Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/477/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2021 м. Кропивницький
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Голованівського районного суду Кіровоградської області від 07 квітня 2021 року.

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Журавлинка Голованівського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньо спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України такий, що не має судимості,
визнано винуватим та призначено покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 5 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки.

На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 такі обв`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 160 000 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 9900 грн.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення судових експертиз №83 від 17.03.2020р. в розмірі 2355,15 грн., №932/20-27 від 05.03.2020р. в розмірі 980,64 грн.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним в порушенні правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порушення вимог п. 2.1 (а) Правил дорожнього руху України, (далі ПДР України), не маючи посвідчення водія на право керування транспортними засобами будь-якої категорії, 20.02.2020 близько 02 год. 00 хв. керував технічно-справним автомобілем ВМW, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_10 . Рухаючись в темну пору доби по автомобільній дорозі від с. Журавлинка в напрямку с. Троянка Голованівського району Кіровоградської області, ОСОБА_8 порушуючи вимоги п.п. 1.5, 2.3 (б, д), 2.9 (а) ПДР України, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати транспортним засобом, щоб не наражати на небезпеку себе та інших учасників дорожнього руху.
Під час руху ОСОБА_8 через наявний стан алкогольного сп`яніння та відсутність достатніх навичок водіння, позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати транспортним засобом, грубо порушуючи вимоги п.п. 12.1, 12.6 (г) ПДР України, а саме рухаючись з перевищенням допустимої швидкості, на відстані 89,8м від бетонного вказівника "с. Журавлинка", допустив виїзд керованого ним автомобіля за межі проїзної частини дороги, праворуч по ходу свого руху, де у подальшому відбулося перекидання транспортного засобу.
Вищевикладені невідповідні дії водія ОСОБА_8 вимогам п.п. 1.5, 2.3 (б) і (д), 2.9 (а), 12.1 та 12.6 (ґ) ПДР України згідно висновку судової інженерно-транспортної автотехнічної експертизи обставин ДТП №932/20-27 від 05.03.2020 знаходяться в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 17 від 10.03.2020р. отримав тілесні ушкодження у вигляді: забитої рани на лівій лобній області, садна на лівій боковій поверхні грудної клітини в нижній третині, закритий перелом 2-10 ребер зліва з крововиливом в навколишні м`які тканини, закритий перелом 2-10 ребер справа з крововиливом в навколишні м`які тканини, розрив верхньої частки лівої легені, розрив серця з внутриплевральною крововтратою (2200 мл. в крові). Дані ушкодження могли утворитися в результаті травматичного впливу твердих предметів, що володіють відносно широкою і обмеженою контактуючою поверхнею з наступною деформацією тіла можуть відповідати терміну зазначеному у визначенні і в сукупності у живих осіб відносяться до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень як небезпечних для життя на момент нанесення. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_11 стала гостра крововтрата, закрита травма на грудній клітині - множинні переломи ребер, розриви легені та серця з внутриплевральною крововтратою (2200 мл. в крові), що підтверджуються даними судово-медичного дослідження трупа. Тілесні ушкодження в області грудної клітини, виявлені на трупі ОСОБА_11 знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи фактичних обставин кримінального правопорушення та юридичної кваліфікації дії обвинуваченого, просив вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через м`якість. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим та призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортним засобом, без застосування положень статей 75 КК України. В решті вирок залишити без змін.

Свої вимоги обґрунтував тим, що судом не у повній мірі враховано невідворотність наслідків, які настали в результаті протиправних дій обвинуваченого, а саме загибель ОСОБА_11 . Тобто, своїми злочинними діями ОСОБА_12 створив передумови та наслідки в результаті яких життя потерпілих ніколи вже не стане таким, як було раніше, тоді як відповідно до ст. 27 Конституції України держава гарантує, що людина, її життя та здоров`я, честь і гідність, особиста недоторканість і безпека визначаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожна людина має невід`ємне право на життя, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя; обов`язок держави - захищати життя людини, в тому числі і засобами кримінально-правової репресії. Водночас, суд, призначаючи покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі строком на 5 років та звільняючи від його відбування на підставі ст.75 КК України з випробуванням, не врахував особу обвинуваченого та всі інші обставини, які впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

Так, судом не у повному обсязі взято до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_12 допустив керування транспортним засобом взагалі не маючи посвідчення водія та перебуваючи при цьому в стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи викладене, а також положень п. 6 ст. 13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів", висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного суду у справах: №702/880/16-к від 10.05.2018, №286/2571/16-к від 07.06.2018, №682/956/17 від 21.08.2019, №439/548/19 від 11.03.2020, № 317/1992/18 від 07.10.2020, № 158/1830/19 від 23.12.2020, № 497/1643/17 від 18.03.2021, відповідно до яких застосування судом положень ст. 75 КК України при призначені покарання за обставин вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у стані алкогольного сп`яніння, потрібно вважати неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, а тому наявні безумовні підстави для скасування постановленого судом першої інстанції рішення в цій частині. Поряд з цим, судом під час призначення покарання не в повній мірі враховано суспільну небезпеку та тяжкість скоєного злочину, який є тяжким та таким, що представляє підвищену суспільну небезпеку в момент вчинення, а отже, судом залишено поза увагою вимоги п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до яких призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Крім того, судом як одну із підстав для застосування положень ст. 75 КК України, зроблено посилання на позицію потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , які клопотали перед судом про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання не пов`язаного із реальним позбавленням волі. Водночас судом не взято до уваги, що вчинене ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК, законодавцем віднесено до злочинів проти безпеки руху. Тому думка потерпілих щодо виду та розміру покарання хоча і може враховуватися судом при призначенні покарання, однак не є вирішальною в цьому питанні. Вказане твердження кореспондується із висновками Верховного Суду, викладених у непоодиноких постановах, у тому числі, й по справах №439/548/19 від 1 1.03.2020 та № 497/1643/17 від 18.03.2021. Таким чином, із покаранням, призначеним судом ОСОБА_8 погодитись не можливо, оскільки таке покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, а також суперечить передбаченій кримінальним законом меті покарання - реалізації виправлення засудженого.

Заслухавши доповідача, прокурора який просив задовольнити подану ним апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна прокурора підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Відповідно до ст.409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про наявність в діях ОСОБА_8 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які відповідно до вимог параграфу 3 гл.28 КПК України, повністю досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, крім визнання своєї вини, в повному обсязі доведена матеріалами кримінального провадження, які розглянуто судом першої інстанції в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

При цьому, районний суд дотримався вимоги змісту ч.3 ст.349 КПК України, допитав обвинуваченого і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорювалися, у тому числі і тих фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті.

На підставі викладеного, колегія суддів відповідно до ч.1 ст.404 КПК України не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися і стосовно яких, відповідно до вимог ч.1 ст.349 КПК України докази не досліджувались.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, який відноситься до категорії тяжких, особу обвинуваченого, який вину визнав, в повному обсязі відшкодував матеріальну шкоду та частково моральну шкоду потерпілій, за місцем проживання характеризується позитивно, не одруженого, має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , на «Д» обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, в силу ст.89 КК України такий, що не має судимості. Згідно з інформації Голованівського районного сектора філії ДП «Центр пробації» ОСОБА_8 , ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній. Врахував наслідки, які настали в результаті вчиненого правопорушення - смерть особи, пом`якшуючу обставину щире каяття та обтяжуючу обставину вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, позицію потерпілих. Крім того, врахував, що відповідно до інформаційної довідки територіального сервісного центру МВС 3541 №31/11/3541-781 від 17.03.20 р., ОСОБА_8 не отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами. Призначив покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 5 років позбавлення волі без позбавленням права керування транспортними засобами на підставі ст. 75 КК України звільнив від відбуття основного покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Проте, проаналізувавши матеріали кримінального провадження, колегія суддів доходить переконливого висновку, що призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст.65 КК України, щодо ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, обставини вчинення кримінального правопорушення, а отже, судом залишено поза увагою вимоги п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання»

Крім того, судом першої інстанції не в повній мірі враховано, що в результаті скоєння злочину ОСОБА_8 настали тяжкі наслідки смерть людини, разом із цим останній допустив керування транспортним засобом взагалі, не маючи посвідчення водія та перебуваючи при цьому в стані алкогольного сп`яніння, що визнано як обтяжуюча покарання обставина.

Враховуючи викладене, а також положень п. 6 ст. 13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів", висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного суду у справах: №702/880/16-к від 10.05.2018, №286/2571/16-к від 07.06.2018, №682/956/17 від 21.08.2019, №439/548/19 від 11.03.2020, № 317/1992/18 від 07.10.2020, № 158/1830/19 від 23.12.2020, № 497/1643/17 від 18.03.2021, відповідно до яких застосування судом положень ст. 75 КК України при призначені покарання за обставин вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у стані алкогольного сп`яніння, потрібно вважати неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, а тому наявні безумовні підстави для скасування постановленого судом першої інстанції рішення в цій частині.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що виправлення ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства та безпідставно застосував ст.75 КК України та звільнив останнього від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, а тому, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_8 підлягає скасуванню у частині призначення покарання у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого із ухваленням в цій частині нового вироку.

Призначаючи покарання обвинуваченому колегія суддів, у відповідності до ст.ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини вчинення злочину та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений вину визнав, відшкодував матеріальну шкоду та частково моральну шкоду потерпілій, за місцем проживання характеризується позитивно, не одружений, має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , на «Д» обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, в силу ст.89 КК України такий, що не має судимості, скоїв злочин, який відноситься до категорії тяжких, з необережності, від якого настали тяжкі наслідки смерть людини. Крім того, відповідно до інформаційної довідки територіального сервісного центру МВС 3541 №31/11/3541-781 від 17.03.20 р., ОСОБА_8 не отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами.

Враховує обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та враховує досудову доповідь Голованівського районного сектора філії ДП «Центр пробації» ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній, та доходить переконливого висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, у межах санкції інкримінованої статті кримінального закону, у розмірі ближче до найнижчої межі у виді 4 років позбавлення волі, яке буде відповідати тяжкості вчиненого, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як ним самим, так і іншими особами, а ще буде відповідати меті покарання, визначеного у ст.50 КК України.

На переконання колегії суддів підстави для застосування до обвинуваченого ст.75 КК України та звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком відсутні.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає задоволенню частково, а вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначення покарання, з ухваленням в цій частині нового вироку.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Голованівського районного суду Кіровоградської області від 07 квітня 2021 року стосовно ОСОБА_8 скасувати у частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним та призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 4 років позбавлення волі без позбавленням права керування транспортними зсобами.

ОСОБА_8 взяти під варту в залі суду негайно.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту взяття його під варту, тобто з 14 вересня 2021 року.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з дня проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного суду, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

(підписи)