ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №619/4967/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/2255/21 Доповідач: ОСОБА_2 Категорія: ч.2 ст.286 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,
-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
-при секретарі ОСОБА_5 ,
-за участю прокурора ОСОБА_6 ,
-захисника ОСОБА_7 ,
-потерпілої ОСОБА_8 ,
-цивільних позивачів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
-представника потерпілої ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м.Харкова кримінальне провадження №11кп/818/2255/21 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 08 квітня 2021 року,-

УСТАНОВИЛА:
Цим вироком
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Вільшани Дергачівського району Харківської області, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

засуджено за ч.2 ст.286 КК України на 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Кримінальне провадження було розглянуто в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Як установив суд, 01 жовтня 2020 року о 06 год. 06 хв. обвинувачений ОСОБА_12 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 2109», р.н. НОМЕР_1 , рухався по автомобільній дорозі «Суми-Харків» зі сторони смт Вільшани Дергачівського району Харківської області у напрямку м. Харкова зі швидкість 54 км/год.
Рухаючись в районі будинку АДРЕСА_3 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, ОСОБА_12 проявив неуважність, не маючи перешкод технічного характеру не врахував дорожню обстановку, не переконався в безпеці руху, проігнорував знак 3.29 Правил дорожнього руху України (обмеження максимальної швидкості), який після його розташування, дозволяє рух по проїжджій частині з максимальною швидкістю 30 км/год, не зменшив швидкість автомобіля, не зупинив керований ним автомобіль, маючи таку можливість та не дав дорогу пішоходу ОСОБА_13 , яка перетинала проїжджу частину по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо по ходу руху автомобіля, чим грубо порушив п. 18.1 Правил дорожнього руху України та п. 3.29 Розділу 33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху України, згідно з якими:
п. 18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»;
п. 3.29 «Обмеження максимальної швидкості». Забороняється рух із швидкістю, що перевищує зазначену на знакові
та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_13 . Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_13 загинула на місці.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 12-19/191/20 Дт від 05 листопада 2020 року, причиною смерті ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стала відкрита черепно мозкова травма, що смертельно ускладнилась гострим розладом мозкового кровообігу, яка утворилася в умовах дорожньо-транспортної пригоди та знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті.
Згідно висновку комплексної судової експертизи відео, звукозапису, фототехнічної та авто-технічної експертизи №7/1514/1515/271/11/1/239 КПСЕ-20 від 22.10.2020 року у даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «ВАЗ 2109», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_12 , вбачаються невідповідності вимогам п.18.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною подією та її наслідками.

В апеляційній скарзі захисник посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Зазначив, що суд при призначенні покарання не врахував, що обвинувачений раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, готовий повністю відшкодувати завдані збитки, але знаходячись під вартою цього зробити не може. Просить вирок суду змінити та призначити ОСОБА_12 покарання зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника, який просив задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, потерпілу її представника та цивільних позивачів, про законність та обґрунтованість вироку, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

За положеннями ст.75 КК України, у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як убачається із матеріалів провадження, суд не було встановлено обставин, які б пом`якшували покарання.

Твердження в апеляційній скарзі захисника про наявність пом`якшуючих покарання обставини щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, є безпідставними.

Згідно висновків Великої Палати Верховного суду, які містяться у постанові від 27 листопада 2019 року (кримінальне провадження 629/847/15-к) щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, відверту негативну оцінку своєї злочинної поведінки, визнання тих обставин, які ставляться в провину, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Однак матеріали кримінального провадження не містять даних на підтвердження того, що обвинувачений протягом п`яти місяців з дня вчинення кримінального правопорушення відшкодував чи вживав заходів на відшкодування завданих потерпілій матеріальних збитків, що свідчить про відсутність щирого каяття.

Згідно висновків, які містяться у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (кримінальне провадження №288/1158/16-к), під активним сприянням розкриттю злочину розуміють дії винної особи, спрямовані на надання органам досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише визнання власної винуватості під тиском зібраних доказів і підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням розкриттю злочину.

Як слідує із матеріалів кримінального провадження, у них не міститься даних про повідомлення обвинуваченим органам досудового розслідування таких обставин вчинення злочину, які б не були встановлені ними на підставі показань потерпілих та інших доказів.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_12 призначено необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, згідно з вимогами ст.65 КК України.

При цьому враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, повністю визнав свою вину.

Яких-небудь нових даних, які б свідчили про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через суворість, в апеляційній скарзі не наведено.

Разом з тим, враховуючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті людини, які настали від злочинних дій обвинуваченого, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого лише в умовах ізоляції від суспільства з призначенням покарання у виді позбавлення волі, без застосування положень ст.75 КК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання за своїм видом та розміром є справедливим і підстави для призначення більш м`якого покарання і звільнення ОСОБА_12 від його відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК України, відсутні.

Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 08 квітня 2021 року щодо ОСОБА_12 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:

Судді: