Справа № 302/415/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.12.2021смт. Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області

в особі суддя ОСОБА_1 ,

з участю : секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурор ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисник адвокат ОСОБА_7 ,

представників: органу пробації ОСОБА_8 , служби в справах дітей ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальні провадження № ЄРДР 0000050 від 22.03.2021, № 0000132 від 26.08.2021 за обвинувальними актами стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр. України, уродженець села Собатино Іршавського району Закарпатського області, проживає в АДРЕСА_1 , без освіти, непрацюючого, неодруженого, раніше неодноразово судився, - судимості погашені, - про обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтями 122 ч.1, 125 ч.2 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

21.03.2021, біля 18 год. 00 хв., ОСОБА_4 перебуваючи в будинку АДРЕСА_1 , з метою спричинення тілесних ушкоджень на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин взяв у руки дерев`яну палицю та наніс нею один удар по лівій руці малолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканці АДРЕСА_1 .

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 34/м від 08.04.2021 спричинив потерпілій ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді крайового перелому ліктьового відростка лівого плечової кістки без зміщення. Ці тілесні ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею по ударному механізму дії, яким міг бути предмет дерев`яна палиця. Вони потягли за собою розлад здоров`я більше 21 дня і по цій ознаці кваліфікуються, як ушкодження середнього ступеню тяжкості. Наказ № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» пп.2.2.2. Дані тілесні ушкодження вкладаються в час пригоди, яка мала місце 21.03.2021.

25.08.2021, біля 21 год. 00 хв., ОСОБА_4 , знаходячись по місцю проживання в приміщенні будинку, що за адресою АДРЕСА_1 , в ході сварки зі своєю співмешканкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканкою АДРЕСА_1 , діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, на грунті раптово виниклих сімейних непорозумінь наніс останній один удар ножем в область правого стегна.

У результаті своїх протиправних дій ОСОБА_4 , згідно з висновком судового-медичного експерта № 111/м від 26.08.2021 року, спричинив тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_5 у вигляді колото-різаної рани верхньої третини бічної поверхні правого стегна, яка виникла внаслідок дії гострого краю колюче-ріжучого предмету типу клинка ножа, який мав гострий край (лезо) по механізму урар-розрізання після нанесення ним удару сторонньою особою.

По давності вкладаються в час події, яка мала місце 25.08.2021 року. Вищевказані тілесні ушкодження потягли за собою розлад здоров`я більше 6, але менше 21 дня і по цій ознаці відповідно до Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_4 встановлені обставини, а також вину в пред`явленому обвинуваченні за статтею 122 ч.1, за ст.. 125 ч.2 КК України визнав повністю, розкаявся, відмовився надати покази, просить не досліджувати докази.

Потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 повністю визнали обставини, які зазначені в обвинувальних актах, просять не досліджувати докази, а також заявила, що обвинувачений є колишнім співмешканцем ОСОБА_5 і батьком ОСОБА_6 , а тому, вони примирились і простила йому вчинене, не бажають щоб застосовували суворе покарання до обвинуваченого.

Суд за згодою всіх учасників кримінального провадження визнав недоцільним досліджувати докази щодо обставин, зазначених в обвинувальному акті, які ніким не оспорюються, тобто застосувати положення ч.3 статті 349 КПК України, роз`яснивши учасникам кримінального провадження наслідки цієї процесуальної дії.

Оцінивши встановлене, суд дійшов висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 є винуватим у вчиненні таких кримінальних правопорушень:

- злочину, передбаченого статтею 122 ч.1 КК України, який мав місце за кваліфікуючими ознаками: умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я;

- кримінального проступку, передбаченого статте 125 ч.2 КК України, який мав місце за кваліфікуючими ознаками: умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

За вчинені кримінальні правопорушення обвинувачений підлягає покаранню. Обираючи вид і розмір покарання, виходячи з альтернативної санкції статей 122 ч.1, 125 ч.2 КК України, суд зважає на таке.

Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних або інших близьких стосунках (малолітньої дочки і співмешканки), що передбачено статтею 67 ч.1 пункти 6), 6-1) КК України.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає розкаяння обвинуваченого, повне визнання вини, сприяння розкриттю злочину.

Суд бере до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, зокрема: вчиненого злочину за статтею 122 ч.1 КК України, який за законом (стаття 12 КК України) віднесений до нетяжких злочинів, за статтею 125 ч.2 КК України, який за законом віднесений до кримінальних проступків (стаття 12 КК України). Суд бере до уваги, що ці кримінальні правопорушення характеризуються умисною формою вини, а також наслідки вчиненого злочину, а саме те, що і потерпілі простили вчинене обвинуваченому і не мають претензій цивільно-правового характеру.

Суд також бере до уваги особу обвинуваченого, який раніше не одноразово вчиняв тяжкі умисні злочини та правопорушення, за які судився, у тому числі до реального позбавлення волі з відбуттям покарання у виправних установах, а також засуджувався до покарання із застосуванням статті 75 КК України. Натомість судимості за кримінальні правопорушення погашені. Зокрема, за останнім вироком Міжгірського районного суду Закарпатської області від 11.10.2018 (справа № 302/611/18) за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 185 ч.2 КК України ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі на два роки із застосуванням статті 75 КК України, звільнено від відбування цього покарання з випробуванням на іспитовий строк два роки. Згідно з ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 09.12.2020 відмовлено органу пробації про заміну призначеного цим вироком покарання на позбавлення волі реально. Ця ухвала суду не набрала законної сили, і оскаржена прокурором до Закарпатського апеляційного суду і станом на час винесення цього вироку суд апеляційної інстанції не виніс остаточного рішення по порушеному питанню органом пробації. Натомість інкриміновані ОСОБА_4 кримінальні правопорушення в розглядуваній судом справі № 302/415/21 вчинені за межами іспитового строку, який визначений вироком Міжгірського районного суду від 11.10.2018.

Зазначені відомості суд розцінює для характеристики особи обвинуваченого, який схильний до вчинення кримінальних правопорушень.

Суд зважає на те, що ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується з місця проживання Міжгірською селищною радою без негативних ознак. У справу не подано належних підтверджень того, що ОСОБА_4 утримує п`ятеро неповнолітніх дітей. Зокрема, потерпіла ОСОБА_5 пояснила в судовому засіданні, що не перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , а діти, які зазначені в довідці Міжгірської селищної ради по батькові записані органом реєстрації цивільного стану за її заявою, бо народжені від ОСОБА_4 в незареєстрованому шлюбі під час їх спільного подружнього проживання.

Згідно з висновком органу пробації за змістом досудової доповіді ризики повторного вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення і його суспільної небезпеки є високими. Інформація, що характеризує його особистість та спосіб його життя, історія минулих вчинених правопорушень дає підстави вважати, що його виправлення без позбавлення волі чи без обмеження волі становить небезпеку для суспільства та окремих осіб. Натомість цей же орган зазначив, що виправлення ОСОБА_4 в громаді є винятковим за умови здійснення певних заходів.

З огляду на те, що обвинувачений не має постійного місця праці, тому до нього не можуть застосовуватися виправні роботи.

Суд бере до уваги обставини вчинених кримінальних правопорушень за кожним окремим кримінальним епізодом дій обвинуваченого, а саме те, що обвинувачений під час вчинення кримінальних правопорушень з посяганням на здоров`я потерпілих застосовував відповідні предмети (дерев`яну палицю при спричиненні тілесних ушкоджень малолітній потерпілій ОСОБА_6 , кухонний ніж при спричиненні тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_5 ) Ці обставини вказують на те, що обвинувачений схильний до агресії, є нестриманим, не здатний оцінити наслідки своїх протиправних дій.

З урахуванням обставин справи, обтяжуючих та пом`якшуючої покарання обставин, відомостей про особу обвинуваченого, суд вважає, що достатнім, співмірним з учиненими кримінальними протиправними діяннями за обставинами справи, - покаранням, яке заслуговує обвинувачений, є обмеження волі на мінімальний строк, передбачений статтями 61 ч.2 , 122 ч.1, 125 ч.2 КК України. Це покарання для належного виправлення обвинуваченого слід призначити для реального відбуття. Обираючи остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, суд вважає за достатнє і доцільне застосування положення поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням.

Суд відхиляє пропозицію прокурора та захисту про призначення покарання згідно з положеннями статті 75 КК України з урахуванням того, що обвинувачений раніше допускав вчинення неодноразово умисних кримінальних правопорушень, у тому числі й проти здоров`я особи. Це характеризує його негативно щодо стійкої кримінальної поведінки в суспільстві протягом значного життєвого періоду. Натомість наявність в справі пом`якшуючої покарання обставини та позиції потерпілих в справі, взаємовідносини потерпілих і обвинуваченого в справі та їх заяви про примирення недостатньо для виправлення обвинуваченого в умовах випробування протягом іспитового строку. Таке покарання до обвинуваченого раніше застосовувалось судом неодноразово, а тому є недоцільним і не сприятиме його виправленню належно.

Суд також зважає на те, що обвинувачений, по суті, кримінальні правопорушення вчинив в домашніх умовах проти близьких осіб. На час винесення вироку потерпіла ОСОБА_6 проживає окремо. Натомість потерпіла ОСОБА_5 проживає з обвинуваченим в одному помешканні, а тому її позиція не може бути для суду визначальною, бо вона, по суті є жертвою домашнього насильства з наслідками спричинення тілесних ушкоджень свавільного характеру.

З огляду на викладені обґрунтування суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_4 за вчинені кримінальні правопорушення заслуговує покарання у виді обмеження волі з відбуттям остаточного покарання реально.

Цивільного позову не заявлено, речових доказів, судових витрат у справі не має. Запобіжний захід не обирався і клопотання про його застосування до набрання вироком законної сили не заявлено.

Керуючись статтями 373 , 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених :

- статтею 122 ч.1 КК України з призначенням покарання у виді обмеження волі на строк один рік і три місяці;

- статтею 125 ч.2 КК України з призначення покарання у виді обмеження волі на строк один рік.

Згідно із статтею 70 ч.1 КК України за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі на строк один рік і три місяці.

Апеляційну скаргу на вирок суду може бути подано в Закарпатський апеляційний суд через Міжгірський районний суд протягом 30 днів з дня проголошення.

Оскарження вироку з питань не дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались згідно з ст.349 ч. 3 КПК України , - не допускається.

Вирок набирає законної сили після спливу строку його апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу не подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після винесення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок не скасовано.

Суддя: ОСОБА_1