Справа № 317/3982/21
Провадження № 1-в/317/4/2022
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2022 року м. Запоріжжя
Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
засудженого ОСОБА_4 , (відеоконференцзв`язок)
захисника засудженого, адвоката ОСОБА_5 ,

представника адміністрації установи ОСОБА_6 , (відеоконференцзв`язок)
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за клопотанням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_1 , засуджений:

08.07.2016 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186, ст. 75, 76 КК України до 4 років позбавлення волі із іспитовим строком 3 роки,

ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.07.2018 іспитовий строк скасовано та направлено для відбування покарання у вигляді 4 років позбавлення волі,

про застосування умовно-дострокового звільнення відповідно до ст. 81 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшла заява ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування до нього умовно-дострокового звільнення відповідно до ст. 81 КК України.
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 та його захисник підтримали заяву та просили її задовольнити, звільнивши ОСОБА_4 умовно-достроково від відбування покарання, оскільки засуджений довів своє виправлення, має малолітніх дітей, які потребують його допомоги, отримав професію під час відбування покарання, а також має незадовільний стан здоров`я.
Представник адміністрації колонії заперечував проти задоволення клопотання, оскільки засуджений має нестабільну поведінку, до роботи ставиться посередньо, не приймає участі у програмах диференційованого-виховного впливу.
Прокурор заперечував проти задоволення подання, оскільки засуджений має як заохочення, так і стягнення, які хоча і погашені, проте свідчать про нестабільність поведінки засудженого, наявність дітей та хвороб не є підставою для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення.
Суд, вислухавши засудженого та його захисника, представника адміністрації колонії, прокурора, дослідивши зміст подання, особову справу засудженого, встановив наступне.
Засуджений ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 15.08.2018.

Під час тримання в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» порушень вимог режим тримання не допускав, стягнень та заохочень не мав.
З 07.09.2018 відбуває покарання в ДУ «БВК (№99)», допустив два порушення режиму відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи, стягнення погашені у встановленому законом порядку. За виконання покладених обов`язків та дотримання правил поведінки має три заохочення правами начальника установи.
На даний час періодично працює на виробництві установи в ремонтно-інструментальній дільниці різноробочим. До роботи ставиться посередньо, власної ініціативи не проявляє. У життєдіяльності відділення участі не приймає. Ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи посереднє. Ініціативи до виконання робіт із благоустрою установи не проявляє.
На даний час участі у програмах диференційованого-виховного впливу та у секціях самодіяльної організації не приймає, бажання не виявляє. На заходи індивідуально-виховного характеру реагує посередньо. Підтримує зв`язки із рідними шляхом листування, отримує від них посилки.
Підтримує стосунки із засудженими як позитивної так і негативної спрямованості. За характером спокійний та врівноважений, у відношенні до засуджених неконфліктний. Не завжди дотримується правомірних взаємовідносин з персоналом.
У скоєному злочині вину свою визнає, розкаюється, але робить це виключно в своїх корисливих цілях. За вироком суду позову не має. На даний час засуджений на профілактичному обліку не перебуває. Має не стабільну поведінку.
26.12.2019 комісією ДУ «БВК (№ 99)» відмовлено в переведенні до дільниці соціальної реабілітації.
27.08.2020 комісією ДУ «БВК (№ 99)» відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким.
15.04.2021 комісією ДУ «БВК (№ 99)» відмовлено в умовно-достроковому звільненні.
Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 04.06.2021 відмовлено в умовно-достроковому звільненні.
Статтею 81 КК України встановлено сукупність умов, за яких особа, засуджена вироком суду, підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання:
- засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК України);
- засуджений відбув певну частину строку покарання, яка диференційована в залежності від тяжкості скоєного злочину (ч. 3 ст. 81 КК України).
За вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08.07.2016 ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК Українита призначено йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання із випробуванням строком на 3 роки.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.07.2018 іспитовий строк скасовано та направлено ОСОБА_4 для відбування покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.
Згідно із протоколом затримання особи ОСОБА_4 було затримано 14.08.2018.
Отже, з урахуванням положень ст. 12, 24 КК України, станом на момент розгляду заяви засуджений ОСОБА_4 відбув необхідний строк покарання, передбачений ч. 3 ст. 81 КК України, а саме не менше двох третин строку покарання, призначеного судом.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до ст. 6 КВК України, під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Суд зазначає, що наявність лише формально-юридичної підстави, тобто відбуття необхідного строку покарання, не свідчить про те, що засуджений став на шлях виправлення.
Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання. Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.
Відповідно до ст. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
З матеріалів справи вбачається, що засуджений ОСОБА_4 має три заохочення правами начальника колонії за виконання покладених обов`язків та дотримання правил поведінки 14.02.2019, 12.07.2019 та 28.10.2021. Проте, також засуджений має два стягнення, накладені 01.08.2019 та 19.03.2020 правами начальника установи за порушення форми одягу та нетактовну поведінку. Дані порушення потягли за собою стягнення у вигляді догани та поміщення особи до ДІЗО на 10 діб, що, разом із досить посередньою характеристикою, свідчить про нестабільність поведінки засудженого.
Судом взято до уваги надані засудженим свідоцтва про присвоєння (підвищення) робітничої кваліфікації від 17.05.2019 та 28.05.2021, та його працевлаштування, які свідчать що засуджений стає або навіть став на шлях виправлення, але враховуючи, що засуджений працював періодично, а також інші характеристики поведінки, на даний час відсутні достатні дані, що засуджений вже довів своє виправлення і його звільнення не призведе до появи небезпеки суспільству чи окремим громадянам.
Відповідно до ч. 2, 4, 5 ст. 123 КВК України, участь засуджених у виховних заходах, які проводяться в колоніях, враховується при визначенні ступеня їхнього виправлення, а також при застосуванні заходів заохочення і стягнення. Стимулювання правослухняної поведінки засуджених здійснюється за допомогою програм диференційованого виховного впливу з урахуванням їхньої поведінки, психічного стану і ступеня соціальної занедбаності. Програми диференційованого виховного впливу на засуджених повинні враховувати можливості виховної функції режиму відбування покарання, загальноосвітнього і професійно-технічного навчання, заходів заохочення і стягнення, які застосовуються до осіб, позбавлених волі, самодіяльних організацій засуджених, громадських, благодійних і релігійних організацій, а також залучення засуджених до самовиховання.
Так, з матеріалів справи вбачається та у судовому засіданні підтверджено, що ОСОБА_4 не приймає участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі та у роботі самодіяльних організацій засуджених, а також не приймає участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу та не має бажання приймати участь у вказаних заходах.
Посилання засудженого на поганий стан здоров`я у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження, оскільки у відповідності до довідки медичної частини №99 від 28.01.2022 ОСОБА_4 за станом здоров`я працювати може, знаходився на лікуванні з 29.12.2021 по 05.01.2022, діагноз: практично здоровий. Крім того, судом зауважується, що наявність захворювань не може бути прийнято судом до уваги як підстава для умовно-дострокового звільнення, оскільки може стати підставою для вирішення питання щодо звільнення за хворобою в порядку ст. 84 КК України.
Посилання засудженого на необхідність утримувати малолітніх дітей також не можуть бути прийняті судом як підстава для умовно-дострокового звільнення засудженого, в тому числі, і зважаючи на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21.09.2021, яке набрало законної сили 22.10.2021, про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , копію якого долучено засудженим до матеріалів справи.
Оскільки умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, суд дійшов висновку, що для досягнення цілей покарання умовно-дострокове звільнення в даному випадку є передчасним.
Керуючись ст. 6, 133, 123, 153, 154 КВК України, ст. 12, 24, 81 КК України, ст. 336, 369-372, 376, 392-393, 395, 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування умовно-дострокового звільнення відповідно до ст. 81 КК України, відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 04.02.2022 о 13:00.

Суддя ОСОБА_1