Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

02 листопада 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000490 за апеляційною скаргою прокурора Сарненської окружної прокуратури ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_5 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 31 травня 2021 року стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Ремчиці Сарненського району Рівненської області, громадянина України, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України,
в с т а н о в и л а :

Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 31 травня 2021 року ОСОБА_6 визнано винним за ч.1 ст.125 Кримінального кодексу України (далі - КК) та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Судом частково задоволено цивільний позов ОСОБА_5 та стягнуто з ОСОБА_6 на її користь витрати на оплату медичних препаратів у розмірі 2344,06 грн. та 5000 грн. на відшкодування моральної школи.
Також судом задоволено у повному обсязі цивільний позов прокурора та ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь КНП "Сарненська ЦРЛ" 2049,34 грн. витрат на лікування потерпілої.

За вироком суду, органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК, а саме у тому, що він 16 травня 2020 року приблизно о 21 год. 30 хв., знаходячись у громадському місці на території подвір`я багатоквартирного житлового будинку що по АДРЕСА_2 , з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразились в зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих правил поведінки і моральності у громадських місцях, демонструючи свою перевагу у фізичній силі, поєднавши свої дії з насильством, діючи з особливою зухвалістю, безпричинно спричинив тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_5 . Руднічок ОСОБА_9 , в присутності малолітньої особи ОСОБА_10 умисно, безпричинно та раптово наніс потерпілій ОСОБА_5 один удар кулаком правої руки в область обличчя потерпілій, в результаті чого остання впала на асфальтоване покриття. В той момент, коли потерпіла намагалася піднятися із землі, ОСОБА_6 , не припиняючи хуліганських дій, безпричинно наніс ОСОБА_5 ще один удар кулаком правої руки в область обличчя останній, в результаті чого потерпіла знову впала на асфальтоване покриття та ОСОБА_6 наніс ще приблизно чотири удари ногами по тулубу. Після чого, не припиняючи своїх хуліганських дій, ОСОБА_6 підняв із землі металеву сапку із дерев`яним руків`ям, котра лежала в декількох метрах від нього, знову підійшов до ОСОБА_5 , яка лежала не землі та безпричинно наніс останній один удар по голові дерев`яною частиною сапки. В результаті вказаних хуліганських дій ОСОБА_6 , потерпши ОСОБА_5 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: лінійного рубця лівого скату верхньої частини носа (що є результатом загоєння поверхневої нашкірної рани), перелому кісток носа (підтверджено даними рентгендослідження) із ознаками синців-напливників підочних ділянок та субкон`юктивального крововиливу в ліве око, забою м`яких тканин (клінічно) та садна тім`яної ділянки волосистої частини голови зліва, забою м яких тканин (клінічно) та садна правого ліктьового суглобу, синця тильної поверхні правої кисті, які в своїй сукупності згідно висновку судово-медичної експертизи № 123 від 02.06.2020 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 просить суд скасувати цей вирок та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК та призначивши йому покарання у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.
При цьому, прокурор заявив клопотання про повторне дослідження доказів та допит потерпілої, свідка та обвинуваченого.
На обґрунтування заявлених вимог апелянт зазначив, що місцевий суд, стверджуючи про відсутність у діях ОСОБА_6 хуліганського мотиву, не врахував, що потерпіла та обвинувачений до моменту вчинення злочину не були знайомі, не перебували в особистих неприязних відносинах, а характер дій обвинуваченого, на думку прокурора, свідчить про його бажання показати свою перевагу, неповагу до особи, а не завдати шкоди здоров`ю потерпілої.
Прокурор вказав, що суд дійшов до вказаного висновку лише на підставі показань обвинуваченого та свідка ОСОБА_11 , яка не була безпосереднім очевидцем цих подій.
Апелянт покликався на те, що даний злочин був вчинений ОСОБА_12 у нічну пору доби (приблизно о 21 год. 30 хв.), відкрито, у присутності інших осіб (малолітнього свідка ОСОБА_13 ), злочин відбувався на території подвір`я багатоквартирного будинку, чим було порушено спокій громадян. При цьому зазначивши, що у вироку не наведено обставин, що підтверджують виникнення особистої неприязні між обвинуваченим та потерпілою. Вважає, що в даному випадку дії обвинуваченого зумовлені мотивом явної неповаги до суспільства, бажанням показати свою перевагу, неповагу до особи, байдужим ставленням до правил поведінки та моральності.

Потерпіла ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить вказаний вирок змінити та задовольнити її цивільний позов в повному обсязі. При цьому, вона заявила клопотання про поновлення їй строку на апеляційне оскарження даного вироку, оскільки його копію вона отримала лише 02.06.2021, та через стан свого здоров`я не могла вчасно подати апеляційну скаргу.
На обґрунтування своїх вимог апелянт зазначила, що частково задовольняючи цивільний позов в частині стягнення витрат на лікування, місцевий суд не дослідив оригінали фіскальних чеків, які підтверджують факт понесення нею витрат на лікування у розмірі 3189,60 грн.
Також потерпіла покликалась на те, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого їй було спричинено моральну шкоду, адже внаслідок вказаної події вона постійно відчуває періодичний головний біль, тимчасово втратила працездатність, були порушені її життєві і виробничі зв`язки, що призвело до втрати заробітку, а тривале лікування зумовило істотні витрати. Зазначила, що наслідком цих дій є понівечення її обличчя в ділянці носа і вона потребує додаткових медичних (оперативних) заходів. Водночас обвинувачений навіть не намагався відшкодувати їй хоч якість кошти. Зважаючи на вказані обставини, потерпіла просить стягнути з обвинуваченого на її користь 40 000 грн. на відшкодування завданої їй моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора ОСОБА_4 на підтримання апеляційної скарги прокурора та її міркування з приводу апеляційних вимог потерпілої, думку потерпілої ОСОБА_5 , яка просила задовольнити свою апеляційну скаргу та скаргу сторони обвинувачення, обвинуваченого ОСОБА_6 про законність оскаржуваного вироку та безпідставність апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

За змістом апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_5 , 02.06.2021 нею було отримано копію оскарженого вироку і матеріали цього провадження не містять даних щодо дати отримання нею цього вироку. Водночас, згідно теркінг коду поштових відправлень, апеляційну скаргу потерпілою було відправлено 01 липня 2021 року, тобто в межах строку на апеляційне оскарження.

Згідно вимог ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Частина 3 цієї статті передбачає, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Під час апеляційного розгляду прокурором було заявлено клопотання про повторне дослідження ряду доказів, встановлених під час судового розгляду, захисником не вказано як ці вимоги кореспондуються з приписами ч.3 ст.404 КПК не зазначено, які саме порушення були допущені судом першої інстанції при дослідженні доказів або які докази не були ним досліджені. Незгода сторони обвинувачення із висновками суду, зробленими на підставі досліджених доказів, не є підставою для повторного дослідження тих самих доказів.

При цьому, з матеріалів кримінального провадження, зокрема журналів судових засідань, колегією суддів не встановлено, що судом першої інстанції було допущено істотні порушення при дослідженні доказів.

Водночас, згідно вимог ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст.374 КПК у мотивувальній частині обвинувального вироку, у разі визнання особи винуватою зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання. Аналогічні роз`яснення містяться в пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.90 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», - судам слід мати на увазі, що мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів. В цій частині вироку потрібно викласти весь обсяг обвинувачення, визнаного доведеним, а також обставини, які визначають ступінь винності кожного з підсудних, їх роль у вчиненні злочину, а після цього - докази, покладені судом в обґрунтування своїх висновків.

На думку колегії суддів, вирок, ухвалений судом першої інстанції за результатами розгляду цього кримінального провадження, вказаним вимогам закону не відповідає, оскільки у даному вироку відсутнє формульовання обвинувачення, яке визнане судом доведеним за результатами судового розгляду.
Зокрема, органом досудового розслідування ОСОБА_6 , обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК. Водночас, місцевий суд, за результатами судового розгляду дійшов висновку про наявність в діях обвинуваченого іншого складу кримінального правопорушення, яке передбачене ч.1 ст.125 КК, за якою і визнав ОСОБА_6 винним Однак у вироку відсутнє формулювання обвинувачення, яке визнав суд доведеним, за ч.1 ст.125 КК України, із зазначенням усіх обов`язкових складових цього правопорушення, в тому числі форми вини і мотивів.
Колегія суддів звертає увагу, що правова позиція щодо неприпустимості спрощення формулювання обвинувачення та відсутності у вироку формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, неодноразово висловлювалась в рішеннях суду касаційної інстанції, зокрема: в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 січня 2016 року по справі №5-98км16; в постанові Верховного Суду від 01 березня 2018 року по справі №466/9158/14-к (провадження №51-645 км18); у постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року по справі №521/11693/16-к (провадження №51-380 км17).

Крім того, колегія суддів зауважує, що місцевий суд, дослідив (як зазначено у вироку) висновок експерта №123+медичні документи від 21 травня 2020 року, згідно якого у ОСОБА_5 було виявлено тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних з короткочасним розладом здоров`я, та поклав його в основу обвинувального вироку. Проте відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності передбачена ч.2 ст.125 КК.

Разом з тим, суд перекваліфікував дії ОСОБА_6 на ч.1 ст.125 КК, якою встановлено відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження, що свідчить про невідповідність висновків суду, викладених в оскарженому судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Наведене, на переконання колегії суддів, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Однак, зважаючи на те, що в силу вимог ч.3 ст.404 КПК, у колегії суддів відсутні підстави для повторного дослідження доказів, про що вказано вище, то відповідно і відсутня можливість для усунення вказаних недоліків на стадії апеляційного розгляду.
Водночас колегія суддів зауважує, що порушення судом першої інстанції вимог ст.370 КПК та загальних засад судочинства не відноситься до переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбаченого ч.1 ст.415 КПК. Проте відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК, у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п. 1, 2 ч.1 ст.7 КПК верховенство права, законність та одночасно обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, що передбачено як обов`язкові вимоги у ст.370 КПК. Разом з цим належить врахувати те, що необхідність дотримання при судовому розгляді вказаних загальних засад судочинства підтверджується практикою Європейського суду та змістом норм Європейської конвенції з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства.

Зважаючи на те, що при скасуванні вироку суду внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, суд апеляційної інстанції призначає новий судовий розгляд, не вирішуючи питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, а тому, в силу вимог ч.2 ст.415 КПК, колегія суддів позбавлена можливості для перевірки інших доводів апеляційних скарг.

Під час нового розгляду, суду першої інстанції, неухильно дотримуючись вимог КПК, необхідно звернути увагу на встановлені під час апеляційного розгляду та зазначені в ухвалі суду факти порушення вимог кримінального процесуального закону, провести судове провадження у відповідності до вимог КПК та прийняти за його результатами законне і обґрунтоване рішення, яке буде відповідати вимогам закону, та забезпечить неухильне виконання положень статей 2, 7 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 31 травня 2021 року стосовно ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3