Справа №573/1595/21
Номер провадження 1-кс/573/403/21

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 вересня 2021 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:
слідчої судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

слідчого: ОСОБА_3 ,

власника майна: ОСОБА_4 ,

розглянувши в залі суду в м. Білопілля клопотання слідчого СВ відділення поліції №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Білопільського відділення Сумської окружної прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000274 від 23.09.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

23 вересня 2021 року слідчий СВ відділення поліції №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_3 звернулась до суду з клопотанням, погодженим прокурором Білопільського відділення Сумської окружної прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000274 від 23.09.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що 22.09.2021 приблизно 11 год 20 хв під час патрулювання Сумського району екіпажем «Лужок 950» СРПП ВП № 4 (м. Суми) Сумського РУП ГУНП в Сумській області, у складі якого перебували інспектори СРПП ВП № 4 (м. Суми) Сумського РУП старший лейтенант поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , рухаючись по автомобільній дорозі Батурин-Конотоп-Суми Р-61 142 км + 100 м був зупинений транспортний засіб КАМАЗ-55102, зеленого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , з грузовою платформою (кузов) в середині якої насипом був розміщений металобрухт різного типу та породи.

У ході спілкування з водієм транспортного засобу та перевірки його документів було встановлено, що ним виявився громадянин ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 .. На вимогу поліцейських останній не надав будь-яких відповідних документів на вантаж, а також пояснив, що даний вантаж він везе з смт. Миколаївка, та зазначив, що перевозить вантаж до с. Торопилівка Сумського району, за усною домовленістю з ОСОБА_4 .

В подальшому під час проведення огляду місця події та спілкування з водієм вищезазначеного транспортного засобу, останній надав ТТН № 22 від 22.09.2021 в якій зазначено, що автомобільний перевізник являється ФОП ОСОБА_9 , а вантажоодержувачем є ТОВ «Прайд-Груп», в якій зазначено маса брутто 15000 т ; акт про походження брухту чорних металів в якому зазначено вагу вантажу 5500. т На всіх вищезазначених документах присутні печатки «Прайд-Груп» ін.код 39380801.

У ході досудового розслідування допитано у якості свідка ОСОБА_4 , який пояснив, що має у власності КАМАЗ-55102, зеленого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , даний транспортний засіб він використовує для вантажного перевезення, а також зазначив, що 22.09.2021 між ним як ФОП та ТОВ «Прайд Груп» відповідно до акту про походження брухту чорних металів № 22 від 22.09.2021 здійснювалося перевезення на його ТЗ з пункту навантаження - смт. Миколаївка до пункту розвантаження - с. Торопилівка.

Також допитано у якості свідка ОСОБА_10 , який пояснив, що він як ФОП ОСОБА_10 за попередньою домовленістю з ОСОБА_4 замовив у нього послуги по транспортуванню вантажу у вигляді брухту чорного металу з смт. Миколаївка до м. Суми. А також зазначив, що даний металобрухт не належить йому, він його збирався купити після доставки товару до пункту розвантаження, не зазначивши конкретні дані продавця, а вказавши тільки мобільний номер телефону. Під час проведення допиту останній надав накладну № 22/7 від 22.09.2021, в якій не зазначено пункту навантаження та розвантаження, замовника перевезення, виду перевезення та інше.

Слідчий у клопотанні зазначає, що виникли сумніви щодо достовірності наданих пояснень ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , оскільки в наданих показах та документів присутні розбіжності, щодо походження металобрухту, який розміщений в грузовій платформі (кузов) КАМАЗ-55102, зеленого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 та його транспортування з пункту навантаження до пункту розвантаження.

22.09.2021 в період часу з 12 год 10 хв. по 17 год. 35 хв. проведено огляд місця події за адресою: Сумська область, Сумський район, автомобільна дорога Р-61 142 км + 100 м, у ході проведення якого виявлено та вилучено: реєстраційний документ серії НОМЕР_2 видане на ім`я ОСОБА_4 на транспортний засіб марки КАМАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 .; транспортний засіб марки КАМАЗ, зеленого кольору, модель 55102, д.н.з. НОМЕР_1 , типу вантажний-спеціалізований самоскид, в середині якого розміщений металобрухт різного типу та походження.

Реєстраційний документ на вищезазначений ТЗ поміщено до паперового пакету № 1, транспортний засіб марки КАМАЗ, зеленого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 поміщено на територію спеціального майданчику для тимчасово затриманих транспортних засобів ГУНП в Сумській області, розташованого за адресою: м. Суми, вул. Чернігівська, 16а.

Слідчий вважає, що вилучені в ході проведення огляду місця події вищезазначені речі ймовірно містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, а саме металобрухт різного типу та походження.

На думку слідчого, на даний час виникла необхідність у накладені арешту на вилучені в ході проведення огляду місця події від 22.09.2021 речі та предмети, оскільки відповідно до ст. 167 ч. 2 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукуванні, виготовлені, пристосовані чи використані, як засоби чи знаряддя вчинення кримінальних правопорушень та зберегли на собі його сліди.

Підозра у кримінальному провадженні нікому не повідомлялася.

В судовому засіданні слідчий СВ ОСОБА_3 клопотання про арешт майна підтримала, просила його задовольнити.

Власник майна ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти накладання арешту на належне йому майно, вважаючи, що вказано майно було вилучене без належних законних підстав для такого вилучення.

Заслухавши слідчого ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , повно, всебічно і об`єктивно дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до загальних положень Кримінального процесуального кодексу України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим законом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, що знайшло також свій розвиток і у положеннях КПК, які регламентують порядок застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України - тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час огляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховання, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Отже, обов`язок доведення існування підстав, передбачених статтею 132 КПК України для застосування заходу забезпечення кримінального провадження покладається на прокурора та слідчого, який звертається з відповідним клопотанням.
Однак, в даному випадку слідчий суддя вважає, що внесене слідчим клопотання не відповідає вимогам закону, оскільки не містить достатніх відомостей для необхідності такого арешту.
Зокрема, слід врахувати неприпустимість свавільного втручання суду у здійснення права власності володільця майна, який не має у цьому кримінальному провадженні процесуального статусу підозрюваного, обвинуваченого, цивільного відповідача або юридичної особи, відносно якої здійснюється кримінальне провадження.
Крім того, метою накладення арешту на вилучене майно у клопотанні зазначено те, що вилучені речі і предмети є засобами та знаряддями вчинення злочину, мають безпосереднє відношення до злочинної діяльності, і в подальшому можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні.
Проте, вказана у клопотанні підстава для накладення арешту на вказане майно не передбачена ч. 2 ст. 170 КПК України.
У клопотанні не обґрунтовано зазначено, що зібрані матеріали досудового розслідування вказує на те, що вилучене майно може мати доказове значення по кримінальному провадженню за №0000274 від 23.09.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Таким чином накладення арешту на майно, за відсутністю передбачених для цього підстав, порушує права власників на вільне використання своєї власності, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Баландіна проти України, «Батрак проти України», «Панов проти України»).
Крім того, у клопотанні відсутні достатні відомості для висновку про співмірність заходів забезпечення кримінального провадження із межами потреб досудового розслідування у кримінальному провадженні. Висловлені слідчим доводи, на думку слідчого судді, не є правовою підставою для арешту майна у кримінальному провадженні, а потреби досудового розслідування можуть бути задоволені у інший, менш обтяжливий для власника спосіб.
Під час розгляду клопотання, слідчим не наведено достатніх правових і фактичних підстав для необхідності накладення арешту на майно.
Враховуючи викладене, слідчий суддя не вбачає наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що вказане майно може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження.
В судовому засіданні слідчим не доведено необхідність задоволення клопотання про накладення арешту, а в матеріалах справи відсутні достатні та переконливі докази, що вилучені в ході огляду, речі та предмети є засобами та знаряддям вчинення злочину та мають безпосереднє відношення до злочинної діяльності та суттєве значення для досудового розслідування.

На підставі викладеного слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого є необґрунтованим та безпідставним, наведені обставини свідчать про відсутність підстав для накладення арешту саме з метою тимчасового позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, а іншої мети ініціатором клопотання не зазначено та не доведено доданими до клопотання матеріалами наявність ризиків, передбачених частиною першою статті 170 КПК України. З огляду на це слідчий суддя вважає, що підстави накладення арешту відсутні.
Отже, з урахуванням наведеного, слідчий суддя дійшов висновку про те, що в задоволенні клопотання слідчого про накладання арешту на майно слід відмовити.
Згідно із вимогами ч. 3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Керуючись статтями 98, 167, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання слідчого СВ відділення поліції №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Білопільського відділу Конотопської місцевої прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні №000274, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 23.09.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, відмовити.
Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: