ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/2048/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1281/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника засудженого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 16 червня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання захисника засудженого адвоката ОСОБА_7 про застосування до ОСОБА_8 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів провадження, 19 травня 2021 року до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання захисника засудженого адвоката ОСОБА_7 про застосування до ОСОБА_8 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Своє рішення про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання суд першої інстанції мотивував тим, що засуджений за період відбування покарання має 5 стягнень та 4 заохочення, у 2020 році працював лише протягом 4 місяців, що свідчить про відсутність стабільної позитивної та активної поведінки протягом всього часу відбування покарання, у зв`язку з чим, ОСОБА_8 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення та перевиховання.

В апеляційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та застосувати до ОСОБА_8 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ОСОБА_8 не допускав порушень режиму тримання, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, на профілактичному обліку не перебував, особисті речі тримав в охайному стані, дотримувався норм санітарії, тримав у чистоті своє спальне місце та приліжкову тумбочку, турбувався про власний стан здоров`я, до адміністрації відносився ввічливо, виконував законні вимоги, не створював конфліктних ситуацій у середовищі ув`язнених, позитивно реагував на заходи профілактичного характеру.

Крім того, за місцем відбування покарання він характеризується позитивно, отримав заохочення, за характером спокійний та врівноважений, зі всіма підтримує рівні стосунки, бережно ставиться до майна установи і предметів, якими користується, дотримується правомірних взаємовідносин та звичайного ставлення до працівників установи, у ставленні до засуджених та адміністрації установи доброзичливий і тактовний, у ставленні до себе самокритичний, за вольовими якостями цілеспрямований, не підтримує стосунки із засудженими негативної спрямованості.

Також ОСОБА_8 приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених у розділі «Правова освіта», підтримує зв`язки з рідними шляхом побачень, регулярного спілкування та отримує від них передачі, має стійкі соціальні зв`язки, сім`ю та маленьку дитину.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 свою вину визнав повністю, розкаявся, добровільно сплатив збитки від правопорушення.

Звертає увагу, що засуджений на профілактичному обліку не перебуває, за період відбування покарання отримав 7 заохочень, отримані ним стягнення вже погашені в установленому законом порядку, він продовжує працювати та характеризується як особа, яка довела своє виправлення.

До того ж, усі учасники провадження, у тому числі адміністрація установи та прокурор, підтримували клопотання, але суд помилково взяв до уваги тяжкість вчиненого засудженим злочину.

Належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги засуджений ОСОБА_8 із заявою про забезпечення його участі в судовому засіданні апеляційного суду не звертався. Захисник засудженого адвокат ОСОБА_7 не заперечувала проти розгляду її апеляційної скарги за відсутністю ОСОБА_8 в апеляційному суді.

Заслухавши доповідь судді по справі, захисника засудженого, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та рішення суду просив залишити без змін, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Маріуполя Донецької області, українець, громадянин України, не працюючий, не одружений, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , відбуває покарання в Державній установі «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» за вироком Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 жовтня 2015 року, яким він визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та засуджений до покарання у вигляді 9 років позбавлення волі (а.с. 10-11).

Крім того, ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 березня 2016 року ОСОБА_8 було зараховано у строк відбування покарання строк перебування під вартою з 8 травня 2015 року по 1 лютого 2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (а.с. 12).

Таким чином, на час звернення з клопотанням до суду першої інстанції, відбута частина строку призначеного ОСОБА_8 покарання становила більше 3/4 строку, призначеного судом за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, яке відноситься до категорії умисних особливо тяжких злочинів.

Разом з тим, у відповідності до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 у місцях позбавлення волі знаходиться з 15 травня 2015 року (а.с. 7).

Під час тримання у Державній установі «Маріупольський слідчий ізолятор» з 15 травня 2015 року по 3 квітня 2016 року порушував вимоги режиму тримання, отримав 1 стягнення, заохочень не мав.

У Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор» тримався з 3 квітня 2016 року по 6 квітня 2016 року, не порушував вимоги режиму тримання, стягнення та заохочень не мав.

У Державній установі «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» відбуває покарання з 6 квітня 2016 року, порушує вимоги режиму відбування покарання, має 4 стягнення та 4 заохочення.

При апеляційному розгляді встановлено, що під час перебування у місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_8 характеризується наступним чином.

Так, згідно наявної в матеріалах провадження характеристики від 15 червня 2021 року, засуджений ОСОБА_8 на виробництві установи працевлаштований різноробочим на дільниці з виготовлення сувенірів. У взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Утримує спальне місце та приліжкову тумбочку у чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Добре ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує їх за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться добре. Самостійно виконує роботи із самообслуговування, має достатньо навичок для самостійного їх виконання. Приймає участь у виконанні робіт з благоустрою установи. Дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Бере участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі. Бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених «Фізкультура і спорт». Прагне до підвищення та вдосконалення професійно-технічних навичок, здобув професію оператора котельні другого розряду. Бере участь у роботі самодіяльних організацій, проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи. Входить до складу ради колективу. У скоєному злочині вину визнає (а.с. 7).

Разом з тим, як вбачається з цієї ж характеристики, засудженому ОСОБА_8 15 лютого 2019 року комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 101 КВК України; 15 вересня 2020 року відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КК України.

Крім того, згідно довідки начальника відділення СПС від 15 червня 2021 року, на ОСОБА_8 під час відбування покарання було накладено 5 стягнень у вигляді 4 доган та 1 поміщення до ДІЗО на 14 діб, і лише 4 заохочення (а.с. 9).

Відсутність будь-яких заохочень за більш ніж 3 роки 6 місяців перебування у місцях позбавлення волі з 1 квітня 2017 року по 6 жовтня 2020 року включно, наявність лише 4 заохочень за весь період відбування покарання, три з яких отримано незадовго до звернення до суду з відповідним клопотанням, а також вказані вище стягнення, які хоча на час звернення з цим клопотанням до суду були погашені, але факт їх накладення свідчить про відсутність стабільно позитивної сумлінної поведінки засудженого протягом всього часу відбування покарання.

Колегія суддів зазначає, що під сумлінним ставленням до праці засудженого слід розуміти участь у суспільно-корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів, тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Так, з довідки про працевлаштування засудженого вбачається, що ОСОБА_8 за період з 1 січня 2020 року по 1 травня 2021 року працював лише протягом 8 місяців серпень 2020 року та з жовтня 2020 року по квітень 2021 року, що не може свідчити про його сумлінне ставлення до праці, оскільки фактично він почав працювати незадовго до звернення до суду з відповідним клопотанням (а.с. 13).

Враховуючи поведінку засудженого за весь період відбування покарання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_8 не довів свого виправлення.

Даний висновок суду ґрунтується на досліджених в процесі судового розгляду матеріалах особової справи засудженого.

Доводи апеляційної скарги захисника засудженого в тій частині, що стосуються позитивних характеристик ОСОБА_8 , є аналогічними за своїм змістом з тією характеристикою, яка міститься в матеріалах провадження (а.с. 7), натомість, ця характеристика була належним чином оцінена судом першої інстанції, і висновків суду про відсутність підстав для задоволення клопотання вона не спростовує.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_8 свою вину визнав повністю, розкаявся, добровільно відшкодував заподіяну шкоду, має стійкі соціальні зв`язки, сім`ю та маленьку дитину, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони не є тими підставами, які дають засудженому право на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Крім того, всупереч доводів апеляційної скарги, ОСОБА_8 отримав не сім заохочень, а чотири, що підтверджується довідкою начальника відділення СПС від 15 червня 2021 року (а.с. 9), сумніви щодо її достовірності у колегії суддів відсутні, і в апеляційній скарзі не зазначені підстави не довіряти викладеній у ній інформації.

Також колегія суддів звертає увагу, що думка учасників судового розгляду, у тому числі адміністрації установи чи прокурора, не є визначальною та повинна враховуватись судом у сукупності з усіма іншими обставинами справи, які мають істотне значення для правильного вирішення клопотання по суті.

Інші доводи апеляційної скарги засудженого висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки судом першої інстанції було враховано всі обставини при вирішенні питання про можливість звільнення ОСОБА_8 умовно-достроково.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини по справі та надавши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого висновку, що засуджений ОСОБА_8 не довів свого виправлення та перевиховання і не підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання, тому судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, ст. 81 КК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 16 червня 2021 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання захисника засудженого адвоката ОСОБА_7 про застосування до ОСОБА_8 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 314/2048/21