КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 06 серпня 2021 року,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_6 ,
представника потерпілої ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 06 серпня 2021 року та ухвалити нову, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 06 серпня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 04 жовтня 2021року включно.
Таке рішення суд мотивував тим, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 не навчається, не працює, не має міцних соціальних зв`язків, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, яким спричинено смерть малолітньої дитини, за який передбачено покарання на строк до 8 років позбавлення волі, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду з метою уникнути покарання за вчинене та незаконно впливати на недопитаних свідків, експертів у цьому ж кримінальному провадженні.

В доводах апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 вже тривалий час перебуває під вартою та йому неодноразово продовжували строк тримання під вартою без письмових та обґрунтованих клопотань прокурора.
Захисник вказує, що в діях ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, що підтверджується протоколом огляду відеозапису, однак суд в оскаржуваній ухвалі посилається на тяжкість покарання за дане кримінальне правопорушення, що на думку апелянта є неприпустимим.
Також апелянт звертає увагу на позицію потерпілої ОСОБА_10 , якій було відшкодовано завдану матеріальну та моральну шкоду в повному обсязі, та яка просила суд не застосовувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Як зазначає захисник, вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень на даний момент не доведена належними та допустимими доказами у їх сукупності, що не може слугувати достатньою підставою для застосування щодо обвинуваченого найсуворішого запобіжного заходу як тримання під вартою.
Крім того апелянт вказує, що в порушення вимог п. 4 ч. 1 ст. 196 КПК України, суд в оскаржуваній ухвалі не навів жодного доказу, який би підтверджував існування ризиків, наведених в ухвалі.
Також захисник звертає увагу на те, що обвинувачений не вчиняв ніяких дій, щоб втекти з місця пригоди, намагався якнайшвидше зупинити автомобіль, а після його повної зупинки повернувся на місце ДТП, щоб надати першу медичну допомогу, після чого очікував працівників поліції.
Наведене, як вважає апелянт, в сукупності з тим, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання та позитивно характеризується нівелює ризик переховування обвинуваченого від суду.
Захисник зазначає, що ані в клопотанні прокурора, ані в ухвалі суду не наведено жодних доказів та обставин, які б вказували на наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, при цьому судом не було витребувано таких доказів.
Крім того апелянт звертає увагу на те, що клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою не відповідає вимогам ст. 184 КПК України.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_6 та представник потерпілої ОСОБА_9 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурор заперечував щодо задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Під час розгляду клопотання суд встановив, що відсутні переконливі докази на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, яким спричинено смерть малолітньої дитини, за який передбачено покарання до 8 років позбавлення волі, не навчається, не працює, не має міцних соціальних зв`язків, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду з метою уникнути покарання за вчинене та незаконно впливати на недопитаних свідків, експертів у цьому ж кримінальному провадженні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 . Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. В той же час, в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Отже, колегія суддів погоджується з тим, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на матеріалах провадження.
Безпідставними апеляційний суд вважає також доводи захисника про те, що ризик переховування від суду нівельований поведінкою обвинуваченого після ДТП, а також тим, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання та позитивно характеризується, оскільки дані обставини, жодним чином не спростовують ризики, на які посилається суд в ухвалі.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що висунуте ОСОБА_7 обвинувачення є недоведеним та є лише припущенням, колегія суддів не бере до уваги, оскільки такі доводи не можуть бути предметом дослідження в суді апеляційної інстанції під час перегляду ухвали про продовження строків тримання під вартою.
При цьому апеляційний суд зазначає, що оцінка доказів з точки зору їх належності, достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення вирішуються судом під час розгляду кримінального провадження по суті.
Щодо доводів захисника про те, що потерпіла ОСОБА_10 не заперечувала щодо обрання обвинуваченому іншого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, то колегія суддів звертає увагу на те, що дана обставина не враховується судом під час вирішення питання про продовження строків тримання під вартою.
Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином усі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, на підставі яких прийняв відповідне рішення.
За сукупності таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі судового провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 409, 419, 422-1КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 06 серпня 2021 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 04 жовтня 2021року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4