Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

10 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000155 щодо застосування примусових заходів медичного характеру до

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. В. Чернеччина Сумського району Сумської області,

громадянина України, що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ,

без постійного місця проживання, не судимого,

за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.187 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 6 серпня 2021 року,

у с т а н о в и л а :

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06.08.2021 до ОСОБА_7 застосовано примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.187 КК України.

Цією ж ухвалою застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, скасовано.

В апеляційній скарзі заступник керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 просить ухвалу суду першої інстанції змінити та виключити з її мотивувальної частини посилання на спрямованість умислу, мети і мотиву у ОСОБА_7 при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.187 КК України.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що відповідно до ч.1 ст.503, ч.1 ст.505 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності, і під час досудового розслідування у такому кримінальному провадженні встановлюються, серед іншого, час, місце, спосіб та інші обставини вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення.
Неосудна особа, тобто особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру. І з огляду на положення ст.ст.23, 24 КК України, якими дається визначення понять вина та умисел, а також теоретичне визначення понять мотив і мета, вказані елементи суб`єктивної сторони складу кримінального правопорушення можуть мати місце лише тоді, коли особа здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними.

З висновку судово-психіатричної експертизи № 182 від 24.03.2021 вбачається, що ОСОБА_7 під час вчинення інкримінованого йому діяння і в теперішній час страждає на органічні розлади особистості змішаного ґенезу (епілепсія, нейроінфекція, ЧМТ в 2001 році), з помірним інтелектуально-мнестичним зниженням, і за своїм психічним станом на той і в теперішній час не здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Однак суд не врахував, що здатність особи усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними є невід`ємною ознакою, що характеризує суб`єкт злочину лише за критерієм осудності, а тому, викладаючи в ухвалі обставини вчинення суспільно небезпечного діяння, визнані доведеним, в частині наявності умислу, мети і мотиву, неправильно застосував закону України про кримінальну відповідальність.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи захисника, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги; провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить задовольнити, з таких підстав.

Як встановив суд, 14 березня 2021 року близько 19 години 15 хвилин у ОСОБА_7 , який перебував поряд з магазином ОВОЧІ ФРУКТИ, що на вул. Декабристів, 1 в м. Василькові Обухівського району Київської області, виник прямий умисел на вчинення нападу, поєднаного із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, з метою заволодіння грошовими коштами, які знаходилися в магазині. З цією метою ОСОБА_7 зайшов у магазин та дочекався виходу з нього відвідувачів, після чого підійшов до потерпілої ОСОБА_9 , яка перебувала біля касового апарату, дістав з внутрішньої кишені куртки розбиту пляшку із загостреними краями, яку завчасно підготував, і спрямував загострену частину пляшки до потерпілої, якій погрожував застосуванням небезпечного для життя насильства шляхом нанесення колото-різаних поранень та вимагав віддати наявні у касовому апараті грошові кошти.

Цими діями ОСОБА_7 реалізував свій злочинний умисел на напад з метою заволодіння грошовими коштами, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання його суспільно небезпечних наслідків, керуючись корисливим мотивом, переслідуючи мету незаконного збагачення.

Щоб унеможливити спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілій, ОСОБА_9 заспокоювала його, схопила за руку, в якій він тримав розбиту пляшку, внаслідок чого між ними виникла боротьба, в ході якої ОСОБА_7 погрожував та намагався поранити потерпілу. Однак його протиправні дії припинив ОСОБА_10 , який проходив біля магазину.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 у стані обмеженої осудності суспільно небезпечного діяння, яке передбачене ч.1 ст.187 КК України, нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються сукупністю наявних у ньому доказів, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни або скасування ухвали, колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, доводи прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, яке виразилось у посиланні на наявність у ОСОБА_7 умислу, мотиву і мети при вчиненні ним суспільно небезпечного діяння, є слушними.

Осудність (обмежена осудність) є однією із загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності. Виходячи з визначених критеріїв, відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій (бездіяльності) і керувати ними.

Обмежено осудна особа позбавлена повною мірою такої здатності через наявний у неї психічний стан. Особа, визнана судом обмежено осудною, підлягає кримінальній відповідальності. Однак визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Виходячи з положень ст.ст.23, 24 КК України умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.

Усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного кримінального правопорушення, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки. Зокрема, при вчиненні розбою винний усвідомлює, що він порушує право власності, вчиняє напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства.

Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

Отже, умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Мотив злочину це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини. Прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа не здатна повною мірою усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.

Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи № 182 від 24.03.2021 ОСОБА_7 під час вчинення інкримінованих йому діянь і в теперішній час страждає на органічні розлади особистості змішаного ґенезу (епілепсія, нейроінфекція, ЧМТ в 2001 році), з помірним інтелектуально-мнестичним зниженням, і за своїм психічним станом на той і в теперішній час не здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_7 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

З таким станом, який є юридичним критерієм обмеженої осудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст.24 КК України, а також мети і мотиву як елементів суб`єктивної сторони складу кримінального правопорушення.

Тому висновки суду, що у ОСОБА_7 виник прямий умисел на вчинення нападу з метою заволодіння грошовими коштами, що він реалізував свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання його суспільно небезпечних наслідків, керуючись корисливим мотивом, переслідуючи мету незаконного збагачення, не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону України про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту, що беззаперечно, є свідченням його неправильного застосування.

Колегія суддів звертає увагу, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру гарантує захист прав, свобод та законних інтересів осіб з психічними розладами, тому розгляд таких проваджень має спеціальну процедуру.

Зокрема, ст.505 КПК України передбачено, що обставинами, які підлягають доказуванню у такому кримінальному проваджені є: час, місце, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння; вчинення цього суспільно небезпечного діяння цією особою. При цьому також встановлюються й інші обставини, зокрема, інформація про психічні розлади, поведінка, небезпечність особи, характер і розмір завданої шкоди, тощо.

Тобто предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, а умисел, мотив і мета є елементами суб`єктивної сторони саме кримінального правопорушення та встановлюються лише щодо осудної особи, на що суд першої інстанцій увагу не звернув.

Згідно з ст.409 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Тому відповідно до вимог ст.ст.408, 413 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, є підставою для зміни ухвали суду першої інстанції шляхом виключення з її мотивувальної частини посилання на наявність у ОСОБА_7 умислу, мотиву і мети при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, і задоволення апеляційної скарги прокурора.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.
Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 6 серпня 2021 року щодо ОСОБА_7 змінити, виключивши з мотивувальної частини посилання на наявність у ОСОБА_7 умислу, мотиву і мети при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.187 КК України.

У решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3