Справа №576/2642/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/705/21 Суддя-доповідач - Філонова
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2021 р. колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 12.02.2021 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 в яких:

- прокурор просив вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 12.02.2021 року, відносно ОСОБА_8 скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого та неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність і просив ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді 10 років позбавлення волі.

При ухваленні вироку просив врахувати як обтяжуючу покарання обставину вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя. В іншій частині вирок суду просив залишити без зміни. Також, просив дослідити дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 ;

- обвинувачений просив вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 12.02.2021 року змінити в частині призначеного покарання в сторону пом`якшення з 8 років позбавлення волі на певний строк обмеження волі, приміром 5 років, врахувавши обставини, що пом`якшують покарання.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України з призначенням покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Зараховано ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення та його початок визначено рахувати з 15.10.2020 року.

Запобіжний захід ОСОБА_8 , у вигляді тримання під вартою, залишено до вступу вироку в законну силу.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог прокурор стверджував, що вирок суду не відповідає меті призначення покарання і принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. Так, призначаючи обвинуваченому покарання суд врахував, але не надав належної оцінки даним, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 , а також характеру та ступеню суспільної небезпеки вчиненого злочину. Звертав увагу на те, що обвинувачений маючи на утриманні неповнолітню дитину, не працює, а тому врахована судом дана обставина як пом`якшуюча покарання є сумнівною. Натомість, суд безпідставно не врахував і не навів мотивів такого не врахування, вказану в обвинувальному акті, як обтяжуючу покарання обвинуваченого обставину вчинення злочину відносно подружжя, факт якого встановлений та ніким з учасників не заперечувався. З огляду на викладене існують підстави для призначення обвинуваченому суворішого покарання, ніж те, що призначив йому суд першої інстанції.

Обвинувачений вказував, що як обставини, які пом`якшують покарання, повинні бути враховані з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину та надання медичної допомоги потерпілій безпосередньо після вчинення злочину. Також зазначав про позитивну характеристику за місцем проживання. На переконання обвинуваченого суд не врахував ні його особу, як обвинуваченого, ні характеру і суспільної небезпечності вчиненого злочину. Переконаний, що існують підстави для застосування ст. 69 КК України і призначення йому більш м`якого покарання.

Інші учасники кримінального провадження, зокрема потерпілий і захисник апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції, 14.10.2020 року у вечірній час, між обвинуваченим ОСОБА_8 та його дружиною ОСОБА_10 , які спільно розпивали спиртні напої у власному будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин виникла сварка. Під час цієї сварки ОСОБА_8 умисно наніс потерпілій ОСОБА_10 чисельні, не менше 15, ударів руками та ногами в голову, спричинивши потерпілій тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок отримання яких потерпіла померла на місці події в період часу з 04.00 год по 06.45 год 15.10.2020 року.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_6 , яка вимоги апеляційної скарги прокурора підтримала, просила вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий за яким обвинуваченому ОСОБА_8 призначити більш суворе покарання і врахувати вказану в апеляційній скарзі обставину, що обтяжує покарання, та яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, думки обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які вимоги апеляційної скарги обвинуваченого підтримали, просили вирок суду змінити призначивши обвинуваченому більш м`яке покарання, та які заперечили проти задоволення вимог апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за яке його засуджено, в апеляційних скаргах ні прокурором, ні обвинуваченим не оскаржується, як і правильність встановлених судом фактичних обставин справи та правова кваліфікція дій обвинуваченого ОСОБА_8 , а тому в їх аналіз колегія суддів не вдається.

Між тим, учасники кримінального провадження були не згодні з вироком суду в частині призначеного обвинуваченому покарання прокурор вважав його надто м`яким, а обвинувачений навпаки надто суворим.

Тому, прокурор просив вирок суду скасувати і ухвалити новий, яким ОСОБА_8 замість 8 років позбавлення волі призначить 10 років позбавлення волі, а обвинувачений просив вирок суду змінити і замість 8 років позбавлення волі, призначити йому обмеження волі на певний строк.

Крім цього, прокурор звертав увагу на безпідставному не врахуванні судом першої інстанції такої обтяжуючої покарання обставини як вчинення злочину відносно подружжя.

Перевіривши матеріали кримінального провадження в сукупності з доводами апеляційних скарг прокурора і обвинуваченого колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Колегія суддів, також зважає, що при вирішенні питання призначення покарання, суд повинен дотримуватися практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

Однак вказаних вимог кримінального закону суд першої інстанції, при призначенні покарання , в повній мірі не дотримався.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліку у лікаря-накролога та психіатра, пом`якшуючі покарання обставини відсутність судимостей на наявність на утриманні неповнолітньої дитини, наявність обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, ставлення обвинуваченого до скоєного, наслідки злочину смерть людини, і дійшов висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе тільки в умовах його ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді 8 років позбавлення волі.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що суд, пославшись на обставини, які він враховує при призначенні покарання, та дані про особу обвинуваченого, не в повній мірі виконав вимоги ст. ст. 50, 65 КК України, та практики Європейського суду з прав людини щодо застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним, більше того, суд залишив поза увагою ту обставину, що стороною обвинувачення прямо вказала в обвинувальному акті, як обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину відносно подружжя, факт якого встановлений та ніким не заперечувався.

Колегія суддів, також звертає увагу на те, що судом першої інстанції в достатній мірі не враховано, характер вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, який характеризується жорстоким побиттям обвинуваченим своєї дружини не менше 15-ти ударів руками та ногами в область голови, наявності численних тілесних ушкоджень, що навіть візуально вбачається із доданої до протоколу огляду місця події фото таблиці (а.с. 108 т.1) та підтверджено висновком експерта № 92 (а.с. 146 т. 1), наслідки від його вчинення смерть жінки, яка відповідно до вказаного висновку наступила в результаті закритої черепно-мозкової травми, яка в своєму перебігу ускладнилась розвитком набряку та стиснення мозку.

В результаті смерті потерпілої, в останньої залишилась діти, одна з них неповнолітня дівчинка 2010 року народження, яка і повідомила сторонніх осіб про те, що мати померла і яка безпосередньо знаходилася в момент вчинення злочину в будинку.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 276 (а.с. 239 т.1) дівчинка експерту пояснювала: «батьки пили на кухні, часом сварились та бились, були обидва п`яні, пили самогон. Ввечері він бив маму декілька разів, в обличчя сильно… Коли в мами пішла з ока кров, то він (батько) заставляв, щоб мама прибирала кров. Мама витирала кров ганчіркою з підлоги, а він почав її бити, за те, що я допомагала витерти кров… я сиділа та плакала, бо маму було жалко, вона була вся синя. Батько наказав йти спати, і я пішла. Вночі я прокинулась від того, що батько включив скрізь світло, сказав, що мама померла… Мама лежала на дивані, я до неї підійшла, помацала та пішла спати. Вночі плакала. Батько ходив та казав, що її напоїли і вона померла від п`янки..». З викладеного вбачається, що всі події відбувались на очах дитини.

З матеріалів справи вбачається, що обвинувачений до кримінальної відповідальності не притягувався (а.с. 246, 247 т.1), на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.с. 248, 249 т.1),має доньку ОСОБА_11 2010 року народження (а.с. 250 т. 1) та в 2010 році зареєстрував шлюб з ОСОБА_12 (потерпілою ОСОБА_10 ) (а.с. 1 т.2).

За наведених обставин в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що як обтяжуюча покарання обставина вчинення злочину відносно подружжя має місце та безумовно повинна бути врахована, а призначене обвинуваченому покарання повинно бути в макисмальних межах ч. 2 ст. 121 КК України, тобто більшим ніж те, що призначив суд першої інстанції, - у виді 10 років позбавлення волі.

Саме таке покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, та принципу пропорційності, оскільки є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та буде відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації покарання.

Підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. ст. 69 КК України, як на тому наголошував обвинувачений в своїй апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає, як і підстав для призначення йому менш суворого покарання.

Як вбачається зі змісту скарги обвинувачений посилався на ряд обставин, які на його переконання і є тим, що можуть вплинути на міру і вид призначеного покарання, зокрема:

позитивна характеристики за місцем проживання, з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину та надання медичної допомоги потерпілій безпосередньо після вчинення злочину, однак колегія суддів звертає увагу обвинуваченого на те, що його характеристика вже врахована судом першої інстанції при призначенні покарання, з`явлення із зізнанням не було, як і факту надання потерпілій належної медичної допомоги відразу після побиття, сам факт повідомлення того, що дружині погано, після її смерті, не є вжиттям тих необхідних заходів по збереженню її життя безпосередньо після завдання ряду тілесних ушкоджень.

Щодо активного сприяння розкриттю злочину, то обвинувачений надав пояснення, розповів про обставини справи, тобто не перешкоджав слідству та суду у всиновленні істини у справі, що само по собі не можна визнати підставою для задоволення вимог його скарги.

Щодо щирого каяття, на існування якого також обвинувачений звертав увагу, то колегія суддів з обґрунтованістю таких доводів апелянта погодитись не може, оскільки як вбачається зі змісту самої скарги обвинуваченого та його поведінки в ході апеляційного розгляду, останній щирого жалю по смерті потерпілої, яка була дружиною та матір`ю його доньки, не висловив, а лише наполягав на суворості призначеного покарання. Крім того, як вказувалося вище, з пояснень дитини встановлено, що батько говорив про те, що мати померла від п`янства, а не від його дій, які він щиро засуджує та розкаюється у вчиненому.

З огляду на викладене, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченого не встановлено.

Тому, оскільки колегія суддів дійшла висновку про застосування до обвинуваченого, більш суворого покарання, то у цьому разі, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок.

З огляду на викладене, колегія суддів, вважає необхідним апеляційну скаргу прокурора задовольнити, вирок в частині призначення покарання скасувати та ухвалити в цій частині свій вирок, а в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого відмовити.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 413, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 12.02.2021 року, відносно ОСОБА_8 , в частині призначення покарання, скасувати.

Ухвалити новий вирок за яким ОСОБА_8 за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України призначити покарання у виді 10 років позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення, а ОСОБА_8 , який тримається під вартою, з моменту вручення йому його копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4