Дата документу 24.02.2022 Справа № 334/5960/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 334/5960/17 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/57/22 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула 24 лютого 2022 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 8 травня 2019 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

29 серпня 2017 року близько 4.30 год. ОСОБА_7 , діючи умисно з корисливих мотивів, діючи з раптово виниклим умислом на заволодіння чужим майном, перебуваючи біля будинку № 1 по вул. Бородинській в м. Запоріжжя, підійшовши до раніше незнайомої ОСОБА_9 , дістав з кишені своїх брюк розкладний ніж та приставивши до спини ОСОБА_9 , погрожуючи його застосуванням відносно неї, висунув їй вимогу віддати йому грошові кошти, які вона, на його думку, мала при собі. Після того, як ОСОБА_9 відповіла, що не має грошових коштів, ОСОБА_7 сказав, щоб остання йшла.

Вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 8 травня 2019 року:
ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, і йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з конфіскацією майна.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 грудня 2014 року та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 1 (один) місяць з конфіскацією майна.

Строк покарання ухвалено рахувати з 29 серпня 2017 року.

Відповідно до ст. 72 КК України в строк відбуття покарання зараховано строк попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_7 ухвалено залишити до набрання вироку законної сили.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 не погоджується з оскаржуваним вироком через невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального правопорушення (висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності). Просить скасувати вирок суду відносно ОСОБА_7 та закрити кримінальне провадження відносно нього.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що потерпіла ОСОБА_9 під час розгляду справи в суді першої інстанції надавала різні відповіді на однакові питання щодо обставин справи стороні захисту, обвинувачення, суду. На питання захисника щодо погрози ОСОБА_7 застосувати до неї насильство, небезпечного для життя чи здоров`я, потерпіла відповіла, що добре цього не пам`ятає, ОСОБА_7 грошей у неї не вимагав, сказав, щоб йшла. Розкладний ніж потерпіла бачила в пакеті ОСОБА_7 під час його огляду. Свідок ОСОБА_10 , який не був свідком подій, також зазначав, що ОСОБА_7 все заперечував із самого початку. Таким чином, вважає, що стороною обвинувачення не доведений склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримала свою апеляційну скаргу. Зазначила, що у вироку не викладено в чому обвинувачується ОСОБА_7 .
Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав свого захисника.
Прокурор в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги. Зазначила, що обвинувачений діяв із погрозою застосування ножа.
Потерпіла ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце апеляційного розгляду, не з`явилась у судове засідання апеляційної інстанції, у зв`язку з чим апеляційний суд, з урахуванням відсутності заперечень учасників процесу, та у відповідності до положень ч. 4 ст. 405 КПК України, проводить апеляційний розгляд за відсутності потерпілої ОСОБА_9 .

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні вироку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України та загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

В порядку ст. 349 КПК України суд досліджує повно, об`єктивно та безпосередньо всі докази, обсяг дослідження яких визнано на початку судового розгляду.

За вимогами п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку зазначаються, окрім іншого: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.

На переконання колегії суддів, вирок, ухвалений судом першої інстанції за результатами розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_7 , вказаним вимогам закону не відповідає.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, місцевий суд, прийшовши до висновку про доведеність провини ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, в порушення вимог ст.ст. 94, 349 КПК України, не надав належної, повної та об`єктивної оцінки зібраним під час досудового розслідування доказам.

Так, обвинувачення будується здебільшого на свідченнях потерпілої ОСОБА_9 , а тому такі показання мають ретельно аналізуватися в контексті вимог ст. 94 КПК України.

Між тим, прослуховуванням аудіозапису судового засідання встановлена наявність певних протиріч в показаннях потерпілої, які не були усунуті місцевим судом.

Місцевий суд вибірково відобразив показання потерпілої ОСОБА_9 , що вплинуло на подальші висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого йому злочину.

Таким чином, суд першої інстанції не встановив обставин, які мають значення для всебічного та повного дослідження всіх обставин кримінального провадження, обов`язковість якого передбачена ст. 94 КПК України, а тому висновки суду щодо винуватості ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині, слід визнати передчасними.

Загалом висновки суду першої інстанції у порівнянні із наведеними доказами вказують на невідповідність таких висновків фактичним обставинам справи, дані недоліки виявляють собою недотримання судом вимог ст. 370 КПК України щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення та одночасно ставлять під сумнів викладені висновки.

Слід констатувати, що суд першої інстанції взагалі не перевірив позицію сторони захисту щодо відсутності в діях ОСОБА_7 складу інкримінованого йому злочину.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, хто обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, вважається невинуватим, поки його вина не буде доведена в законному порядку.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стаття 17 КПК України передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Виходячи із змісту ст.ст. 91, 92 КПК України обов`язок доказування події злочину, винуватості обвинуваченого покладається на слідчого, прокурора.

Частиною 3 статті 373 КПК України передбачено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Така ж позиція відображена і в постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», пунктом 23 якої встановлено, що є недопустимим обвинувальний ухил при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Таким чином, особа не повинна доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення.

Натомість, суд зобов`язаний, у разі встановлення винуватості особи у скоєнні злочину, викласти у вироку докладні мотиви свого висновку, чого місцевим судом у даному випадку, в порушення вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, зроблено не було.

Висновки суду першої інстанції вочевидь не відповідають наведеним у вироку доказам.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не з`ясував всі обставини, які мають істотне значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення, не надав оцінки зібраним в ході досудового розслідування доказам з точки зору достатності та взаємозв`язку, що вплинуло на обґрунтованість висновків щодо вчинення кримінального правопорушення, не перевірив належним чином доводи як сторони обвинувачення, так і сторони захисту,та не навів у вироку переконливого обґрунтування, чому прийняв одні докази та відкинув інші,у зв`язку з чим судовий розгляд даного провадження не може вважатися справедливим, а прийняте процесуальне рішення законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є безумовною підставою для скасування оскаржуваного вироку.

Враховуючи положення ч. 6 ст. 9 КПК України про порядок заповнення прогалин і врегулювання колізій у правовому регулюванні кримінально-процесуальних відносин шляхом застосування загальних засад кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку про необхідність застосування загальних засад кримінального провадження.

Переглядаючи вирок суду у межах, передбачених ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості виправити допущені місцевим судом помилки, що потребує необхідності дослідити всі надані сторонами докази.

Проте, стороною захисту клопотання, в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України, про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, не заявлялось, що позбавляє судову колегію, без дотримання вимог ст. 23 КПК України, оцінити докази іншим чином, тому, виходячи із засад кримінального провадження, закріплених у ст.ст. 7-9 КПК України щодо законності, змагальності і диспозитивності, скасовуючи оскаржуваний вирок, колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.

Відтак, зважаючи на встановлені обставини істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, апеляційна скарга сторони захисту підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 8 травня 2019 року відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 187 КК України скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4