Дата документу 19.08.2021 Справа № 334/589/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/455/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №334/589/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.309 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника керівника Запорізької обласної прокуратури на вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 18 листопада 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він, маючи умисел на незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, діючи умисно 17 грудня 2019 року в невстановлений досудовим слідством час, знаходячись у м.Запоріжжя по вул.Фестивальна біля буд.19, шляхом привласнення знайденого, придбав поліетиленовий згорток синього кольору, в середині якого знаходилась порошкоподібна речовина білого кольору, яка містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено «метадон», який в подальшому, маючи злочинний намір спрямований на незаконне зберігання наркотичних засобів, став незаконно зберігати при собі без мети подальшого збуту.

Того ж дня, ОСОБА_7 , знаходячись за вказаною адресою, був зупинений працівниками поліції, які під час огляду місця події о 14 годині 05 хвилин виявили та вилучили у нього поліетиленовий згорток синього кольору, в середині якого знаходилась порошкоподібна речовина білого кольору, яка містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено «метадон», маса якого склала 0,1356 грами в перерахунку на суху основу, який останній зберігав при собі без мети збуту.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.1 ст.309 КК, як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту. Йому призначено покарання у виді 4 років обмеження волі.

На підставі ст.75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Вирішено питання про речові докази.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок змінити та вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст.309 КК (в редакції Закону №270-VI від 15.04.2008 року) до покарання у виді 2 років обмеження волі. На підставі ст.75 КК звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки та покласти обов`язки, передбачені ст.76 КК. Свої вимоги мотивував тим, що Законом України №2617-VIII від 22.11.2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» до ст.309 КК були внесені зміни, а саме в абзаці другому частини першої слова «від п`ятдесяти до ста» замінено словами «від однієї тисячі до трьох тисяч», а слова «трьох років, або позбавленням волі на той самий строк» замінено словами «п`яти років». Разом з тим, відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 вчинив злочин 17.12.2019 року, тобто до набрання чинності вказаним законом, який встановлює більш суворе покарання у виді штрафу та обмеження волі, у зв`язку з чим погіршує становище обвинуваченого при призначенні цих видів покарання. Таким чином, при призначенні покарання у виді обмеження волі необхідно застосувати санкцію ч.1 ст.309 КК, яка діяла на момент вчинення правопорушення (в редакції Закону №270-VI від 15.04.2008 року).

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка повністю підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд у відповідності до ст.ст.381, 382 КПК розглянув обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 , що був представлений захисником, беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК, не оспорював встановлені досудовим розслідуванням обставини і був згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності.

А тому колегія суддів вважає встановленим скоєння кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_7 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Що стосується доводів прокурора, наведених в апеляційній скарзі, про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, то вони є слушними.

Загальні засади призначення покарання - це основоположні вимоги про порядок і межі призначення покарання, якими зобов`язаний керуватись суд, призначаючи покарання у конкретному кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.65 КК суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.4 КК кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

У відповідності до ч.2 ст.5 КК закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Проте суд першої інстанції зазначених вимог кримінального закону не дотримався.

Так, санкція ч.1 ст.309 КК в редакції Закону України №270-VI від 15.04.2008 року, яка діяла на час вчинення ОСОБА_7 кримінального проступку, передбачала, крім інших видів покарань, покарання у виді обмеження волі на строк до трьох років.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №2617-VIII від 22.11.2018 року, який набрав чинності 01.07.2020 року, до ст.309 КК було внесено зміни, відповідно до яких в абзаці другому частини першої слова «від п`ятдесяти до ста» замінено словами «від однієї тисячі до трьох тисяч», а слова «трьох років, або позбавленням волі на той самий строк» замінено словами «п`яти років». Тобто вказаним законом посилено кримінальну відповідальність особи у разі призначення їй покарання у виді обмеження волі.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.309 КК, обвинувачений вчинив 17.12.2019 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» N2617-VIII від 22.11.2018 року.

За таких обставин, з огляду на приписи ч.2 ст.5 КК, суд повинен був призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі в розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст.309 КК (в редакції Закону України №270-VI від 15.04.2008 року), яка діяла на момент вчинення кримінального правопорушення, оскільки Законом України N2617-VIII від 22.11.2018 року було посилено кримінальну відповідальність за ч.1 ст.309 КК.

Проте суд першої інстанції наведених вимог закону не дотримався та призначив обвинуваченому покарання за ч.1 ст.309 КК в редакції Закону України N2617-VIII від 22.11.2018 року, який набрав чинності з 01.07.2020 року.

Наведене свідчить про неправильне застосування судом Закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим вирок суду підлягає зміні.

Разом з тим, колегія суддів, з огляду на повне і беззаперечне визнання обвинуваченим своєї провини, його щире каяття, вчинення ним одного епізоду злочину, а також з огляду на незначну кількість наркотичної речовини, яку він придбав та зберігав, не вбачає підстав для призначення йому покарання у виді 2 років обмеження волі, як того вимагав прокурор в апеляційній скарзі. Адже прокурор не навів у скарзі переконливих і достатніх мотивів, які би свідчили про необхідність призначення обвинуваченому покарання саме у такому розмірі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу першого заступника керівника Запорізької обласної прокуратури задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 18 листопада 2020 року щодо ОСОБА_7 в цій справі змінити.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.309 КК України (в редакції Закону України №270-VI від 15.04.2008 року) у виді 1 року обмеження волі.

В решті вирок суду, в тому числі і в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України і зазначених у вироку суду, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4