналістичної або іншої експертизи, то їх слід описати у висновку експерта та передати особі, яка призначила експертизу, під розписку для направлення на відповідну експертизу.

При цьому у матеріалах кримінального провадження є ухвали слідчих суддів про призначення відповідних експертиз.

А тому суд не вважає це істотним порушенням, яке б впливало на допустимість всіх доказів, а тому твердження захисника є неспроможним.

Постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання (т. 2 а.с. 220-222, т. 3 а.с. 93-94 ).

Неналежні докази
Згідно ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи вище зазначене, суд визнає неналежними, як докази винуватості ОСОБА_6 досліджені під час судового розгляду: висновок експерта № 081-233-2019 від 05 листопада 2019 року за результатами проведення судово-медичної експертизи двох змивів за матеріалами кримінального провадження № 0006010, встановлено, що і кров ОСОБА_12 , і кров ОСОБА_6 відноситься до групи 0 з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В, тобто їх організмам властивий антиген Н. У змивах з підлоги у ванній кімнаті та з підлоги коридору, наданих на дослідження, знайдена кров людини, при встановленні групової приналежності якої виявлений антиген Н. Ця кров могла походити як від потерпілого ОСОБА_12 , так і від підозрюваного ОСОБА_6 (т. 3 а.с. 49-53); висновок експерта № 081-232-2019 від 05 листопада 2019 року за результатами проведення судово-медичної експертизи двох фрагментів марлі зі змивамиза матеріалами кримінального провадження № 0006010, встановлено, що і кров ОСОБА_12 , і кров ОСОБА_6 відноситься до групи 0 з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В, тобто їх організмам властивий антиген Н. У наданих на експертизу фрагментах марлі зі змивами речовини бурого кольору, вилученими при затриманні підозрюваного ОСОБА_6 , виявлена кров людини. При визначенні групової належності цієї кровівиявлений антиген Н, що не виключає можливості її походження як окремо від потерпілого ОСОБА_12 або підозрюваного ОСОБА_6 , так і від цих двох осіб разом (т. 3 а.с. 65-69); висновок експерта № 081-245-2019 від 05 листопада 2019 року за результатами проведення судово-медичної експертизи трусівза матеріалами кримінального провадження № 0006010, встановлено, що і кров ОСОБА_12 , і кров ОСОБА_6 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В. Нанаданих на дослідження трусах, вилучених за адресою: АДРЕСА_1 , виявлена кров людини. При визначенні групової належності кровіпо системі АВО в об. № 3,4,7,12-14 встановлена група О зізогемаглютинінами анти-А та анти-В, а об. № 1,2,5,6,8-11,15 виявлений тільки антиген Н, який властивий групі крові О з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В, а тому не виключається можливості походження крові в даних слідах як від потерпілого ОСОБА_12 , так і від підозрюваного ОСОБА_6 (т. 3 а.с. 77-81); висновок експерта № 091-242-2019 від 21 листопада 2019 року за результатами проведення судово-медичної експертизи піднігтьового вмісту рук підозрюваного ОСОБА_6 за матеріалами кримінального провадження № 0006010, при судово-цитологічному дослідженні піднігтоьового вмісту рук підозрюваного ОСОБА_6 кров та клітини тканини людини не знайдені (т. 3 а.с. 55-59); висновок експерта № 091-243-2019 від 21 листопада 2019 року за результатами проведення судово-медичної експертизи кухонного ножаза матеріалами кримінального провадження № 0006010, при судово-цитологічному дослідженні клинка та рукоятки кухонного ножа кров та клітини тканини людини не знайдені (т. 3 а.с. 61-63); висновок експерта № 091-241-2019 від 21 листопада 2019 року за результатами проведення судово-медичної експертизи змивів з рук підозрюваного ОСОБА_6 за матеріалами кримінального провадження № 0006010, знайдена кров людини, статева приналежність якої не встановлена через відсутність клітинних елементів крові. При визначенні групової належності крові виявлений антиген Нізосерологічної системи АВО, що не виключає її походження як від потерпілого ОСОБА_12 , так і від підозрюваного ОСОБА_6 (т. 3 а.с. 71-75).

Висновки щодо встановлених фактичних даних та перекваліфікації злочину
Проаналізувавши зібрані у справі докази, суд вважає, що вина обвинуваченого у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого повністю доведена вищенаведеними доказами, що були перевірені у судовому засіданні.

Дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.115 КК України як умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_12 . Таку кваліфікацію суд вважає помилковою і кваліфікує його дії за ч.2 ст.121 КК України, виходячи із такого.

Юридична оцінка діяння у межах пред`явленого обвинувачення, згідно п. 2 ч. 1 ст. 368 КПК України, належить до кола питань, що вирішуються судом під час ухвалення вироку. Тобто, ухвалюючи вирок, суд повинен надати оцінку тому, чи містить певне діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений.

Вирок, як передбачено ч.2 ст. 371 КПК України, ухвалюється в нарадчій кімнаті. До цього часу висловлювати власну позицію по суті справи, а також вчиняти будь-які дії, що є прямим або опосередкованим проявом такої позиції, суд не вправі, оскільки це може викликати обґрунтований сумнів у його неупередженості. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 288/1158/16-к).

Згідно ч. 1 ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Відповідно до ч. 3 вказаної статті з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Таким чином, перекваліфікація злочину судом допускається лише в бік покращення становища обвинуваченого, зокрема, шляхом застосування кримінального закону про менш тяжкий злочин.

Зокрема, у постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального судуВерховного Суду від 19 жовтня 2021 року у справі № 552/2540/20 вказано, що закриття судом кримінального провадження у тих випадках, коли існують підстави для перекваліфікації дій обвинуваченого судом, не виправдовує легітимних очікувань особи, яка зазнала шкоди і не узгоджується із завданнями кримінального судочинства.Відмова держави від кримінального переслідування особи за наявності у її діях ознак іншого кримінального-караного діяння (менш тяжкого, ніж те, у якому їй пред`явлено обвинувачення) суперечитиме таким засадам як верховенство права, законність та диспозитивність, що призведе до безкарності винного, а особу, якій завдано шкоду, поставить у становище правової незахищеності і створить умови для повторної віктимізації.

Санкцією ч. 1 ст. 115 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

У ч. 2 ст. 121 КК України визначено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Зважаючи на це, у ч. 2 ст. 121 КК України покарання у виді позбавлення волі менш суворе ніж у статті, за якою ОСОБА_6 обвинувачувався прокурором. Становище обвинуваченого у випадку зміни правової кваліфікації його дій судом покращується.

Перекваліфіковуючи дії обвинуваченого суд виходить із недоведеності умислу на спричинення смерті потерпілого, поведінки останнього в момент вчинення злочину, характеру та локалізації тілесних ушкоджень, адже форма вини як елемент суб`єктивної сторони злочину з урахуванням положень ст. 62 Конституції України, ст. 17, п. 2 ч.1 ст. 91 КПК підлягає доведенню згідно із стандартом доказування поза розумним сумнівом.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КК України передбачена відповідальність за вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

При цьому за ч. 2 ст. 121 КК України встановлена відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене способом, що має характер особливого мучення, або вчинене групою осіб, а також з метою залякування потерпілого або інших осіб, чи з мотивів расової, національної або релігійної нетерпимості, або вчинене на замовлення, або таке, що спричинило смерть потерпілого.

Для відмежування умисного вбивства від умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду у постанові від 21 травня 2020 року у справі № 604/546/16-кзвернула увагу, що визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю.

Питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину.

Слід мати на увазі, що спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинення діянь.

Під спрямованістю умислу, згідно правової позиції колегії суддів Третьої судової палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 02 грудня 2020 року у справі № 299/2937/16, розуміється мобілізація інтелектуально-вольових зусиль винного на вчинення діяння, що посягає на конкретний об`єкт, здійснюється обраним винуватим способом та заподіює конкретні наслідки. При цьому, для кваліфікації безпосереднє і вкрай важливе значення має встановлення виду умислу за ступенем конкретизації в свідомості суб`єкта злочину, передбачення можливості настання суспільно-небезпечних наслідків, до яких відносять визначений, альтернативний і невизначений умисел.

На відміну від визначеного умислу, де особа має конкретне, точне уявлення про індивідуально визначений результат свого діяння, передбачає можливість настання конкретних суспільно-небезпечних наслідків, при альтернативному або невизначеному умислі свідомість винного охоплює можливість настання двох або більше конкретно визначених наслідків (альтернативний), або широкого спектру негативних наслідків в межах одного виду шкоди чи різних її видів, що, хоча і охоплюються передбаченням винного, але індивідуально не визначені в його свідомості (невизначений).

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду у постанові від 21 травня 2020 року у справі № 604/546/16-к у постанові від 28 січня 2021 року у справі № 766/1458/16-к висловилась, що склад злочину, передбачений частиною другою статті 121 КК України, належить до особливих (складних) злочинів і виділений законодавцем в окремий вид необережного заподіяння смерті, тому що за своєю суттю, природою речей заподіяння смерті відбувається єдиним засобом - завданням тілесних ушкоджень. Умисне тяжке тілесне ушкодження (стаття 121 КК України) є злочином із матеріальним складом і змішаною формою вини.Визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин справи.

У даному випадку суд враховує обставини, що передували подіям 18 серпня 2019 року, поведінку обвинуваченого та потерпілого під час події, відсутність у обвинуваченого ОСОБА_6 умислу на позбавлення життя потерпілого, спосіб нанесення ударів та знаряддя злочину, кількість ударів, характер та локалізацію поранень, причини припинення злочинних дій, та дії обвинуваченого після їх припинення.

Згідно досліджених судом доказів обвинувачений ОСОБА_6 проживав разом з ОСОБА_21 та покійним братом ОСОБА_12 . ОСОБА_12 часто випивав, був агресивним, зокрема часто бив батька, що підтвердив і сам свідок ОСОБА_15 18 серпня 2019 року близько 12 год після того як ОСОБА_12 повернувся додому у стані алкогольного сп`яніння, він вкотре почав кричати, висловлюватись нецензурною лексикою, бити батька. Обвинувачений ОСОБА_6 почав захищати батька, через що у нього з ОСОБА_12 зав`язаласьбійка, під час якої захищаючись, оскільки брат важив більше 100 кг, він схопив кухонний ніж і хаотично наніс останньому поранення.

Розглядаючи мотив події, що сталася 18 вересня 2019 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_6 суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_6 були спрямовані на припинення в подальшому неправомірної поведінки потерпілого, а не на позбавлення останнього життя. Це узгоджується з висновком експерта№ 022-179-1880-2019 від 20 грудня 2019 року, відповідно до якого ОСОБА_22 було нанесено 7 ран пласким колюче-ріжучим предметом типу клинка ножа, смерть ОСОБА_12 настала від проникаючого сліпого колото-різаного поранення лівої половини грудної клітки з ушкодженням серця, що призвело до масивної внутрішньої кровотечі з розвитком гострої крововтрати, поранення грудної клітки з ушкодженням серця та поранення лівої нирки є тяжкими тілесними ушкодженнями. Тобто, фактично два удари призвели до смерті ОСОБА_12 .

Крім того, згідно вищезгаданого висновку експерта № 022-179-1880-2019 від 20 грудня 2019 року, встановлено, що заподіяні ОСОБА_12 тілесні ушкодження є прижиттєвими та з урахуванням однакової їх морфологічної картини виникли у короткий проміжок часу, найбільш вірогідно менше аніж упродовж 30 хвилин. Після заподіяння цих ушкоджень ОСОБА_12 прожив декілька хвилин, у всякому разі менше 30 хвилин.

Тобто після припинення нанесення ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_12 був живий, і обвинувачений мав змогу безперешкодно продовжити свої злочинні дії, направлені на навмисне позбавлення життя потерпілого, але подібних дій надалі не здійснив та будь яких перешкод щодо неможливості не доведення злочину до кінця, що не залежали від волі обвинуваченого судом не встановлено.

Також дії обвинуваченого після вчиненого, який після події викликавшвидку допомогу, а також поліцію, вказують на те, що у нього був відсутній умисел на вбивство потерпілого і такі наслідки стали для нього несподіванкою.

Оцінюючи в сукупності всі докази, які були надані суду, виходячи з вимог ст. 22,26 КПК України, суд вважає, що дії ОСОБА_6 щодо ОСОБА_12 не містять складу злочину передбаченого ч.1ст. 115 КК України, оскільки характер дій обвинуваченого, надані суду докази і аналіз подій, що відбувалися, беззаперечно свідчать про відсутність у ОСОБА_6 умислу на вбивство ОСОБА_12 , встановлено, що він діяв з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість заподіяння будь-якої шкоди здоров`юпокійного. Відповідальність у цих випадках повинна наставати лише за наслідки, які фактично були заподіяні, а саме за спричинення тяжких тілесних ушкоджень, що потягли за собою смерть потерпілого. Викладене обґрунтовано надає можливість суду змінити кваліфікацію скоєного злочину.

Враховуючи наведені вище обставин, суд також вважає неспроможними твердження захисту обвинуваченого щодо вчинення ОСОБА_6 злочину, передбаченого ст.118 КК України,а саме умисне вбивство, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони.

На відміну від умисного вбивства, передбаченого статтею 115 КК, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого статтею 118 КК, є мотив діяння - захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Крім того, об`єктивна сторона злочину, передбаченого статтею 118 КК, характеризується ще й наявністю такої обов`язкової ознаки, як обстановка вчинення злочину - умисне вбивство має вчинятися в обстановці необхідної оборони. Потерпілим же від цього злочину може бути лише особа, яка вчинила суспільно небезпечне посягання.

Таким чином, лише за наявності необхідної оборони можна робити висновок про те, чи перевищила особа межі необхідної оборони (не можна перевищити межі того, чого не має).

Згідно ч. 1 ст. 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Так, відповідно до правової позиції колегії суддів другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеній у постанові від 20 листопада 2018 року у справі №490/11155/14-к, стан необхідної оборони існуєлише протягом суспільно небезпечного посягання, яке має початковий і кінцевий момент, а також лише за умови необхідності негайного відвернення або припинення такого посягання. Необхідність негайного відвернення або припинення суспільно небезпечного посягання виникає там і тоді, де і коли зволікання з боку того, хто обороняється, в заподіянні шкоди посягальнику загрожує негайною і невідворотною шкодою для охоронюваних інтересів.

Більше того, у згідно правової позиції колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінальногосуду Верховного Суду, висловленої у постанові від 07 грудня 2021 року у справі № 154/215/19, у разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Так, із показань обвинуваченого, свідка ОСОБА_15 та досліджених судом матеріалів справи не встановлено, що з боку покійного ОСОБА_12 до обвинуваченого ОСОБА_6 були вчинені будь-які дії, від яких необхідно захищатись. Натомість після того як ОСОБА_12 наніс три удари батькові ОСОБА_15 , ОСОБА_6 сам його відштовхнув та розпочав бійку.

Згідно висновків експертів, зокрема № 042-2257-2019 від 21 листопад 2019 року, на момент медичного огляду ОСОБА_6 19 серпня 2019 року у нього мали місце легкі тілесні ушкодження, які могли утворитись 18 серпня 2019 внаслідок не менше 2-х травматичних дій. Утворення вказаних ушкоджень внаслідок одноразового падіння ОСОБА_6 з положення «стоячи» на площину малоймовірне; № 042-2119-2019 від 05 грудня 2019 року отримані ОСОБА_15 легкі тілесні ушкодження могли утворитись 18 серпня 2019 року.

Більше того, версія обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що під час бійки він впав на підлогу, а ОСОБА_13 сів зверху і почав бити його та душити, після чого він наніс йому удари ножем у положенні лежачи на спині, спростовується висновком експерта № 022-154-1880-2019 від 29 жовтня 2019 року, відповідно до якого враховуючи наданий експерту відеоматеріал відтворення обставин заподіяння ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, з деякою часткою сумніву можна погодитись з механізмом заподіяння проникаючого сліпого колото-різаного поранення лівої половини грудної клітки з пошкодженням серця, що стало причиною його смерті, та ушкоджень у лівій поперековій ділянці в проекції лівої нирки. Можливість заподіяння при таких обставинах і положенні потерпілого (сидячи зверху на підозрюваному, який лежав на спині, та тримаючи останнього обома руками за голову) вкрай сумнівна, а ушкоджень на правому передпліччі, на передній черевній стінці справа від пупка та двох ран у ділянці тазової кістки зліва, дещо нижче переднє-верхньої ості її виключається.

Отже, під час судового розгляду не встановлено достатніх доказів, які б підтвердили, що з боку ОСОБА_12 мало місце таке суспільно небезпечне посягання, яке б обумовило з боку ОСОБА_6 невідкладну необхідність в заподіянні шкоди (у даному випадку ножові поранення), для негайного відвернення або припинення суспільно небезпечного посягання.

Таким чином суд, оцінивши надані докази, дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 121 КК України.

Призначення покарання
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 , відповідно до ст. 66 КПК України, суд визнає його щире каяття з тих підстав, що обвинувачений протягом всього часу досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не заперечував своєї причетності до події і обставин справи, а лише висловлював незгоду з правовою кваліфікацією його дій, що не може поставити під сумнів щирість його каяття за наслідки вчинених ним дій.

Також, суд вважає за необхідне визнати обставинами, які пом`якшують покарання, те, що обвинувачений сам викликав поліцію на місце події, а також що у нього на утриманні перебуває батько.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_6 , відповідно до ст. 67 КПК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення останнім у стані алкогольного сп`яніння.

Суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, за місцем проживання характеризувався позитивно, раніше не судимий, неправомірну поведінку потерпілого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що вказаний злочин відноситься до категорії тяжких злочинів, думку державного обвинувача, особи винуватого та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 121 КК України, у вигляді позбавлення волі, оскільки перевиховання та виправлення ОСОБА_6 можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства.

При цьому, суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані.

Також суд не знаходить підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу.

Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Процесуальні витрати суд вирішує відповідно до вимог ст. 124 КПК України.
Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд
у х в а л и в :
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 відраховувати з моменту приведення вироку до виконання.
Зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 18 серпня 2019 року по 10 січня 2020 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Речові докази: предмет схожий на кухонний ніж, чоловічі труси з плямами бурого кольору, змиви речовини бурого кольору, зрізи нігтьових пластин з правої та лівої руки ОСОБА_6 , змиви з правої та лівої руки ОСОБА_6 , які зберігаються у камері схову Деснянського УП ГУНП у м. Києві (квитанція № 00377) знищити; DVD-R «Verbatim» із записом нагрудних камер поліцейських, які прибули на виклик, який зберігається у матеріалах кримінального провадження залишити у матеріалах кримінального провадження.

Арешт, накладений на ухвалою слідчого судді ОСОБА_23 21 серпня 2019 року у справі № 754/12224/19 скасувати.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, а саме: за проведення судово-медичної експертизи № 042-2119-2019 від 05 грудня 2019 року у розмірі 1619 грн 10 к., за проведення судово-медичної експертизи № 042-2257-2019 від 21 листопад 2019 року у розмірі 378 грн 00 к., за проведення судово-медичної експертизи № 071-58-2019 від 17 грудня 2019 року у розмірі 1732 грн 10 к., а загалом на суму 3729 грн 20 к.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1