Дата документу 19.01.2022 Справа № 333/1715/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 333/1715/20 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/405/22 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянула 19 січня 2022 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 7 вересня 2021 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого досудового розслідування у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 302 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

13.09.2019 року близько 19 години 00 хвилин ОСОБА_7 , відшукавши учасницю розпусних дій для надання сексуальних послуг іншій особі, подзвонив на мобільний номер телефону ОСОБА_8 та повідомив, що мається замовлення для надання інтимних послуг, на яке остання погодилась. Після цього, ОСОБА_7 приблизно о 19 годині 50 хвилин на своєму особистому автомобілі ЗАЗ «СЕНС» синього кольору, з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 привіз ОСОБА_8 до під`їзду будинку АДРЕСА_2 , де була орендована квартира, у якій, в подальшому, учасниця розпусних дій надала ОСОБА_9 послуги сексуального характеру за грошову винагороду у розмірі 500 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на отримання наживи в результаті звідництва для розпусти, надав ОСОБА_9 учасницю розпусних дій з метою надання інтимних послуг, а саме ОСОБА_8 .

30.10.2019 року ОСОБА_7 близько 20 години 00 хвилин, подзвонив на мобільний номер телефону ОСОБА_8 та повідомив, що мається замовлення для надання інтимних послуг, на яке остання погодилась. Після цього, ОСОБА_7 приблизно о 20 годині 15 хвилин на своєму особистому автомобілі ЗАЗ «СЕНС» синього кольору, з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 привіз ОСОБА_8 до під`їзду будинку АДРЕСА_3 , де була орендована квартира, у якій, в подальшому, учасниця розпусних дій надала ОСОБА_9 послуги сексуального характеру за грошову винагороду у розмірі 500 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на отримання наживи в результаті звідництва для розпусти, надав ОСОБА_9 учасницю розпусних дій з метою надання інтимних послуг, а саме ОСОБА_8 .

13.12.2019 року ОСОБА_7 близько 19 години 00 хвилин, подзвонив на мобільний номер телефону ОСОБА_8 та повідомив, що мається замовлення для надання інтимних послуг, на яке остання погодилась. Після цього, ОСОБА_7 приблизно о 19 годині 45 хвилин на своєму особистому автомобілі ЗАЗ «СЕНС» синього кольору, з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 привіз ОСОБА_8 до під`їзду будинку АДРЕСА_2 , де була орендована квартира, у якій, в подальшому, учасниця розпусних дій надала ОСОБА_9 послуги сексуального характеру за грошову винагороду у розмірі 500 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на отримання наживи в результаті звідництва для розпусти, надав ОСОБА_9 учасницю розпусних дій з метою надання інтимних послуг, а саме ОСОБА_8 .

Крім того, ОСОБА_7 11.01.2020 року близько 19 години 00 хвилин, подзвонив на мобільний номер телефону ОСОБА_8 та повідомив, що мається замовлення для надання інтимних послуг, на яке остання погодилась. Після цього, ОСОБА_7 приблизно о 19 годині 45 хвилин на своєму особистому автомобілі ЗАЗ «СЕНС» синього кольору, з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 привіз ОСОБА_8 до під`їзду будинку АДРЕСА_2 , де була орендована квартира, у якій, в подальшому, учасниця розпусних дій надала ОСОБА_10 послуги сексуального характеру за грошову винагороду у розмірі 500 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на отримання наживи в результаті звідництва для розпусти, надав ОСОБА_10 учасницю розпусних дій з метою надання інтимних послуг, а саме ОСОБА_8 .

Оцінивши надані суду та досліджені в судовому засіданні докази, суд першої інстанції дійшов до висновку, що дії ОСОБА_7 неправильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 302 КК України, оскільки відсутня така кваліфікуюча ознака як мета наживи, у зв`язку з чим перекваліфікував дії ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 302 КК України на ч. 1 ст. 302 КК України (звідництво для розпусти).

Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 7 вересня 2021 року:
ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 302 КК України, і йому призначено покарання у вигляді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_7 ухвалено не обрати.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі обвинувачений не погоджується з оскаржуваним вироком, оскільки вважає його незаконним. Просить скасувати вирок суду та виправдати його.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що в його діях відсутній склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 302 КК України. Відносини, які виникли між ним та іншими учасниками регулюються суто цивільними нормами права.

Вказує, що він жодного разу не отримував грошових коштів від закупних «агентів» ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , а також повії ОСОБА_8 за надання звідницьких послуг під час їх розпусних дій. В матеріалах провадження відсутні докази, якими зафіксовано отримання ним грошей від ОСОБА_8 за його, начебто, послуги. Єдине, що він отримав, це плату за послуги таксі в розмірі 200 грн.

Також зазначає, що вирок не містить посилань на докази законності походження грошових коштів, які використовувались при оперативній закупці.

Прокурором не були відкриті стороні захисту оригінали постанови про заведення оперативно-розшукової справи, повідомлення прокурора про заведення оперативно-розшукової справи, доказів, які вказують, що він готується або скоїв тяжкий чи особливо тяжкий злочин, що свідчить про незаконність здійснення всієї оперативно-розшукової діяльності.

Вважає сфальсифікованими показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про, начебто, скоєння ОСОБА_7 дій, які підпадають під ознаки ч. 2 ст. 303 КК України. Під час судового розгляду сторона захисту наполягала на допиті вказаних свідків, однак їх місце перебування встановлено не було. З цього слідує, що оперативно-розшукова діяльність відносно нього здійснювалась з порушеннями встановленого законом порядку, що свідчить про недопустимість отриманих обвинуваченням доказів.

Вказує на порушення п. 3.12. Інструкції про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні, оскільки жодного разу протоколи не надсилалися прокурору протягом 24 годин, також порушений встановлений законом порядок зберігання і передачі отриманих під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій речей і документів (ч. 4 ст. 252, ч. 2 ст. 257 КПК України), оскільки усі докази зберігались слідчим, а не прокурором, який підробляв документи і фальсифікував матеріали, вносячи неправдиву інформацію.

Оглянуті в судовому засіданні грошові кошти, які визнані речовими доказами, не були запаковані до спеціального файлу та опечатані біркою, а поміщені в звичайний канцелярський файл, який закрито скобами степлера. При такій упаковці не виключено вільний доступ до речових доказів та їх фальсифікації, на чому неодноразово наголошував захист.

Також суд, ухвалюючи вирок, не надав належної правової оцінки тим обставинам, що стороною обвинувачення не надано суду жодних відомостей, які б підтверджували наявність у правоохоронних органів конкретних та об`єктивних підстав для проведення негласних слідчих дій, а саме контроль за вчиненням злочину стосовно обвинуваченого, отже дії правоохоронних органів є підбурюванням ОСОБА_7 до вчинення злочину, усі інциденти були спровоковані ОСОБА_13 , ОСОБА_9 та працівниками правоохоронних органів.

Таким чином, уся інформація та здобуті докази щодо його винуватості, отримані в результаті проведення НСРД, не можуть бути використані як допустимі докази в кримінальному провадженні, оскільки сторона обвинувачення здійснювала втручання не згідно із законом, чим істотно порушила основоположне право ОСОБА_7 на повагу до його приватного життя.

Вказує, що в його діях відсутній склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 302 КК України, оскільки наданням іншим особам місць для вчинення розпусних дій займалася поліція, для чого орендувала квартиру. Цей факт встановлено під час допиту свідка - закупного ОСОБА_9 . В подальшому, не заперечували факт оренди зазначеної квартири і допитані в суді співробітники поліції, однак вони відмовились повідомити суду на яких підставах і за які кошти утримується згаданий об`єкт розпусти.

Також на підтвердження факту провокації з боку працівників поліції свідчать показання свідка ОСОБА_14 , зазначені в протоколах його допиту від 14.01.2020 року, який зазначив, що був запрошений працівниками поліції у якості понятого під час видачі грошових коштів для проведення контролю за вчиненням злочину 13.12.2019 року та 11.01.2020 року, однак в один і той же час та в одному й тому ж самому місці (о 14 год. по вул. Сталеварів). При цього, явку вказаного свідка в судове засідання для його допиту сторона обвинувачення не забезпечила.

Крім того, звертає увагу на недотримання судом ст. 358 КПК України щодо порядку дослідження документів. Так, суд, не оголосивши їх у судовому засіданні та фактично не дослідивши їх, необґрунтовано послався на ці докази у вироку, чим грубо порушив вимоги ст. 23 КПК України щодо безпосередності дослідження доказів під час судового розгляду.

У судове засідання апеляційної інстанції захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_15 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце апеляційного розгляду, не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Враховуючи дані обставини, а також відсутність заперечень з боку обвинуваченого щодо розгляду провадження за відсутності його захисника, відповідно до положень ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний суд проводить апеляційний розгляд без участі захисника обвинуваченого.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу.
Прокурор в судовому засіданні висловив заперечення вимогам та доводам апеляційної скарги обвинуваченого.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України та загальних засад змагальності і диспозитивності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів провадження, досудове розслідування, з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б істотними і тягли за собою скасування судового рішення, у справі не допущено, а висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин, за які його засуджено, ґрунтуються на зібраних у справі та досліджених в судовому засіданні доказах.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, прийшов до правильного висновку щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 302 КК України, кваліфікувавши дії обвинуваченого, докладно виклав у вироку мотиви своїх висновків.

При цьому, висновки районного суду про необхідність перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 302 КК України на ч. 1 ст. 302 КК України (звідництво для розпусти) у зв`язку із відсутністю такої кваліфікуючої ознаки як мета наживи, стороною обвинувачення не оспорюється.

Районний суд навів у вироку всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, а також навів оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів з зазначенням підстав власних висновків.

Так, у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 , надаючи пояснення стосовно висунутого обвинувачення вказав про невизнання провини з посиланням на те, що він надавав лише послуги водія таксі. 200 грн. він отримував як плату за послуги таксі. В його діях не має складу злочину звідництва.

При цьому, підтвердив факт його знайомства з 2019 року із ОСОБА_16 , яка розповідала про те, що працює, вказувала про яких-то клієнтів, називала ім`я ОСОБА_17 та кума. Він декілька разів возив її. Одного разу привіз на АДРЕСА_2 , де ОСОБА_18 чекав невідомий йому чоловік, який розрахувався із ним за послуги таксі в сумі 200 грн. Обвинувачений вказував про наявність у нього номеру телефона ОСОБА_19 , який йьому дала ОСОБА_20 . Переверзов двічі-тричі телефонував йому та повідомляв про бажання відпочити та привезти йому ОСОБА_20 , але для чого не вказував, на ці прохання він привозив ОСОБА_20 на АДРЕСА_2 , чим займається ОСОБА_21 нічого не знав. Останній раз, коли він привіз ОСОБА_22 , вона попросила його повернутись за півгодини та відвезти її назад, тоді він був затриманий працівниками поліції.

Разом з тим, версія обвинуваченого, яка полягала у тому, що він надавав лише послуги водія таксі, а тому в його діях немає звідництва, та доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого з цього приводу, спростовуються безпосередньо дослідженими судом першої інстанції та проаналізованими доказами.

З цього приводу судова колегія звертає увагу, що правильність відображених у вироку показів свідків, письмових доказів, сторона захисту не спростовує.

За показаннями свідка ОСОБА_9 він знає ОСОБА_7 , як водія таксі, який привозив дівчину для сексуальних розваг. Стосовно обставин знайомства із обвинуваченним повідомляв, що зі ОСОБА_7 познайомився восени 2019 року, коли їхав на таксі від автовокзалу. ОСОБА_7 , який був водієм таксі, запитав в нього чи не бажає він дівчину повію, на що він погодився та залишив ОСОБА_7 свій номер телефону. Пізніше ОСОБА_7 йому зателефонував та сказав, що дівчина згодна, запитав на яку годину привезти. Потім ОСОБА_7 привіз дівчину, він віддав ОСОБА_7 гроші в сумі 200 грн. за те, що той привіз дівчину та пішов із нею до квартири. В подальшому, користувався послугами ОСОБА_7 ще один раз, коли йому зателефонували з поліції та запитали, чи знає він таксиста на ім`я ОСОБА_23 , він розповів про обставини їх спілкування та погодився на співробітництво. Свідок зазначав, що зателефонував ОСОБА_7 , попросив привезти ту ж дівчину, що обвинувачений привозив минулого разу. Всі подальші дії документувалися.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 повідомив суду, що на початку 2020 року він звернувся до поліції як особа, яка була обізнана про те, що ОСОБА_7 займається звідництвом.ОСОБА_7 знає як водія таксі. В нього був номер телефону ОСОБА_7 , оскільки знав, що той може привезти дівчину для інтимних послуг. Про це знає, оскільки раніше звертався до ОСОБА_7 і також його знайомі повідомляли про це. Він телефоном попросив ОСОБА_7 привезти дівчину для надання інтимних послуг, вказав адресу по АДРЕСА_2 . Це квартира, яку він орендував погодинно саме для цієї зустрічі. В поліції йому видали грошові кошти близько 1000 грн., з цього приводу складались відповідні документи. За те, що ОСОБА_7 привіз дівчину, він заплатив йому 200 грн., яку назвав сам ОСОБА_7 . З дівчиною за інтимні послуги він розрахувався окремо.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона познайомилась із ОСОБА_24 , як з водієм таксі у вересні 2019 року, підтвердила, що надає інтимні послуги за гроші. ОСОБА_25 сказав, що буде надавати клієнтів для таких послуг і дійсно обвинувачений надавав їй таких клієнтів протягом вересня 2019 року січня 2020 року. Вони домовлялись, що за кожного клієнта вона буде віддавати по 100 грн. ОСОБА_8 підтвердила зустрічі з клієнтами, яких надав ОСОБА_25 на квартирі по АДРЕСА_2 . ОСОБА_25 телефонував, казав, що є клієнт, він зняв квартиру, потім з дому забрав її та відвіз на АДРЕСА_4 ОСОБА_25 привозив їй клієнтів 5-6 разів. ОСОБА_25 привозив їй клієнтів лише на адреси по АДРЕСА_2 та в сауну. Свідок зазначала, що обвинувачений цікавився оплатою, вона з ним розраховувалася і за останню зустріч віддавала 100 грн. ОСОБА_8 вказувала, що коли вийшла з під`їзду з клієнтом та побачила, що поряд зі Страшком знаходяться працівники поліції, яким надавала пояснення.

Будь-яких підстав ставити під сумнів достовірність показань вказаних свідків чи підстав вважати, що свідки оговорили обвинуваченого районний суд не встановив.

Не наведено обставин для протилежного висновку і під час апеляційного розгляду.

Крім показань свідків, вина обвинуваченого також підтверджується і сукупністю об`єктивних письмових доказів, наявних у матеріалах справи, зокрема даними:
- протоколу видачі грошових коштів для проведення оперативної закупки від 13.12.2019 року (т. 1 а.п. 129);
- протоколу про результати контролю за вчиненням злочину від 16.12.2019 року за участю «закупного» ОСОБА_9 , проведеного на виконання доручення прокурора Комунарського відділу Запорізької місцевої прокуратури № 2 за № 756т від 10.12.2019 року, відповідно до постанови № 755т прокурора Комунарського відділу Запорізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_26 , яким зафіксовано контроль за вчиненням злочину відносно ОСОБА_7 у формі спеціального слідчого експерименту, із застосуванням аудіо-, відеофіксування особи, з втратою грошових коштів (т. 1 а.п. 127-128)
- аудіозапису телефонної розмови, яка відбулась 13.12.2019 року між абонентами ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , в ході якої ОСОБА_7 повідомив, що 160 грн. будуть коштувати послуги таксі;
- протоколу видачі грошових коштів для проведення оперативної закупки від 11.01.2020 року (т. 1 а.п. 145-146);
- протоколу про результати контролю за вчиненням злочину від 15.01.2020 року за участю «закупного» ОСОБА_10 , проведеного на виконання доручення прокурора Комунарського відділу Запорізької місцевої прокуратури № 2 за № 756т від 10.12.2019 року, відповідно до постанови № 755т прокурора Комунарського відділу Запорізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_27 , яким зафіксовано контроль за вчиненням злочину відносно ОСОБА_7 у формі спеціального слідчого експерименту, із застосуванням аудіо-, відеофіксування особи, без втрати грошових коштів (т. 1 а.п. 148);
- протоколу про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-, відеоконтроля особи від 15.01.2020 року (т. 1 а.п. 147);
- протоколу огляду місця події від 11.01.2020 року, проведеного на території, яка розташована на ділянці автодороги біля під`їзду №1 будинку АДРЕСА_2 , де перебуває автомобіль держномер НОМЕР_1 , біля якого знаходиться ОСОБА_7 , який видав зі своєї кишені грошові кошти. В салоні автомобіля виявлено два мобільних телефони: «ASUS» та «Sony Ericsson», також в бардачку виявлено грошові кошти, в тому числі: дві купюри по 100 грн. серії УБ 9233081 та серії НОМЕР_2 , серія та номер яких збігаються з серією та номером купюр, які відповідно до протоколу від 11.01.2020 року були видані ОСОБА_10 для проведення оперативної закупки (т. 1 а.п. 134);
- протоколу огляду місця події від 11.01.2020 року, яким встановлено, що на ділянці біля під`їзду №1 будинку АДРЕСА_2 знаходиться жінка з чоловіком. Жінка назвалася ОСОБА_8 , а чоловік ОСОБА_10 . ОСОБА_8 повідомила, що вона надавала інтимні послуги та за це отримала грошові кошти в сумі 400 грн. та видала з кишені дві купюри по 200 грн. серії СБ 2624361 та ТЄ 7655859, серія та номер яких збігаються з серією та номером купюр, які відповідно до протоколу від 11.01.2020 року були видані ОСОБА_10 для проведення оперативної закупки (т. 1 а.п. 139-143).

Також судом першої інстанції були допитані у якості свідків ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , які, кожен окремо, підтвердили участь у якості понятих під час проведення огляду місця події, де водій таксі привіз дівчину, яка зайшла до під`їзду. Працівники поліції затримали водія та вилучили з автомобілю гроші та мобільні телефони. В подальшому з під`їзду вийшла дівчина, яку привіз водій таксі, разом з хлопцем. Працівники поліції опитали дівчину та вона пояснила, що надавала сексуальні послуги за гроші, та віддала гроші, які їй заплатили, поліцейським.

Апеляційним судом встановлено, що вказані у вироку та досліджені в ході судового розгляду в суді першої інстанції докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку, і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому злочину, доведеність його вини у вчиненні цього злочину та для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні.

При аналізі досліджених доказів, суд не допустив порушень ст. 94 КПК України з приводу оцінки доказів.

Суд у вироку навів переконливі мотиви, з яких підстав він не приймає до уваги показання обвинуваченого про відсутність в його діях складу інкримінованого злочину, з огляду на те, що вони спростовуються послідовними та детальними показаннями свідків та письмовими доказами, які узгоджуються між собою та суперечать показанням обвинуваченого, а об`єктивні дії обвинуваченого проаналізовані в контексті ст. 302 КК України.

Частиною 1 ст. 302 КК України, передбачено кримінальну відповідальність, зокрема за звідництво для розпусти.

Звідництво для розпусти це посередництво для розпусти. Воно полягає у підшукуванні учасників розпусних дій, схилянні розпусти тощо.

Тобто, звідництво це своєрідне посередництво, що виявляється у вчиненні будь-яких дій (а не тільки активних), які сприятимуть добровільним сексуальним стосункам незнайомих осіб між собою, в тому числі, дії, які полягають у підшукуванні звідником осіб, які бажають задовольнити свої статеві пристрасті, і у зведенні їх з тим хто може надати сексуальні послуги.

Як встановлено місцевим судом, звідництво ОСОБА_7 проявлялось в підшукуванні та отриманні замовлень від чоловіків-клієнтів, які потребували оплатних сексуальних послуг, і зведенні їх із ОСОБА_30 , яка займалася наданням сексуальних послуг за гроші.

На наявність в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 302 КК України, вказує той факт, що він достовірно знав, що ОСОБА_21 надає сексуальні послуги за гроші.

Такі висновки місцевий суд обґрунтовано зробив, виходячи з показань свідка ОСОБА_8 , яка поясняла, що вона розповідала ОСОБА_7 про те, що вона надає послуги сексуального характеру за гроші, при цьому, додатково вказувала, що ОСОБА_7 сам користувався її послугами в рахунок оплати за звідництво з клієнтами.

Вказані обставини також підтверджуються й даними НСРД телефонних розмов між ОСОБА_7 та свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , зі змісту яких однозначно вбачається обізнаність ОСОБА_7 про те, з якою метою ОСОБА_10 та ОСОБА_9 просили його привезти дівчину.

Судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи, а саме те, що ОСОБА_7 підшукував чоловіків-клієнтів, які бажали отримати оплатні сексуальні послуги за гроші, потім зв`язувався з ОСОБА_8 , яка надавала такі послуги, та домовлявся з нею про зустріч, після чого забирав її з місця, де вона в цей час перебувала та відвозив на зустріч з клієнтом, достовірно знаючи, що він домовляється та привозить дівчину для надання сексуальних послуг.
Під час спілкування з незнайомими на той час ОСОБА_10 та ОСОБА_31 , саме ОСОБА_7 пропонував їм звести їх з дівчиною, яка надає сексуальні послуги за гроші, для чого залишив свій номер мобільного телефону. Спілкування свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 з приводу надання таких послуг дівчиною відбувалось саме з обвинуваченим ОСОБА_7 , який і привозив з цією метою ОСОБА_8 .

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком районного суду, що в даному випадку ОСОБА_7 виконував роль посередника у відносинах чоловіків клієнтів та дівчини, що надає сексуальні послуги за гроші. Безпосереднього спілкування домовленостей про зустрічі між свідками ОСОБА_10 , ОСОБА_31 та ОСОБА_30 не було.

Вказані обставини підтверджують показання свідка ОСОБА_32 про те, що ОСОБА_7 підшукував осіб, які бажають задовольнити свої статеві пристрасті з нею та займався звідництвом.

Доводи обвинуваченого, що він не отримував грошових коштів від ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 за надання звідницьких послуг слід визнати такими, що не заслуговують увагу.

Так, дійсно органом досудового розслідування ОСОБА_7 інкримінувалась така кваліфікуюча ознака як мета наживи у вигляді отримання коштів від ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .

Між тим, ця обставина була предметом перевірки районного суду під час судового розгляду, якій суд надав належну та ґрунтовну оцінку, встановивши відсутність в діях ОСОБА_33 такої кваліфікуючої ознаки як «з метою наживи».

Відповідаючи на доводи обвинуваченого в частині неотримання ОСОБА_7 наживи за звідництво саме від ОСОБА_8 , судова колегія відмічає, що органом досудового розслідування така обставина у обвинуваченні взагалі не висувалася, а тому відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України місцевий суд розглядав провадження в межах висунутого ОСОБА_7 обвинувачення.

Суд першої інстанції, встановивши недоведеність кваліфікуючої ознаки «з метою наживи», яка утворювала за висунутим обвинуваченням кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 302 КК України, перекваліфікував дії ОСОБА_7 на ч. 1 ст. 302 КК України, як звідництво для розпусти.

Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що матеріали кримінального провадження не містять доказів законності походження грошових коштів, які використовувались при оперативній закупці, то апеляційний суд вважає такі доводи необґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів провадження, контроль за вчиненням злочину проводився на підставі постанов прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту, із застосуванням аудіо-, відеофіксування особи, з втратою та без втрати грошових коштів (т. 1 а.п. 163-164, 165-166).

Працівникам правоохоронних органів було надано дозвіл на проведення контролю за вчиненням злочину відносно ОСОБА_7 з використанням грошових коштів та з залученням осіб ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Перед проведенням НСРД контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту, із застосуванням аудіо-, відеофіксування особи, з втратою та без втрати грошових коштів складались відповідні протоколи огляду ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також протоколи видачі грошових коштів для проведення оперативної закупки (т. 1 а.п. 129, 145).

Обставини проведення спеціального слідчого експерименту, із застосуванням аудіо-, відеофіксування особи, з втратою та без втрати грошових коштів зафіксовано у протоколах про результати проведення контролю за вчиненням злочину (т. 1 а.п. 127-128, 148).

Зокрема, зі змісту цих протоколів вбачається, що працівниками поліції в присутності двох понятих громадянам ОСОБА_9 та ОСОБА_10 видавались грошові кошти в сумі по 1000 грн. кожному.

З протоколів видачі грошових коштів для проведення оперативної закупки від 13.12.2019 року та 11.01.2020 року вбачається, що зазначені грошові кошти належать УБЗПТЛ ГУНП в Запорізькій області та призначені саме для проведення оперативної закупки за адресою: АДРЕСА_2 .

Отже, враховуючи викладене, у матеріалах справи наявні відповідні документи, які підтверджують джерело походження коштів, які надавались ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , та якими вони розраховувались зі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що оперативно-розшукова діяльність відносно нього здійснювалась з порушеннями встановленого законом порядку, оскільки прокурором не були відкриті стороні захисту оригінали постанови про заведення оперативно-розшукової справи, повідомлення прокурора про заведення оперативно-розшукової справи, докази, які вказують, що він готується або скоїв тяжкий чи особливо тяжкий злочин, є безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» № 2135-XII від 18 лютого 1992 року підставами для проведення оперативно-розшукової діяльності є наявність достатньої інформації, одержаної в установленому законом порядку, що потребує перевірки за допомогою оперативно-розшукових заходів і засобів, зокрема про кримінальні правопорушення, що готуються, та осіб, які готують вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про державну таємницю» до державної таємниці відноситься інформація у сфері державної безпеки та охорони правопорядку: про особовий склад органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність; про засоби, зміст, плани, організацію, фінансування та матеріально-технічне забезпечення, форми, методи і результати оперативно-розшукової діяльності; про осіб, які співпрацюють або раніше співпрацювали на конфіденційній основі з органами, що проводять таку діяльність; про склад і конкретних осіб, що є негласними штатними працівниками органів, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність.

Що стосується постанови про заведення оперативно-розшукової справи, повідомлення про заведення такої прокурором, то вказана інформація має обмежений доступ, не підлягає розтаємненню.

Як вбачається із матеріалів даного кримінального провадження підставами для внесення відомостей до ЄРДР за № 0003099 щодо ОСОБА_7 стала заява ОСОБА_9 (ЄО 22525 від 13.09.2019 року) щодо особи на ім`я ОСОБА_23 , який займається сутенерством і з подальшим внесенням даних щодо ОСОБА_7 (т. 1 а.п. 112-115, т. 2 а.п. 1-2, 3-4).

Надані докази отримані внаслідок проведення слідчих дій в рамках кримінального провадження № 0003099.

Твердження апелянта про те, що показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про, начебто, скоєння ним дій, які підпадають під ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 303 КПК України, є сфальсифікованими, колегія суддів вважає безпідставними.

Апеляційна інстанція звертає увагу, що за матеріалами провадження вказані особи судом не допитувалися і районний суд взагалі не посилався у вироку на проказання вказаних свідків.

Колегія суддів не погоджується з доводами обвинуваченого щодо порушення 24-годинного строку для надсилання протоколів НСРД прокурору з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 252 КПК України за результатами проведення НСРД складається протокол, до якого в разі необхідності долучаються додатки.

Відповідно до п. 4.2 Інструкції про організацію проведення НСРД періодичність складання протоколів залежить від виду НСРД, терміну її проведення (одномоментно чи упродовж часу), від доручення слідчого, прокурора, але в будь-якому випадку безпосередньо після отримання фактичних даних, які можуть використовуватись як докази для встановлення місця перебування особи, що розшукується, про кожний випадок огляду, виїмки, дослідження матеріалів про результати негласної слідчої дії тощо.

Тобто, уповноважена особа обмежена часом складення протоколу лише після отримання фактичних даних, які можуть використовуватись як докази для встановлення місця перебування особи, що розшукується, про кожний випадок огляду, виїмки, дослідження матеріалів про результати негласної слідчої дії тощо.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що ст. 252 КПК України, яка регламентує фіксацію ходу і результатів НСРД, також не встановлено часу складення протоколу за результатами НСРД.

За приписами ч. 1 ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22 жовтня 2021 року (справа № 487/5684/19, провадження № 51-1569км21), процесуальні строки поділяються на строки реалізації права та строки виконання обов`язку. Їх недотримання спричиняє різні правові наслідки. Закінчення строків реалізації права призводить до втрати можливості з боку носія цього права ним скористатися. Закінчення строку виконання обов`язку не спричиняє його припинення. Обов`язкова дія повинна бути виконана і після закінчення строку, крім випадків, коли виконання обов`язку призведе до порушення процесуальних прав учасників провадження.

Таким чином, твердження апелянта про порушеня порядку збирання та використання інформації, отриманої в результаті проведення негласних слідчих (розшукових) дій, зокрема надіслання протоколів прокурору поза визначеними законом часовими межами, не є підставою для визнання отриманих доказів недопустимими, оскільки права учасників процесу при цьому порушені не були. Разом з тим, вказане не спростовує факту вчинення ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Такий висновок колегії суддів також узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24 листопада 2021 року (справа № 327/303/17, провадження № 51-3213км21).

Доводи апеляційної скарги про те, що докази, отримані під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій, в порушення вимог порядку їх зберігання, зберігались не прокурором, а слідчим, який підробляв документи і фальсифікував матеріали, є безпідставними.

Відповідно до п. 7 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізацію, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних із їх зберіганням і пересиланням, схоронності, тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року № 1104, вилучені (отримані) стороною обвинувачення речові докази зберігаються разом з матеріалами кримінального провадження в індивідуальному сейфі (металевій шафі) слідчого, який здійснює таке провадження.

Як вбачається зі змісту постанови слідчого, речові докази у даному кримінальному провадженні, а саме грошові кошти та мобільні телефони, запаковані до файлу та опечатані бірками та зберігаються в матеріалах кримінального провадження (т. 1 а.п. 144).

З приводу тверджень обвинуваченого про фальсифікацію доказів при їх зберіганні, порушення порядку зберігання доказів, зокрема слідчим, а не прокурором, апеляційний суд відмічає відсутність жодних об`єктивних даних, а тому визнає такі доводи необґрунтованими.

Посилання обвинуваченого на відсутність відомостей, які б підтверджували наявність у правоохоронних органів підстав для проведення контролю за вчиненням злочину, що свідчить про підбурювання його до вчинення злочину, були предметом ретельної перевірки в суді першої інстанції, та вказаним доводам була надана ґрунтовна та вичерпна відповідь у вироку, з якою погоджується й судова колегія.

Відповідно до ч. 3 ст. 246 КПК України рішення про проведення негласних слідчих (розшукових) дій приймає слідчий, прокурор, а у випадках, передбачених цим Кодексом - слідчий суддя за клопотанням прокурора або слідчого, погодженого з прокурором.

Згідно ч. 2 п. 3.12 розділу ІІІ Інструкції про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Адміністрації Державної прикордонної служби україни, Міністерства фінансів України, Міністерства юстиції України 16.11.2012 року № 114/1042/516/1199/936/1687/5, за результатами виконання доручення оперативний співробітник (працівник) складає рапорт із зазначенням результатів виконаного доручення, залучених при цьому сил і засобів, а також їх результатів.

Як вбачається з витягу з ЄРДР, 13.09.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню № 0003099 були внесені відомості за ч. 2 ст. 303 КК України за заявою ОСОБА_9 , який повідомив, що чоловік на ім`я ОСОБА_23 займається сутенерством (т. 1 а.п. 115) і в подальшому в ході розслідування кримінального провадження та здобутої інформації вносилися більш конкретні відомості, зокрема стосовно кваліфікації, прізвища причетної до кримінального правопорушення особи ОСОБА_34 (т.1 а.с. 112-114).

12.11.2019 року слідчий СВ Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_35 звернулась до слідчого судді Запорізького апеляційного суду із клопотанням про надання дозволу на проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-, відеоконтролю особи по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0003099 від 14.09.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України, погодженим з прокурором Комунарського відділу Запорізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_26 . Просила надати дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії: аудіо-, відеоконтролю у відношенні ОСОБА_7 , строком на 60 днів (т. 1 а.п. 120-122).

Ухвалою слідчого судді Запорізького апеляційного суду від 18.11.2019 року був наданий дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії із втручанням у приватне спілкування: аудіо-, відеоконтролю особи ОСОБА_7 строком на 60 днів (т. 1 а.п. 123-124).

Відповідно до ст. 12 КК України ч. 3 ст. 303 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, отже вимоги ч. 2 ст. 246 КПК України під час досудового розслідування були дотримані.

Таким чином, у органа досудового розслідування були законні підстави для проведення оперативно-розшукових заходів та негласних слідчих (розшукових) дій щодо ОСОБА_7 , результати яких виступають доказами у кримінальному провадженні.

Слід відмітити, що слідчі дії, зокрема і НСРД проведені в рамках кримінального провадження № 0003099.

Подальша перекваліфікація дій ОСОБА_7 на ч. 2 ст. 302 КК України, який є нетяжким злочином, не впливає на законність та допустимість доказів, зібраних в результаті негласних слідчих (розшукових) дій у рамках кримінальних праоворушень проти громадського порядку та моральності.

Що стосується твердження про підбурювання правоохоронними органами ОСОБА_7 до вчинення злочину, то із результатів оперативно-розшукових заходів та негласних слідчих (розшукових) дій встановлено, що ОСОБА_7 особисто вчиняв аналогічні активні дії щодо вчинення злочину, як до, так і після обізнаності правоохоронних органів щодо діяльності обвинуваченого.

Так, за показами свідка ОСОБА_8 домовленість про підшукування ОСОБА_7 осіб, які бажають задовольнити з нею свої статеві пристрасті, існувала ще з моменту їх знайомства (з вересня 2019 року). За цей час ОСОБА_7 підшукав для цього більше 5-6 осіб, зустріч з такими особами була не лише у квартирі по АДРЕСА_2 , де відбувались НСРД, але і в сауні.

Отже, виходячи з показань свідка ОСОБА_8 , мали місце випадки підшукування та зведення ОСОБА_7 осіб, які бажають задовольнити свої статеві пристрасті з ОСОБА_8 , яка надавала сексуальні послуги, що не були зафіксовані працівниками правоохоронних органів і не були предметом контролю з їх боку.

Під час першої зустрічі ОСОБА_7 зі свідком ОСОБА_31 , саме ОСОБА_7 був ініціатором та пропонував дівчину для розваг. Подальші телефонні дзвінки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з проханнями привезти дівчину не можна розцінювати як тиск на ОСОБА_7 , оскільки по характеру цих розмов вони були зверненням, а не вимогою, до того ж такі, що мали усталений характер.

Досліджені обставини засвідчують, що ОСОБА_7 міг відмовитись від звідництва, але жодного разу цього не зробив.

Наведеним встановлено відсутність ознак, притаманних провокації злочину правоохоронними органами, а саме спонукання до вчинення злочину ОСОБА_7 .

Для відмежування провокації від допустимої поведінки правоохоронних органів є низка критеріїв, тобто під змістовним критерієм розуміється наявність/відсутність суттєвих змістовних ознак, притаманних провокації правоохоронних органів, а під процесуальним критерієм наявність у суду можливостей перевірити відомості про ймовірну провокацію під час судового засідання з дотриманням рівності та змагальності сторін.

Так, 13.09.2019 року надійшла заява ОСОБА_9 про вчинене кримінальне правопорушення, в якій ОСОБА_9 повідомив правоохоронні органи, що особа на ім`я ОСОБА_23 , займається сутенерством.

Зустрічі ОСОБА_9 із ОСОБА_8 , під час яких остання надавала сексуальні послуги за гроші, відбувались 13.09.2019 року та 30.10.2019 року. Вказані епізоди не документувались правоохоронними органами.

10.12.2019 року прокурором Комунарського відділу Запорізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_26 була видана постанова про проведення контролю за вчиненням злочину.

13.12.2019 року відбувся ще один епізод звідництва ОСОБА_9 із ОСОБА_8 за участю ОСОБА_7 .

Колегія суддів звертає увагу, що саме з цього епізоду почалось фіксування дій ОСОБА_7 правоохоронними органами.

З показань свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 вбачається, що ОСОБА_7 діяв ініціативно, добровільно, усвідомлено, коли виступав посередником між ними. А повідомлена свідком ОСОБА_8 кількість випадків звідництва, а саме 5-6 разів за адресою: АДРЕСА_2 , а також й інші випадки у сауні, свідчить про систематичність, узгодженість, самостійність дій ОСОБА_7 .

Судова колегія зауважує, що свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 були допитані в суді першої інстанції та піддані захистом перехресному допиту, місцевим судом була надана можливість опитати вказаних свідків з питань підбурювання, що свідчить про дотримання судом принципу змагальності.

За таких обставин, у колегії суддів відсутні підстави вважати, що в даному випадку мала місце провокація злочину.

Доводи апелянта про відсутність в його діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 302 КК України, з підстав того, що наданням іншим особам місць для вчинення розпусних дій займалася поліція, для чого орендувала квартиру, колегія суддів вважає безґрунтовними, з огляду на те, що ОСОБА_7 інкриміновано саме звідництво для розпусти, а не створення або утримання місць для розпусти.

Посилання обвинуваченого на протокол допиту свідка ОСОБА_14 , згідно якого останній був двічі, запрошений працівниками поліції у якості понятого під час видачі грошових коштів для проведення контролю за вчиненням злочину 13.12.2019 року та 11.01.2020 року, при цьому, в один і той же час та в одному і тому ж самому місці, що свідчить про факт провокації, є безпідставними, оскільки вказаний свідок виконував лише роль понятого під час видачі грошових коштів, тому відсутні підстави стверджувати про наявність в цьому випадку ознак провокації.

Стосовно доводів щодо не забезпечення явки вказаного свідка в судове засідання, колегія суддів зазначає, що районний суд вжив усіх можливих заходів щодо виклику свідка ОСОБА_14 , у тому числі, шляхом винесення ухвал про застосування до нього примусового приводу (т. 1 а.п. 77, 86, 102, 109, 169, 184, 197, 213, 219), надсилання листів до органів прокуратури та поліції щодо неналежного виконання ухвал про примусовий привід свідків (т. 1 а.п. 172, 220).

При цьому, факт не допиту вказаного свідка не впливає на висновки суду про встановлення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, оскільки його вина підтверджується сукупністю інших належних та допустимих доказів.

Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на незаконне втручання у його приватне спілкування є необґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 258 КПК України ніхто не може зазнавати втручання у приватне спілкування без ухвали слідчого судді. Прокурор, слідчий за погодженням з прокурором зобов`язаний звернутися до слідчого судді з клопотанням про дозвіл на втручання у приватне спілкування в порядку, передбаченому ст.ст. 246, 248, 249 цього Кодексу, якщо будь-яка слідча (розшукова) дія включатиме таке втручання.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, аудіо-, відеоконтроль особи ОСОБА_33 проводилися на підставі ухвали слідчого судді (т. 1 а.п. 123-124), а отже втручання у приватне спілкування останнього є законним.

Не ґрунтується на законі й твердження обвинуваченого про те, що в суді першої інстанції не були досліджені документи, які є в матеріалах кримінального провадження.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним всіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів, зокрема, шляхом оголошення документів.

Відповідно до ст. 358 КПК України протоколи слідчих (розшукових) дій та інші долучені до матеріалів кримінального провадження документи повинні бути оголошені в судовому засіданні за ініціативою суду або за клопотанням учасників судового провадження та пред`явлені для ознайомлення учасникам судового провадження. Учасники судового провадження мають право ставити запитання щодо документів. Тобто, зі змісту цієї норми закону вбачається, що дослідження документа полягає в тому, що він оголошується в судовому засіданні ініціатором подання, сторони ознайомлюються з його змістом та мають право поставити свої запитання.

Цих вимог суд першої інстанції дотримався, усі документи, на які є посилання у вироку, були оголошені в судовому засіданні, що підтверджується журналом та звукозаписом судового засідання від 27.11.2020 року (т. 1 а.п. 167, 168), тобто таким чином було здійснено їх дослідження.

За таких умов, всі докази, якими суд першої інстанції обґрунтував доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 302 КК України, є належними та допустимими, отриманими відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не виявлено.

Апеляційною інстанцією не вставлено неповноти судового розгляду, оскільки місцевий суд при розгляді даного провадження детально перевірив усі доводи сторони захисту, які є аналогічними при апеляційному розгляді, та вказав обґрунтовані мотиви власних висновків.

Районний суд, аналізуючи допустимість вказаних доказів, зробив правильний висновок про їх достеменність та законність їх збирання, досліджені докази обґрунтовано покладені в основу обвинувального вироку.

Істотних порушень кримінального процесуального законодавства, що тягнуть за собою скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

З огляду на викладене, колегія суддів, вважає необхідним апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 7 вересня 2021 року відносно ОСОБА_7 , визнаного винним за ч. 1 ст. 302 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4