"20" вересня 2021 р.
ОКРЕМА ДУМКА
Вироком суду від 20 вересня 2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.263, ч.3 ст.307, ч.1 ст.345 КК України, та відповідно призначено покарання.
З вказаним вироком в частині визнання ОСОБА_2 винним за ч.1 ст.263 КК України, - не згодна з таких підстав.
ОСОБА_2 пред`явлено обвинувачення за ч.1 ст.263 КК України, а саме в тому, що він у невстановлений досудовим розслідуванням час, місці, способом придбав: гвинтівкові спортивно-мисливські патрони 5,6 мм кільцевого запалення в загальній кількості 222 шт., патрони 7,62 мм до пістолета конструкції Токарева («ТТ») зразку 1930-1933 р., один патрон 7,62 мм зразка 1943 р. з кулею зі стальною серцевиною та обріз одноствольної гладкоствольної мисливської рушниці моделі «ЗК», серії № НОМЕР_1 , 1952 р.в., 20- го калібру, які приніс до свого місця мешкання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де незаконно зберігав, без передбаченого законом дозволу до проведення обшуку, а саме 25 жовтня 2017 року.
25 жовтня 2017 року у періоду часу з 08:25 год. по 14:30 год., працівниками поліції Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області в ході проведення обшуку місця мешкання ОСОБА_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на першому поверсі житлового гаражного приміщенні виявлено та вилучено: гвинтівкові спортивно-мисливські патрони 5,6 мм кільцевого запалення в загальній кількості 222 шт., патрони 7,62 мм до пістолета конструкції Токарева («ТТ») зразку 1930-1933 р. у кількості 7 шт., один патрон 7,62 мм зразка 1943 р. з кулею зі стальною серцевиною, які є боєприпасами та обріз, виготовлений способом саморобної переробки одноствольної гладкоствольної мисливської рушниці моделі «ЗК», серії № НОМЕР_1 , 1952 р.в., 20-го калібру шляхом відпилювання прикладу до шийки ложа та вкорочення ствола до залишкової довжини 276 мм., який являється вогнепальною зброєю придатною до проведення пострілів патронами 20-го калібру до гладко ствольної мисливської зброї, який ОСОБА_2 незаконно придбав та зберігав за місцем свого мешкання без передбаченого законом дозволу.
Дії, ОСОБА_2 стороною обвинувачення кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.263 КК України, тобто як незаконне зберігання та придбання вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
Аналізуючи досліджені судом докази, вважаю, що поза розумним сумнівом не було встановлено того, що саме ОСОБА_2 придбав та зберігав вогнепальну зброю, бойові припаси без передбаченого законом дозволу.
Так, в ході проведення обшуку 25 жовтня 2017 року дійсно були знайдені предмети, які висновком експертизи від 07.11.2017 року №605 та від 26.10.2017 року №603 віднесені до вогнепальної зброї, бойових припасів. Разом із тим, ухвала слідчого судді про дозвіл на проведення обшуку вказує на те, що власником домоволодіння, де проведено обшук є інша особа, а не обвинувачений.
Прямих доказів того, що саме ОСОБА_2 придбав та зберігав вогнепальну зброю, бойові припаси без передбаченого законом дозволу матеріали справи не містять.
Так, ОСОБА_2 обвинувачення за ст.263 ч.1 КК України не визнав та пояснив, що не знає звідки в приміщенні взялася зброя та боєприпаси. Звернув увагу, що в ході обшуку, під час якого він був присутній, дійсно було знайдено зброю, проте та була дуже запилена, а отже давно там лежала. Вказав, що ні зброя, ні боєприпаси йому не належать.
Жодних свідків, які б вказували, що саме ОСОБА_2 придбав зброю та боєприпаси чи зберігав її стороною обвинувачення встановлено не було.
На вказаних предметах, які є предметом злочину, передбаченого ст..263 КК України, не виявлено ні відбитків пальців обвинуваченого, ні інших молекулярних та генетичних слідів ОСОБА_2 .
Результати проведення негласних слідчих дій в частині спілкування обвинуваченого ОСОБА_2 із захисником ОСОБА_3 було визнано судом недопустимими доказами та вони, відповідно, не можуть підтвердити факт вчинення обвинуваченим дії, які становлять об`єктивну сторону злочину, відповідальність за який встановлено ст.263 ч.1 КК України.
Інші результати негласних слідчих дій вказують на те, що з приводу боєприпасів велися розмови обвинуваченим із невстановленою особою, але цих доказів, за відсутності інших прямих доказів є недостатньо для того, щоб стверджувати, що саме ОСОБА_2 придбав та зберігав боєприпаси.
Із показів обвинуваченого вбачається, що приміщенням, де виявлено предмети злочину, користувалися до нього інші особи, так само до цього приміщення, окрім ОСОБА_2 , мали доступ інші особи. Власником цього приміщення обвинувачений не є, натомість як сторона обвинувачення не перевірила ймовірну причетність до скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, інших осіб, що мали доступ до приміщення, де було віднайдено зброю та боєприпаси.
Таким чином, відсутні докази вчинення ОСОБА_2 дій, які визначені як об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.
Так, відповідно до п.11, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №3 «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами» - під незаконним зберіганням вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин чи вибухових пристроїв розуміються умисні дії, які полягають у володінні (незалежно від тривалості в часі) без відповідного дозволу або із простроченням його дії будь-яким із зазначених предметів, що знаходиться не при особі, а в обраному нею місці. Незаконним придбанням вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв слід вважати умисні дії, пов`язані з їх набуттям (за винятком викрадення, привласнення, вимагання або заволодіння шляхом шахрайства чи зловживання службовим становищем) всупереч передбаченому законом порядку - в результаті купівлі, обміну, привласнення знайденого, одержання як подарунок, на відшкодування боргу тощо.
З огляду на положення п.п.11, 12 вказаної Постанови ПВСУ наданими стороною обвинувачення доказами не доведено фактів незаконного придбання, зберігання вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу саме ОСОБА_2 .
Окрім того, стороною обвинувачення не встановлено та не перевірено за обліковими базами МВС кому належала чи могла належати одноствольна гладкоствольна мисливська рушниця моделі «ЗК», серії № НОМЕР_1 , 1952 р.в., 20-го калібру, а також чи не було повідомлень про її викрадення; статусу у якості речового доказу в інших кримінальних провадженнях.
Вважаю, що моя окрема думку відповідає як встановленим судом обставинам, так і позиції Верховного Суду, висловленій у подібній ситуації, в провадженні, в якому суд виніс постанову від 29 березня 2018 року справа №140/2840/14-к Провадження № 51-2288 км 18.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За змістом ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Згідно зі ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.
Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст.368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).
Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.
Виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
До критеріїв оцінки доказів судом ч.1 ст.94 КПК України відносить оцінку сукупності доказів з точки зору їх достатності.
Достатність доказів - це можливість суду чи органу кримінального переслідування покласти їхню сукупність або один із них в основу процесуальною рішення. Ця ознака доказів застосовується тільки щодо певної їх сукупності (ч.1 ст.94 КПК).
Згідно із Постановою Верховного Суду від 4 липня 2018 року справа №688/788/15-к провадження № 51-597км1:
«21. При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК, що передбачають:
«2. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом…
4. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».
22. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
23. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.
24. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
25. Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
26. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням».
Натомість, як поза розумним сумнівом стороною обвинувачення не доведено вчинення ОСОБА_2 правопорушення, визначеного ч.1 ст.263 КК України.
У зв`язку із цим він має бути виправданий за пред`явленим йому обвинуваченням за ч.1 ст.263 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України через недоведеність стороною обвинувачення вчинення ним кримінального правопорушення, за яким йому було пред`явлено обвинувачення за ч.1 ст.263 КК України.
Так, п.2 ч.1 ст.373 КПК України передбачає, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
В частині визнання ОСОБА_2 винним за пред`явленим йому обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.307, ч.1 ст.345 КК України, - погоджуюся із вироком колегії суддів.

Суддя ОСОБА_4

20 вересня 2021 року