Справа №592/4611/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/621/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

законного представника ОСОБА_9 ОСОБА_10 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_11 ,

обвинуваченого - ОСОБА_12 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_12 ОСОБА_13 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_12 ОСОБА_14 ,

обвинуваченого - ОСОБА_15 ,

законного представника ОСОБА_15 ОСОБА_16 ,та ОСОБА_17

захисника обвинуваченого ОСОБА_15 ОСОБА_18 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_12 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_12 ОСОБА_13 , захисника обвинуваченого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_14 , обвинуваченого ОСОБА_9 , законного представника ОСОБА_9 ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 та захисника обвинуваченого ОСОБА_15 адвоката ОСОБА_18 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.01.2021 року, відносно

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, студента 1 курсу коледжу СНАУ, фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Суми, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, студента СМВПУ № 16, фактично проживаючого та зареєстрованого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та відносно

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми українця, громадянина України, не одруженого, студента ДМЗ СМВПУ не працюючого, проживаючого в АДРЕСА_3 раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_12 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_12 ОСОБА_13 , захисника обвинуваченого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_14 , обвинуваченого ОСОБА_9 , законного представника ОСОБА_9 ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 та захисника обвинуваченого ОСОБА_15 адвоката ОСОБА_18 в яких:

- прокурор просив вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.01.2021 року відносно ОСОБА_15 скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що полягає у застосуванні закону який не підлягав застосуванню ч. 1 ст. 69 КК України та у зв`язку з істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального закону п. 2 ч.3 ст. 374 КПК України. Просив ухвалити новий вирок, за яким ОСОБА_15 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі. В іншій частині вирок суду просив залишити без зміни;

- обвинувачений ОСОБА_12 просив пом`якшити призначену судом першої інстанції міру покарання та просив не позбавляти його волі;

- законний представник обвинуваченого ОСОБА_12 ОСОБА_13 також просила пом`якшити призначену судом першої інстанції міру покарання та просила не позбавляти сина волі;

- захисник обвинуваченого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_14 просила вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.01.2021 року змінити та застосувати ст. 104 КК України, обравши для ОСОБА_12 визначену міру покарання та звільнивши від відбування цього покарання з випробуванням з іспитовим строком в 1 рік (а.с. 111 т. 2). Потім до цих же вимог захисник додала прохання і про відмову потерпілому в стягненні на його користь моральної шкоди (а.с. 118 т. 2);

- обвинувачений ОСОБА_9 просив вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.01.2021 року змінити і пом`якшити призначене йому покарання на підставі ст. 104 КК України звільнивши від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, тривалість якого просив визначити на розсуд суду;

- законний представник ОСОБА_9 ОСОБА_10 просила вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.01.2021 року змінити і пом`якшити призначене ОСОБА_9 покарання на підставі ст. 104 КК України звільнивши від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, тривалість якого просила також визначити на розсуд суду;

- захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_11 просила вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.01.2021 року змінити і пом`якшити призначене ОСОБА_9 покарання на підставі ст. 104 КК України звільнивши від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, тривалість якого просила також визначити на розсуд суду;

- захисник обвинуваченого ОСОБА_15 адвокат ОСОБА_18 просив вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.01.2021 року відносно ОСОБА_15 , скасувати у зв`язку з істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального закону. Просив повторно дослідити письмові докази та допитати потерпілого і свідків, оскільки суд першої інстанції дослідив їх неналежно та не дав їм об`єктивної оцінки.

Даним вироком ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 2 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 визначено рахувати з дня взяття під варту за вироком суду.

ОСОБА_12 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 2 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_12 визначено рахувати з дня взяття під варту за вироком суду.

ОСОБА_19 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_19 визначено рахувати з дня взяття під варту за вироком суду.

Частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_8 про відшкодування завданих моральних збитків та на його користь визначено стягнути з:

- ОСОБА_20 15 000 грн та 3 333 грн. відшкодування витрат на правову допомогу, разом 18 333 грн.;

- ОСОБА_9 15 000 та 3 333 грн. відшкодування витрат на правову допомогу, разом 18333 грн.;

- ОСОБА_19 20 000 грн. та 3 333 грн. відшкодування витрат на правову допомогу, разом 23 333 грн.

В разі відсутності у ОСОБА_19 , ОСОБА_9 та ОСОБА_12 коштів чи майна достатнього для відшкодування збитків стягнення визначено проводити з їх законних представників:

- батьків ОСОБА_9 ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 мешк АДРЕСА_2 ;

- батьків ОСОБА_12 - матері ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_4 мешк. АДРЕСА_1 ;

- батьків ОСОБА_15 - батька ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешк. АДРЕСА_4 .

При ОСОБА_21 , ОСОБА_9 та ОСОБА_12 повноліття стягнення визначено проводити з них особисто.

Долю речового доказу вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор вказував, що доведеність вини обвинувачених та правильність правової кваліфікації їх дій за ч. 2 ст. 186 КК України не оспорює. При цьому, не погоджувався з вироком суду в частині одного з обвинувачених ОСОБА_15 вважаючи, що суд безпідставно застосував відносно нього ст. 69 КК України, оскільки встановив лише одну пом`якшуючу його покарання обставину вчинення злочину неповнолітнім. Крім цього, суд у мотивувальній частині вироку зазначив, що ОСОБА_15 свою участь у вчиненні грабежу заперечує, а тому дійшов висновку, що йому необхідно призначити більш суворе покарання ніж іншим двом обвинуваченим, що і виконав, призначивши ОСОБА_15 покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі, яке хоч і є більш суворим ніж призначене покарання ОСОБА_9 та ОСОБА_22 у виді 2 років позбавлення волі, проте є нижчим від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 186 КК України 4 роки позбавлення волі. Тому, на переконання прокурора, суд не навів мотивів застосування ОСОБА_15 ст. 69 КК України чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Обвинувачений ОСОБА_12 вказував про своє щире каяття у вчиненому, про ганебність скоєного, про сором перед потерпілим. Запевняв, що це перший його протиправний вчинок, вказував, що прагне закінчити навчання, працювати, допомагати матері. Запевняв, що ставленням до навчання та праці доведе своє виправлення, компенсує матері всі понесені нею затрати, допоможе відносити їй стан здоров`я, а перед потерпілим ще раз просить вибачення.

Законний представник обвинуваченого ОСОБА_12 ОСОБА_13 просила колегію суддів задовольнити вимоги апеляційної скарги через те, що ОСОБА_12 є єдиним її сином, якого вона виховує одна, покладає на нього надії, про ганебний вчинок син шкодує, переживає, ночами не спить, вдвічі схуд, вину у скоєному повністю визнає. Наголошувала, що до цього він ніколи злочинів не вчиняв, є доброю, слухняною людиною і запевняла, що в подальшому ніколи не вчинить чогось подібного. Просила врахувати, що син прагне закінчити навчання зі своїми одногрупниками, серед яких користується повагою. Просила співчуття, розуміння та запевняла, що забезпечить контроль за поведінкою та дозвіллям сина. Вказувала, що він змінив ставлення до неї, до життя, став розуміти та цінити свободу. Боїться, що в місцях позбавлення волі він не виправиться, а навпаки набереться негативного досвіду. Просила вибачення в потерпілого, який на суворому покаранні не наполягав.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_14 вказувала, що вирок суду в частині призначення її підзахисному покарання надто суворий. Звертала увагу на вік обвинуваченого коли той вчинив злочин 16 років, повне визнання ним вини, щире каяття, активне сприяння слідству у розкритті злочину, наданні суду чітких, послідовних пояснень, які узгоджуються з тими, що він надавав в ході досудового розслідування, відсутність намагань уникнути відповідальності чи зменшити свою вину у скоєному. Просила врахувати, що матеріальна шкода потерпілому повністю відшкодована в ході досудового слідства, заявлені потерпілим вимоги про стягнення моральної шкоди також частково визнані та відшкодовані в ході судового розгляду. Зазначала, що призначаючи обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України суд врахував ряд обставин, вислухав позицію учасників справи, однак суд не дав оцінки позиції захисту, яка наголошувала, що з урахуванням всіх встановлених обставин, виправлення ОСОБА_12 можливе поз позбавлення його волі і йому достатньо міри покарання, визначеної із застосуванням ст. 104 КК України. Не врахував суд і пояснень матері, яка наголошувала суду про ставлення сина до вчиненого та усвідомлення ним наслідків вчиненого. Сам потерпілий неодноразово заявляв суду, що не наполягає на позбавленні ОСОБА_12 волі і тільки в судових дебатах заявив, що покладається на розсуд суду.

Щодо суми стягнутої на користь потерпілого моральної шкоди, то в цій частині, захисник вважала її надто високою, оскільки тілесних ушкоджень потерпілому не завдано, а сам розмір ним визначений як такий, що спрямований на покарання винних в такий спосіб. Обвинувачений з матір`ю, в якості компенсації, віддали потерпілому, а той прийняв 5000 грн.

Обвинувачений ОСОБА_9 стверджував, що не погоджується з висновком суду про те, що його виправлення можливе виключно в умовах ізоляції від суспільства та призначив покарання, яке явно не відповідає його особі як обвинуваченого. Крім цього, суд призначив надто високий розмір відшкодування в рахунок потерпілого завданої йому моральної шкоди 60 000 грн. Суд не врахував характер правопорушення, його майновий стан, добровільне відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Стверджував, що свою вину визнає повністю, готовий нести покарання, однак не таке суворе. Запевняв, що висновки зробив та не допустить вчинення подібного.

Законний представник ОСОБА_9 ОСОБА_10 стверджувала, що, не погоджується з висновком суду про те, що виправлення сина можливе виключно в умовах ізоляції від суспільства та призначив йому покарання, яке явно не відповідає його особі як обвинуваченого. Крім цього, суд призначив надто високий розмір відшкодування в рахунок потерпілого завданої йому моральної шкоди 60 000 грн. Суд не врахував характер правопорушення, їх майновий стан, добровільне відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Наголошувала, що син провину визнав, помилки усвідомив, став більш уважним, покращив показники в навчанні, відповідально і дбайливо ставиться до сім`ї та не допустить повторне вчинення протиправних дій.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_11 стверджувала, що, не погоджується з висновком суду про те, що виправлення її підзахисного можливе виключно в умовах ізоляції від суспільства та призначив йому покарання, яке явно не відповідає його особі як обвинуваченого. Крім цього, суд призначив надто високий розмір відшкодування в рахунок потерпілого завданої йому моральної шкоди 60 000 грн. Наголошувала, що обвинувачений на час вчинення злочину був неповнолітнім, раніше не судимий, вину визнав, активно сприяв слідству, відшкодував матеріальну і моральну шкоду, вибачився перед потерпілим, щиро розкаявся, позитивно характеризується за місцем навчання, виховується в повній сім`ї, батьки мають на нього вплив, позицію потерпілого, який не наполягав на позбавленні обвинуваченого волі, висновки представників органу пробації та служби у справах дітей, які вважали, що виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення волі. Переконана, що суд не обґрунтував, чому обрав саме покарання у виді позбавлення волі. Наголошувала, що з події вчинення злочину минув рік за який обвинувачений продемонстрував бездоганну поведінку. З огляду на викладене, захисник переконана в існуванні підстав для звільнення обвинуваченого від покарання на підставі ст. 104 КК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_15 адвокат ОСОБА_18 вказував, що вирок суду незаконний, необґрунтований, винесений з істотним порушенням норм матеріального і процесуального права. На думку захисника, суд поклав в основу недопустимі докази вини ОСОБА_23 і дійшов висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи. Стверджував, що досудове і судове слідство було не повним, з обвинувальним нахилом та з порушенням права на захист.

Так, захисник звертав увагу на відсутність в матеріалах справи доказів про подачу потерпілим ОСОБА_8 заяви про вчинення відносно нього злочину. В матеріалах є протокол про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 19.02.2020 року відповідно до якого громадянином ОСОБА_24 було заявлено про факт виникнення між ним та невідомими особами конфлікту, бійки в результаті чого в нього було викрадено 700 грн. Звертав увагу, що інформація про обставини кримінального правопорушення не відповідають обставинам, зазначеним в заяві. Зокрема щодо особи потерпілого, місця, способу вчинення та сумі завданих збитків. З огляду на викладене досудове розслідування здійснювалось незаконно.

Також, захисник звертав увагу, що відповідно до показів потерпілого йому наносили удари руками та ногами по голові та тулубу. Однак висновок експертизи щодо факту отримання ним тілесних ушкоджень з визначенням їх ступеня тяжкості матеріали справи не містять. Так само в матеріалах справи відсутні докази освідування потерпілого на факт перебування в стані алкогольного сп`яніння або ж спростування такого факту.

Щодо протоколу огляду предмету від 03.03.2020 року, то його захисник вважав недопустимим доказом, оскільки з нього не зрозуміло в який саме спосіб було здійснено фіксацію зображень з діалогу месенжера «Телеграм`та розміщених у фото таблиці світлин. Крім цього в протоколі вказано, що під час огляду для фото фіксації застосовувалась фотокамера, проте в кінці протоколу було вказано, що ведення діалогу було зафіксовано за допомогою скріншотів, без зазначення мобільного терміналу, яким такі скріншоти були виготовлені.

Також захисник вважав недопустимим доказом протокол слідчого експеримент, оскільки події відбувались в лютому зі сніговим покривом, в темний час доби, а процесуальну дію провели в березні о 14.00 год дня.

Щодо пояснень свідка ОСОБА_25 то вони хибні і суперечливі, оскільки він вказав, що обвинувачені розмістились на східцях до колії та перший удар в обличчя потерпілий отримав ніби то перебуваючи на нижніх сходинках з колії. Між тим, платформа зупинки «52 кілометр» взагалі немає ніяких сходинок. Крім цього було встановлено, що свідок був спиною до подій, а тому і бачити їх не міг.

Інші учасники кримінального провадження, зокрема обвинувачений ОСОБА_26 , його законний представник ОСОБА_16 , потерпілий ОСОБА_8 , його представник ОСОБА_27 та представники служби у справах дітей СМР і відділу ювенальної превенції ГУНП в Сумській області, апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції 19.02.2020 року близько 21.00 год ОСОБА_9 , перебуваючи разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_15 , на зупинці залізничного транспорту «52-й кілометр» у м. Суми, побачив як вулицею йде раніше незнайомий йому ОСОБА_8 . В цей момент у ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , виник спільний умисел на відкрите заволодіння майном ОСОБА_8 та останні домовились про спільну реалізацію вказаного умислу.

Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, діючи відкрито для потерпілого та оточуючих, за попередньою змовою групою осіб, діючи з єдиним прямим умислом, корисливим мотивом та метою, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді спричинення потерпілому матеріальних збитків та бажаючи настання таких наслідків, за попередньою змовою з ОСОБА_15 та ОСОБА_12 , перебуваючи за вказаною адресою, 19.02.2020 близько 21.05 год. ОСОБА_12 підійшов до потерпілого та наніс один удар кулаком лівої руки в область правої щелепи потерпілого.

ОСОБА_9 , підбігши до потерпілого та схопивши його за руку, разом з ОСОБА_12 відтягли його в бік від зупинки, де разом з ОСОБА_15 почали наносити серію хаотичних ударів кулаками та ногами по тулубу та голові потерпілого.

Продовжуючи свій спільний злочинний умисел, під час нанесення хаотичних ударів ОСОБА_15 та ОСОБА_12 , ОСОБА_9 діючи відкрито для потерпілого та інших осіб, заліз до правої передньої кишені штанів потерпілого та, не звертаючи уваги на прохання потерпілого про зупинення злочинних дій, дістав гаманець чорного кольору, який не має матеріальної цінності для потерпілого, та в якому перебували грошові кошти в сумі 750 грн., після чого разом з ОСОБА_15 та ОСОБА_12 з місця злочину зникли, а викраденим майном розпорядились на власний розсуд, розділивши між собою.

Своїми умисними протиправними діями, ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 завдали потерпілому ОСОБА_8 матеріального збитку на заявлену суму 750 грн.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурорів на підтримку апеляційної скарги прокурора та заперечень щодо задоволення апеляційних скарг інших учасників, думку потерпілого, який не заперечував щодо задоволення апеляційних скарги поданих в інтересах обвинувачених ОСОБА_12 , та ОСОБА_9 , а щодо обвинуваченого ОСОБА_15 , то погодився з доводами апеляційної скарги прокурора, думки обвинувачених, законних представників та захисників, які підтримали доводи своїх апеляційний скарг та заперечили проти апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з ч. 2 ст. 370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 371 КПК України, суд ухвалює вирок іменем України безпосередньо після закінчення судового розгляду.

Частиною 2 статті 371 КПК України встановлено, що вирок ухвалюється в нарадчій кімнаті складом суду, який здійснював судовий розгляд.

За змістом ч. 2 ст. 375 цього Кодексу вирок має бути підписаний суддею (суддями).

Відповідно до п.2 ч.2 ст.412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню , якщо воно ухвалено незаконним складом суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Колегією суддів встановлено, що в матеріалах кримінального провадження стосовно ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та ОСОБА_15 міститься друкований текст вироку Ковпаківського районного суду м.Суми від 22.01.2021 року, який не підписаний головуючим - суддею ОСОБА_1 (т. 2 а.п. 100-108).

Таке порушення порядку ухвалення вироку судом першої інстанції розцінюється колегією суддів як істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки за вказаних обставин суд апеляційної інстанції позбавлений можливості перевірити, чи законним складом суду було ухвалено вирок стосовно ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та ОСОБА_15 , бо він взагалі не підписаний суддею, що, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 412 КПК України, є безумовною підставою для скасування вироку суду з призначенням відповідно до положень ч. 1 ст. 415 КПК України нового розгляду у суді першої інстанції.

Враховуючи наведене, з огляду на апеляційні доводи апелянтів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та ОСОБА_15 слід скасувати з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність.

А тому, приймаючи рішення про скасування вироку з підстав істотного порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону (не підписання головуючим суддею вироку суду), колегія суддів не перевіряє доводи апеляційних скарг прокурора, обвинувачених, законних представників та захисників обвинувачених щодо неправильного застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, щодо міри призначеного обвинуваченим покарання та щодо інших зазначених апелянтами істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, оскільки їх необхідно перевірити суду під час нового розгляду та з дотриманням вимог кримінального процесуального закону щодо процедури судового розгляду прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_12 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_12 ОСОБА_13 , захисника обвинуваченого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_14 , обвинуваченого ОСОБА_9 , законного представника ОСОБА_9 ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 та захисника обвинуваченого ОСОБА_15 адвоката ОСОБА_18 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.01.2021 року, задовольнити частково.

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.01.2021 року, відносно ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та ОСОБА_15 , скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити в суді першої інстанції новий судовий розгляд в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,