ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/757/22 Справа № 192/1649/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2021 року про відмову в умовно-достроковому звільненні засудженого ОСОБА_6 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
в режимі відеоконференції:
засудженого ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2021 року в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання відмовлено.
Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції виходив з того, що засуджений ОСОБА_6 за весь час відбуття покарання характеризується задовільно, працевлаштований до тепличного комбінату, не завжди сумлінно ставиться до вимог персоналу установи, безвідповідально ставиться до робіт з благоустрою, не бере участь в організації виховних заходів, у реалізації програм виховного впливу та самодіяльних організаціях. Крім цього, за весь час відбуття покарання має стягнення за порушення режиму утримання, заохочень не має, що з огляду на вищезазначене вказує на те, що засуджений не довів свого виправлення.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою його клопотання про умовно-дострокове звільнення задовольнити та звільнити його від подальшого відбуття покарання.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що він не довів своє виправлення, а стягнення, яке було до нього застосовано вже погашено за плином часу.
Позиції учасників судового провадження.
Засуджений ОСОБА_6 та його захисник підтримали апеляційну скаргу засудженого, вважали за необхідне ухвалу суду скасувати та постановити свою, якою задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, вважав ухвалу суду законною, обґрунтованою та вмотивованою у зв`язку з чим, просив апеляційний суд залишити апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення, а ухвалу суду без змін.
Мотиви суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався у повному обсязі, а тому, на думку апеляційного суду, рішення є законним, обґрунтованим та вмотивованим, виходячи з наступного.
Відмовляючи в застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженому ОСОБА_6 суд першої інстанції виходив з того, що за час відбуття покарання останній характеризується посередньо, не приймає участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі, безвідповідально ставиться до робіт з благоустрою, не бере участь в організації виховних заходів, у реалізації програм виховного впливу та самодіяльних організаціях, за час відбуття покарання має одне стягнення у виді суворої догани, заохочень не має, а тому суд дійшов до висновку, що засуджений ОСОБА_6 не довів свого виправлення.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується й апеляційний суд, оскільки, як видно з характеристики засудженого, ОСОБА_6 відбуває покарання за вчинення трьох тяжких злочинів проти власності, в тому числі вчинених в період іспитового строку за попереднім вироком, за весь час відбуття покарання має одне стягнення за порушення режиму утримання, не працевлаштований, не приділяє уваги до дбайливого ставлення до майна установи, до виконання вимог персоналу ставиться не завжди сумлінно, відбув 1/2 строку покарання, не відбута частина покарання складає більше одного року.
Апеляційний суд не може погодитись з доводами засудженого, що судом надано невірну оцінку його характеристиці, оскільки суд оцінює поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, у зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що за час відбуття покарання засуджений ОСОБА_6 зарекомендував себе посередньо, оскільки відсутність заохочень та наявність порушення режиму утримання свідчить про неналежне виконання засудженим своїх обов`язків.
Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Відповідно до ч. 3 ст. 107 КВК України, засуджені зобов`язані: дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна колонії і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії; виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою колонії; дотримуватися санітарно-гігієнічних норм; дотримуватися вимог пожежної безпеки і безпеки праці.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Таким чином, обов`язковою умовою для застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбуття покарання є встановлення судом факту, що особа довела своє виправлення. У даному випадку, колегія суддів вважає, що позитивні зміни у поведінці засудженого не відбулись, відсутні також й його прагнення до неухильного дотримання умов відбування покарання, проходження ним програм соціального виховання та залучення до праці. Вказані обставини дають підстави вважати, що засуджений не став на шлях виправлення та не довів його, а тому колегія суддів позбавлена можливості застосувати до ОСОБА_6 умовно-дострокове звільнення, оскільки воно, на даний час, буде суперечити меті призначеного покарання, яке полягає у виправленні засудженого та запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень.
З огляду на викладене, апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 має бути залишена без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2021 року про відмову в умовно-достроковому звільненні засудженого ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4