ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/819/244/22 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: справи в порядку виконання
судових рішень у кримінальних справах
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду у кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 12.11.2021 року, якою відмовлено у задоволенні подання начальника Державної установи «Північна виправна колонія (№90)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 , -

ВСТАНОВИЛА:
Зазначеною ухвалою відмовлено у задоволенні подання Державної установи «Північна виправна колонія (№90)» погоджене з міською спостережною комісією про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Берислав Херсонської області, засудженого 16.11.2017 року вироком Херсонського міського суду Херсонської області за ч. 2 ст. 307 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна в доход держави.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 , просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити подання установи виконання покарання. В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що своєю сумлінною поведінкою та працею повністю довів своє виправлення, адже має 10 заохочень, стягнення погашені, підвищив власний освітньо-кваліфікаційний рівень, здобув дві робітничі спеціальності, приймає участь у громадському житті відділення та установи, займається суспільно корисною працею, працевлаштований в їдальні установи, приймає участь в роботах по благоустрою установи у вільний від роботи час, позитивно сприймає громадський вплив, ніколи не перебував на профілактичних обліках та не був злісним порушником режиму відбування покарання. Зазначає, що суд не враховуючи застосовані до нього заходи заохочення, тим самим знецінює систему заходів заохочення, передбачену КВК України та КК України направлену на ресоціалізацію засуджених та спонукання їх до внутрішніх змін. Крім того, зазначає, що в тексті постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, на яку посилається суд в своїй ухвалі, ніде не зазначається про обов`язковість врахування попередніх судимостей як визначального фактору при вирішенні питання про застосування умовно-дострокового звільнення. Це не передбачено і ст. 81 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача; засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.
Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду і можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Для цього всі дані про особу беруться у сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.
З 22.09.2017 року ОСОБА_8 відбуває покарання за вироком Херсонського міського суду Херсонської області, яким він засуджений за ч. 2 ст. 307 КК України до 6 років позбавлення волі.

В державній установі «Північна виправна колонія (№ 90) відбуває покарання з 12.01.2018 року.
З досліджених судом першої інстанції матеріалів особової справи засудженого вбачається, що ОСОБА_8 характеризується посередньо, за період відбуття покарання має 9 заохочень за сумлінне виконання покладених обов`язків та дотримання правил поведінки, приймає участь у програмах диференційно-виховного впливу «Фізкультура і спорт», «Професія», здобув 2 робітничі спеціальності, працевлаштований у господарчій обслузі установи робітником кухні, приймає активну участь у роботах з благоустрою установи, підтримує соціальні зв`язки. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення - середній. Згідно виконавчого провадження № 61641610 від 31.03.2020 року мав позов на загальну суму 8985,42 гривень, який погасив у повному обсязі.
При цьому у період 2018-2020 роки мав 7 стягнень, з яких 1 за порушення розпорядку дня, 2 за нетактовну поведінку, 3 за зберігання заборонених предметів, 1 за порушення форми одягу. З цих 7 стягнень 3 є злісними, в тому числі тричі таке суворе стягнення як поміщення в ДІЗО, притому двічі на максимальний строк, які на даний час погашені або зняті, проте характеризують особу засудженого як схильного до порушення режиму відбування покарання.
Оцінюючи зазначені обставини у сукупності з відомостями про особу засудженого, який відбуває покарання за вчинення умисного тяжкого злочину пов`язаного з незаконним придбанням, зберіганням з метою збуту, а також незаконним збутом особливо небезпечної психотропної речовини, особою яка раніше вчинила злочин передбачений ст. 309 КК України, шість разів притягувався до кримінальної відповідальності, з яких чотири за тяжкі злочини проти власності, при цьому до нього застосовувалась заохочувальна норма у виді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання. колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_8 схильний до систематичної злочинної діяльності, на шлях виправлення не став, у період відбування покарання був залучений до оплачуваної праці з 2019 року, однак в 2019 та 2020 роках працював періодично (з липня по грудень 2019 року; з січня по березень та з вересня по грудень 2020 року), поряд з заохоченнями мав чисельні дисциплінарні стягнення, тому процес його виправлення не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним, тому він не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги визнаються апеляційним судом не достатніми для її задоволення та звільнення засудженого від відбування покарання умовно-достроково, оскільки матеріали справи не свідчать про досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України, - виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 12.11.2021 року, якою відмовлено у задоволенні подання начальника Державної установи «Північна виправна колонія (№90)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4