Справа № 761/3774/20
Провадження № 1-кп/761/1307/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 березня 2020 року Шевченківськийрайоннийсуд м.Києва у складі -головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представника потерпілого ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальнийакту кримінальному провадженні№ 120 191 001 000 120 52 від 10.12.2019, у якому
гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, громадянин України, українець, з середньою спеціальною освітою, який офіційно не працевлаштований, перебуває у зареєстрованому шлюбі, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий,
обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України
у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 190 КК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 314, ч. 1 ст. 315 КПК України у разі, якщо відсутні підстави для прийняття інших рішень,суд у підготовчому судовому засіданні призначає судовий розгляд на підставі обвинувального акту.

Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК суд у підготовчому судовому засіданні має право вирішити питання продовження дії застосовного до обвинуваченого запобіжного заходу.

Прокурор вважав за можливе призначити судовий розгляд, який просивпровести у відкритому судовому засіданні, клопотань про виклик свідків, витребування певних речей чи документів державний обвинувач не заявив. Разом з тим, прокурор заявив клопотання про продовження строку дії домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , зазначивши, що ризики у цьому кримінальному провадженні не зменшились та продовжують існувати.

Обвинуваченийпокладався на розсуд суду.

Потерпілий та його представник підтримали думку прокурора. Разом з тим, просили суд накласти арешт на все належне обвинуваченому майно з метою забезпечення цивільного позову.

Суд, заслухавши учасників підготовчого судового провадження, дослідивши наявні у суду матеріали, дійшов висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, у силу ч.6 даної статті суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно з ч.3 ст.23 КПК забезпечення присутності під час судового розгляду свідків обвинувачення покладається на сторону обвинувачення.

На підставі вказаних загальних засадкримінального провадження, а такожзгідно з п. 3 ч.2 ст.315 КПК, суд, з`ясовуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді,вважає, що такими особамимають бути прокурор, який здійснює процесуальне керівництво у цьому кримінальному провадженні, обвинувачений, потерпілий та його представник.

Під час вирішення клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під домашнім арештом, суд дійшов висновку про таке.

Згідно з ч. 6 ст. 181 КПК строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку ст. 199 КПК.

Відповідно до ст. 199 КПК на суд покладений обов`язок при розгляді клопотання про продовження строку тримання особи під домашнім арештом з`ясувати обставини, що дають підстави підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, свідчать про існування раніше заявлених або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під домашнім арештом, а також чинники, що перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під домашнім арештом.

Однак, враховуючи, що відповідно до Глави 28 КПК судовий розгляд кримінального провадження здійснюється з метою встановлення, чи доведена поза розумним сумнівом вина особи у зазначених прокурором в обвинувальному акті злочинних діях, оцінка обґрунтованості підозри на цій стадії провадження виключається.

З наведеного витікає, що, вирішуючи доцільність подальшого утримання особи під домашнім арештом, суд має встановити існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки цієї особи та можливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

Вирішуючи клопотання прокурора, суд бере до уваги, що останній не навів конкретні ризики, передбачені 177 КПК, які на його думку продовжують існувати у цьому кримінальному провадженні, не зазначив строк дії попередньої ухвали про продовження дії домашнього арешту відносно ОСОБА_7 , а також сукупний строк дії зазначеного заходу.

Крім того, суд враховує дані про особу обвинуваченого, який є не судимим, має сталі соціальні та родинні зв`язки, постійне місце проживання, відсутність даних про порушення останнім умов застосованого до нього запобіжного заходу.

Зазначене вище, на думку суду, мінімізує ризики непроцесуальної поведінки обвинуваченого.

Разом з тим, прокурором не доведено, що інший, більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Зазначене приводить до висновку, що доводи прокурора не є переконливими та достатніми для задоволення ініційованого ним клопотання.
Враховуючи викладене вище, суд приходить до переконання, що належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід.
Вирішуючи клопотання потерпілого про накладення арешту на майно обвинуваченого, суд дійшов висновку про таке.
У силу ч. 2 ст. 170 КПК арешт майна допускається, серед іншого, з метою забезпечення цивільного позову.

Для реалізації встановленої законом мети відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК арештнакладається, зокрема, на майно обвинуваченогоза наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.

Частина 2 статті 171 КПК встановлений перелік вимог щодо змісту клопотання слідчого про накладення арешту на майно. Так, у клопотанні має бути обов`язково зазначений перелік і види майна, що належить арештувати.
Водночас, клопотання потерпілого не містить переліку та опису майна обвинуваченого, на яке ініційоване питання про арешт.
Отже, відсутність у клопотанні потерпілого конкретно визначеного переліку майна, на яке стороною ініційоване накладення арешту, унеможливлює розгляд судом клопотання та виконання вимог ч. 5 ст. 173 КПК, яка зобов`язує вказати таке майно в ухвалі у разі задоволення клопотання.
Крім того, відповідно до ч. 8 ст. 170 КПК вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову повинна бути співмірною розміру шкоди, зазначеної у цивільному позові.
Натомість потерпілий просить суд накласти арешт на все належне обвинуваченому ОСОБА_6 майно, що виходить за межі зазначеної вище процесуальної норми.
Отже, наведене вище свідчить, що потерпілим не дотримані вимоги ст. 171 КПК, що відповідно до положень ч.3 ст.172 КПК має наслідком відмову у його задоволенні.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 22, 23, 170-173, 177, 199, 291, 309, 314, 315 КПК України, суд
у х в а л и в :
Судовийрозглядкримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України призначити на 11:00 год. 16.03.2020 у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного судум. Києва.
Про часта місце судовогорозглядуповідомитипрокурора таучасників судовогорозгляду.
Забезпечення присутності під час судового розгляду свідків обвинувачення покласти на прокурора.

У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відмовити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід з домашнього арешту на особисте зобов`язання та покласти на нього такі обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатись за межі м. Києва без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання.
У задоволенні клопотання потерпілого про арешт майна обвинуваченого ОСОБА_6 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1