ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 626/1662/17 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1806/21 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 на ухвалу Зачепилівського районного суду Харківської області від 26 лютого 2021 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою суду першої інстанції в задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_7 про повернення обвинувального акту прокурору відмовлено. Клопотання обвинуваченої ОСОБА_8 про звільнення її від кримінальної відповідальності задоволено.
Звільнено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.1 ст.191 КК України на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення її до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження №0000024 внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 05.12.2014 року закрито.
Цивільний позов ОСОБА_7 , залишено без розгляду, роз`яснено потерпілому як позивачу його право на звернення із відповідним позовом до суду у порядку, передбаченому Цивільним процесуальним законодавством України.
Прийняте рішення суд вмотивував тим, що згідно пред`явленого обвинувачення, ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що вона 13.05.2014 року вчинила інкримінований їй злочин за ч.1 ст.191 КК України, який відповідно до ст.12 КК України (в ред. до 01.07.2020 року) класифікується як злочин середньої тяжкості.
При цьому суд застосовує положення закону, саме в редакції, яка діяла до 01.07.2020 року, оскільки після вказаної редакції, кримінальна відповідальність за ч.1 ст.191 КК України була значно посилена в частині збільшення розміру штрафу, так як це відповідає положенням ст.5 КК України. На час судового розгляду у даному кримінальному провадженні і розгляду клопотання обвинуваченої ОСОБА_8 , сплило більше 6 років, тобто закінчився 5-ти річний строк давності, передбачений п.3 ч.1 ст.49 КК України.
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася. Від явки до органів слідства, прокурора та суду не ухилялася та не переховувалася, а строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за злочин не зупинявся та не переривався.
Як зазначено у вищевказаній ухвалі суду від 26.02.2021 року: відповідно до обвинувального акта 27.04.2012 ОСОБА_7 під час перебування у шлюбі із ОСОБА_8 придбано у спільну власність автомобіль марки «HYUNDAI ELANTRA» із номером кузову № НОМЕР_1 , того ж дня зазначений автомобіль зареєстровано у ВРЕР №3 ГУМВС України м. Харкова за ОСОБА_7 , та присвоєно державний номерний знак НОМЕР_2 .
За спільною домовленістю між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вищевказаним автомобілем користувалася ОСОБА_8 , таким чином автомобіль марки «HYUNDAI ELANTRA» із номером кузову № НОМЕР_1 перебував у віданні останньої.
В подальшому шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було розірвано та рішенням апеляційного суду Харківської області від 10.02.2014 по справі № 22ц/790/408/14 автомобіль марки «HYUNDAI ELANTRA» державний номерний знак НОМЕР_2 , який придбано під час перебування у шлюбі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , залишено в їх спільній частковій власності із виділенням ідеальних часток в розмірі за кожним.
Не дивлячись на прийняте рішення Апеляційного суду Харківської області, ОСОБА_8 , користуючись тим, що вищевказаний автомобіль продовжував знаходитися у її віданні, позбавляла ОСОБА_9 можливості володіти, користуватися та розпоряджатися автомобілем марки «HYUNDAI ELANTRA» із номером кузову № НОМЕР_1 .
13.05.2014 ОСОБА_8 , будучи особою, у віданні якої знаходився автомобіль «HYUNDAI ELANTRA» державний номерний знак НОМЕР_2 та щодо якого вона здійснювала повноваження щодо розпорядження, управління та зберігання, діючи з прямим умислом, направленим на привласнення чужого майна- ідеальної частки вказаного автомобіля, в розмірі що належить ОСОБА_7 , з метою незаконного збагачення, з корисливих мотивів, близько 10 год. 00 хв. прибула до ТОВ «Крупець» - підприємства з комісійної торгівлі автомобілями та легковими транспортними засобами, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, б. 32, оф. № 224, - де на підставі довідки рахунок № 426770 від 13.05.2014, здійснила продаж вищевказаного автомобіля.
Відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи №159 від 16.05.2017 вартість автомобіля марки «HYUNDAI ELANTRA» із номером кузову № НОМЕР_1 станом на 13.05.2014 становила 174 583,00 грн.
Отримавши кошти, ОСОБА_8 розпорядилася ними на власний розсуд. Внаслідок злочинних протиправних дій ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_7 завдано майнову шкоду на суму 87 292,00 грн.
Вказане діяння ОСОБА_8 стороною обвинувачення кваліфіковане за ч.1 ст. 191 КК України - привласнення чужого майна, що перебувало у її віданні.

Потерпілий ОСОБА_7 не погодився з прийнятим рішенням та подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. В обґрунтування посилається на те, що обвинувачена не може бути звільнена від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, оскільки ухвалою від 28.05.2019 року обвинувачена була оголошена у розшук. Окрім цього, відповідно до листа від 05.01.2021 року обвинувачена знаходилася на заробітках в Чехії, крім того, неодноразово перетинала кордон. Судді було відомо про ухилення обвинуваченої, але вказані обставини враховані не були, не враховано час протягом якого вона перебувала у розшуку.
Також вказує, що судом необґрунтованому було відмовлено йому в поверненні обвинувального акту, який фактично не містить формулювання обвинувачення, крім того, дії обвинуваченої кваліфіковані не правильно, вважає, що її дії слід кваліфікувати за ч.4 ст.190 КК України, що також має значення для застосування ст.49 КК України.
При цьому зазначає, що ухвалою Харківського апеляційного суду від 28.01.2020 року обвинувальний акт вже повертався прокурору. Однак після зміни підсудності справи, прокурором було подано до суду обвинувальний акт без змін. При цьому судом зазначено, що невідповідності обвинувального акту вимогам ст. 290 КПК України не встановлено.
В доповненнях до апеляційної скарги потерпілий, зазначає, що обвинувачена ухилялась від явки до органів досудового розслідування і суду, факт ухилення підтверджується ухвалами суду і іншими документами. Обвинувачена не з`являлася до суду 02.03.2018, 21.12.2018, 14.02.2019, 12.03.2019, 10.04.2019, 16.04.2019, 08.05.2019, 28.05.2019, 23.09.2020, 02.12.2020, 17.02.2021.
Ухвалами від 02.03.2018, 21.12.2018, 12.03.2019, 10.04.2019, 16.04.2019, 08.05.2019, 23.09.2020, 02.12.2020, 17.02.2021 року до обвинуваченої надано дозвіл на застосування приводу. Здійснити привід не виявилося можливим у зв`язку з чим ухвалою від 28.05.2019 року обвинувачена була оголошена у розшук. Відповідно до листа від 05.01.2021 року обвинувачена знаходилася на заробітках в Чехії, крім того, неодноразово перетинала кордон. Судді було відомо про ухилення обвинуваченої, але вказані обставини враховані не були, не враховано час протягом якого вона перебувала у розшуку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілого на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який не заперечував проти апеляційної скарги потерпілого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги потерпілого щодо безпідставного, на його думку, застосування судом першої інстанцій положень ст.49 КК та звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.191 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, колегія суддів виходить з наступного.

З аналізу законодавства, що регулює питання закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, слідує, що строк давності - це передбачений ст. 49 КК певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Вказаною нормою встановлено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами ст. 12 КК, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.

Відповідно до приписів п.1 ч.2 ст.284, ч.3 ст.285, ч.4 ст.286, ч.3 ст.288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.191 КК, яке було скоєне нею 13.05.2014 року.

Під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції обвинувачена ОСОБА_8 у підготовчому судовому засіданні звернулася до суду з клопотанням про звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, оскільки з моменту вчинення нею кримінального правопорушення сплило понад 5 років.

Суд першої інстанції 26.02.2021 року постановив ухвалу, якою звільнив ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.191 КК на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закрив кримінальне провадження щодо неї.

Однак, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 28.05.2019 року ОСОБА_8 було оголошено у розшук. Провадження по справі було зупинене у зв`язку з тим, що місцезнаходження обвинуваченої не було відоме. При цьому ОСОБА_8 була обізнана, що відносно неї є обвинувальний акт, який перебуває на розгляді в суді.

Ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 02.08.2019 року було відновлено провадження по справі у зв`язку з встановленням місця знаходження обвинуваченої ОСОБА_8 та призначений розгляд. Тобто перебіг диференційованого строку давності зупинився, при цьому продовжив спливати загальний строк.

Проте, вирішуючи питання про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 у зв`язку із закінченням строків давності, суд першої інстанції, перевіривши передбачені ст. 49 КК України підстави для звільнення особи від кримінальної відповідальності, не врахував факт перебувння обвинуваченою ОСОБА_8 в розшуку дій, спрямованих на ухилення від суду, дійшов висновку про необхідність звільнення останньої від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.191 КК України на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України (у редакції Закону № 1183-VII від 8 квітня 2014 року) оскільки з дня вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення минуло понад п`ять років.

У випавдку умисного ухилення ОСОБА_8 від суду у період з 28.05.2019 року по 02.08.2019 року, строк давності для звільнення її від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.191 КК України згідно з вимогами ч.2 ст.49 КК України (у редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) становить п`ятнадцять років з часу вчинення інкримінованого кримінального правопорушення. (Позиція об*єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 05.04.21р.)

Враховуючи, що ОСОБА_8 був скоєний злочин 13.05.2014 року, та 15 річний строк не сплинув, суд першої інстанції звільнивши обвинувачену від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст.49 КК України не перевіривши зазначених обставин допустив істотні порушення кримінального процесуального закону.

Ці порушення вимог кримінального процесуального закону, згідно ч.1 ст.412 КПК України, є істотними, оскільки перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення і відповідно до п.3 ч.1 ст.409 цього Закону - підставами для скасування вироку.

Реалізуючи та дотримуючись загальних процесуальних засад кримінального провадження, що містяться у главі 2 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, зокрема положень ст.370 КПК України, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, що обумовлює необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції, що відповідає нормам ч.1 ст.412; п.6 ч.1 ст.407; п.п.1,3 ч.1 ст.409 ; ст.410 КПК України.

Відповідно до вимог ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання. Тому доводи апеляції потерпілого щодо неправильної кваліфікації дій обвинуваченої можуть бути оцінені в ході нового судового розгляду.

Керуючись ст.ст.405, 407, 412, 415 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу Зачепилівського районного суду Харківської області від 26 лютого 2021 року у відношенні ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: