Ухвала
Іменем України
29 вересня 2021 року

м. Київ
справа № 755/3276/18
провадження № 51-4671ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 22 червня 2021 року щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
У касаційній скарзі прокурор не погоджується з судовими рішеннями, постановленими щодо ОСОБА_4 .
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог п. 4 ч. 2 цієї статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначається обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України

про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно

до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.
Проте всупереч вищевказаному прокурор в поданій скарзі, вказуючи

на неправильне застосування апеляційним судом закону України

про кримінальну відповідальність і допущену невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого, як на підстави для скасування оскарженої ухвали, доводів на обґрунтування зазначеної позиції не наводить.
До того ж посилання прокурора на неправильне застосування судом апеляційної інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ст. 75 КК України, не відповідає дійсності з огляду на зміст доданої до касаційної скарги копії оскаржуваного судового рішення, з якої убачається, що апеляційним судом вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_4 було залишено без зміни.

При цьому, як убачається зі змісту касаційної скарги, у мотивувальній її частині прокурор вказує на необхідність скасування як вироку, так і ухвали щодо ОСОБА_4 , зазначаючи мотиви своєї незгоди із ухваленим вироком, тоді як у прохальній частині скарги вимоги формулює про скасування лише ухвали апеляційного суду, чим допустив суперечності.
Зазначене перешкоджає суду касаційної інстанції визначитись з предметом перевірки у касаційному порядку.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху.
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 22 червня 2021 року щодо ОСОБА_4 залишити без руху і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3