Справа № 755/2816/21
Провадження № 1-кп/755/797/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" серпня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого у справі судді ОСОБА_1
за участі секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
представника потерпілого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8
потерпілого, цивільного позивача ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0006049 від 08.12.2020 року по обвинуваченню
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Каховка Херсонської обл., українця, громадянина України, одруженого, тимчасово не працюючого, з неповною середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_10 27 листопада 2020 року приблизно о 17-00 год., керуючи технічно справним автомобілем «ГАЗ-33021» д.н.з. НОМЕР_1 рухався з лівим боковим інтервалом до бардюрного каменя 2,6 метри по під`їзній дорозі міжнародного виставкового центру, зі сторони виїзду, вздовж павільйону № 3-A по пр-ту. Броварському, 15, в м. Києві.
Під`їзна дорога до виставкового центру пр-ту. Броварського 15, має ширину 7,4 метри, дорожня розмітка відсутня.
Під час руху водій ОСОБА_10 , допустив порушення вимог п.п.: 10.1, 10.9, Правил дорожнього руху України, а саме:
- п.10.1 ПДР України - Перед початком руху, перестроюванням та будь- якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
- п.10.9. ПДР України - Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.
Порушення вище вказаних вимог правил дорожнього руху з боку водія ОСОБА_10 виразилось в тому, що він розпочав руху заднім ходом, при цьому не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не впевнився, що позаду його автомобіля нікого немає, та не звернувся за допомогою до інших осіб, чим порушила п.п. 10.1, 10.9 ПДР України.
Так, ОСОБА_10 рухаючись заднім ходом по під`їзній дорозі вздовж будівлі № 15 по пр-ту. Броварського зі сторони виїзду в бік вул. А. Шептицького в м. Києві, проїхавши заднім ходом приблизно 5 метрів зі швидкістю приблизно 5 км/год, не побачив, що позаду його автомобіля стоїть пішохід ОСОБА_9 , котрий стояв повернутий спиною до автомобіля «ГАЗ- 33021» д.н.з. НОМЕР_1 , в результаті чого водій ОСОБА_10 здійснив на нього наїзд задньою середньою частиною автомобіля «ГАЗ-33021» в задню частину тіла пішохода ОСОБА_9 , від чого пішохід впав на асфальт та отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, а саме: закрита травма лівого ліктьового суглобу - внутрішньо суглобовий уламковий перелом проксимального епіметафізу ліктьової кістки і голівки променевої кістки зі зміщенням уламків.
Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/111-21/1778-ІТ від 18.01.2021 року: в даній дорожній ситуації, з технічної точки зору, водій автомобіля «ГАЗ-33021» н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_10 повинен був керуватися вимогами пунктів: 10.1; 10.9 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній ситуації водій автомобіля «ГАЗ-ЗЗО21» н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_10 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_11 шляхом виконання вимог пунктів: 10.1; 10.9 ПДР України. В даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля «ГАЗ-ЗЗО21» н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_10 експертом, з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам пунктів: 10.1; 10.9 ПДР України. Для оцінки дій пішохода ОСОБА_9 в умовах виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди спеціальних знань в галузі судової автотехніки не потрібно, вони (дії) можуть бути оцінені органами досудового розслідування (судом) самостійно, відповідно до вимог розділу 4 чинних Правил дорожнього руху України. Причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, є невідповідність дій водія автомобіля «ГАЗ-ЗЗО21» н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_10 вимогам пунктів: 10.1; 10.9 Правил дорожнього руху України.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №042-60-2021 від 22.01.2021, в результаті даної ДТП пішохід ОСОБА_9 , отримала наступні тілесні ушкодження: а) закрита травма лівого ліктьового суглобу - внутрішньо суглобовий уламковий перелом проксимального епіметафізу ліктьової кістки і голівки променевої кістки зі зміщенням уламків, б) садно передньої поверхні лівого колінного суглобу. Відповідно до п.п. 4.6 та 2.2.1/в «Правил», вказане тілесне ушкодження у п а) за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, та пояснив, що має 10 років водійського стажу категорії «В». З приводу подій, повідомив, що 27.11.2020 року заїхав на територію «Виставкового центру» аби підігнати автомобіль яким він керував, під загрузку на другу рампу. Подивившись по дзеркалах та перевіривши, що позаду нікого немає, подавши звуковий сигнал почав рух на відстань, що становить близько 30 метрів між рампами. Проїхавши близько 5 метрів зі швидкістю не більше 5 км/год, почув крик, а вийшовши з машини побачив потерпілого ОСОБА_9 та допоміг йому піднятись. Повідомив, що у нього була обмежена видимість, оскільки автомобіль вантажний то він мав змогу орієнтуватись лише по бокових дзеркалах. Зазначив, що шкоду відшкодував добровільно, оскільки хотів допомогти.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що 27.11.2020 року о 17 год. вечора, біля МВЦ за адресою: м. Київ, пр-т Броварський, 15, його фірма мала загрузити стенди біля виставки. В цей час ОСОБА_9 став біля воріт аби поглянути, де можна припаркувати автомобіль. В цей час відчув удар та почав кричати. Водій, який керував автомобілем ОСОБА_10 , зупинився. Після чого було викликано швидку медичну допомогу. Додав, що ОСОБА_10 на початку грудня 2020 року в добровільному порядку відшкодував йому кошти на лікування в розмірі 10 тис. грн. За час лікування йому було зроблено три операції.

На обґрунтування винуватості ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому відповідно до обвинувального акту кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, сторона обвинувачення надала, а суд дослідив наступні докази:

-рапорт поліцейського УПП у м. Києві ДПП ОСОБА_12 від 27.11.2020 (том 1 а.с. 110);

-рапорт начальника відділення СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві від 07.12.2020 (том 1 а.с.111);

-протокол огляду місця ДТП від 27.11.2020 зі схемою пригоди (том 1 а.с.112-122)

- висновок експерта про проведення автотехнічної експертизи №СЕ-19/111-21/1778-ІТ від 18.01.2021 відповідно до якого в дорожній ситуації, з технічної точки зору, водій автомобіля «ГАЗ-33021» н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_10 повинен був керуватися вимогами пунктів: 10.1; 10.9 Правил дорожнього руху України та мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_9 шляхом виконання вимог пунктів: 10.1; 10.9 ПДР України. Причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, є невідповідність дій водія автомобіля «ГАЗ-ЗЗО21» н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_10 вимогам пунктів: 10.1; 10.9 Правил дорожнього руху України (том 1 а.с.132-135);

- висновок СМЕ №042-60-2021 відповідно до якого дані наданої медичної документації на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідчать про те, що під час звернення за медичною допомогою 27.11.2020 о 16:21, у нього мали місце тілесні ушкодження: а) закрита травма лівого ліктьового суглобу - внутрішньо- суглобовий уламковий перелом проксимального епіметафізу ліктьової кістки і голівки променевої кістки зі зміщенням уламків; б) садно передньої поверхні лівого колінного суглобу. Відповідно до п.п. 4.6 та 2.2.1/в «Правил», вказане тілесне ушкодження у п а) за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу. Виявлені ушкодження не мають ознак небезпеки для життя. Характер та морфологія виявлених ушкоджень свідчать про те, що вони утворились внаслідок травматичної дії тупими предметами, що могло бути при транспортній травмі (травма при зіткненні автомобіля, який рухався, з пішоходом), за давністю можуть відповідати вказаному терміну (том 1 а.с.136-140);
- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 18.01.2021 року (том 1 а.с. 141-142);

- постанова про призначення судово медичної експертизи від 19.01.2021 (том 1 а.с.143 а);

- постанова про визнання та приєднання речових доказів від 10.12.2020 відповідно до якої автомобіль марки «ГАЗ-33021» д.н.з. НОМЕР_1 визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження та передано власнику під зберігальну розписку (том 1 а.с.146);

- копія карти виїзду швидкої допомоги №1225 А від 27.11.2020 (том 1 а.с.148).

Ці докази в силу ст. ст. 85, 86 КПК України суд вважає належними та допустимими, так як вони є достатніми, такими, що взаємодоповнюють один одного, достовірно та поза розумним сумнівом, як того вимагають норми КПК України, підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Таким чином, досліджені безпосередньо в судовому засіданні докази суд оцінює їх в сукупності за критеріями належності та допустимості. За критерієм належності, закріпленим у ст. 85 КПК України, суд вважає всі досліджені докази належними, допустимими, послідовними, логічними, узгодженими один з одним, отримані без порушень прав та свобод людини, у законний спосіб, їм надана правильна юридична оцінка та не має підстав їм не довіряти.
При цьому суд, вважаючи достатньо забезпеченими в ході судового розгляду процесуальні права сторони захисту та сторони обвинувачення на надання ними доказів на підтвердження та спростування висунутого обвинувачення, виходить з принципів реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього обвинувачення. Винуватість особи має бути доведена поза розумним сумнівом.
Правова позиція ЄСПЛ щодо цього відображена, зокрема, у п.43 рішення від
14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», де Суд зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і взаємоузгоджених.
Відповідно до ст. 5 КПК України, процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. Допустимість доказів визначається положеннями цього Кодексу, які були чинними на момент їх отримання.
Приймаючи до уваги викладене, суд вважає безспірно встановленим те, що всі інші процесуальні дії по збиранню доказів по даному провадженню, які були досліджені судом, були проведені у спосіб, з дотриманням порядку і на підставах, передбачених процесуальним законом з дотриманням загальних засад кримінального провадження, які гарантують права і свободи людини та громадянина (п.п. 1-10 ч. 1 ст. 7, ч.ч. 2, 4 та 6 ст. 246, 251, 252, 271, 273, 275 КПК України).
Таким чином, проаналізувавши безпосередньо отримані у судовому засіданні показання потерпілого, а також досліджені під час судового розгляду письмові та речові докази, суд приходить до висновку, що підстав для їх неврахування, а також визнання неналежними чи недопустимими сторонами не наведено, а судом встановлено, що вони є переконливими, послідовними, та такими, що узгоджуються між собою і у своїй сукупності є достатніми для встановлення судом усіх обставин кримінального правопорушення, які підлягають встановленню відповідно до вимог, передбачених ст. 91 КПК України, та жодним чином не спростовуються будь-якими іншими обставинами. Вказані докази суд покладає в основу свого рішення по суті висунутого ОСОБА_10 обвинувачення у даному кримінальному провадженню.
Суд кваліфікує дії ОСОБА_10 за частиною 1 статті 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Обвинуваченим ОСОБА_10 було допущено порушення наведених вище приписів Правил дорожнього руху України, що перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з заподіяними потерпілому ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
З огляду на наведене, об`єктивна сторона кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_10 , полягає у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило середньої тяжкості тілесне ушкодження потерпілому, яка є елементом складу злочину, відповідальність за вчинення якого встановлена ч. 1 ст. 286 КК України.
Із суб`єктивної сторони вина ОСОБА_10 характеризується необережністю у формі злочинної недбалості, оскільки, передбачаючи настання суспiльно-небезпечних наслiдкiв своїх дій, ОСОБА_10 легковажно розраховував на їх запобігання.
Суд зазначає, що ч. 1 ст. 286 КК України містить санкцію за вчинення передбаченого у ній злочину, яка дозволяє його класифікувати відповідно до ст. 12 КК України як злочин невеликої тяжкості.
При призначенні покарання обвинуваченому суду слід суворо дотримуватись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України мета покарання засудженого є його виправлення, перевиховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів.
Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зі змінами від 12 червня 2009 року, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення.
При виборі обвинуваченим заходу примусу і порядку його відбування у відповідності до даної норми разом зі ступенем тяжкості вчиненого злочину, суд враховує дані про особу кожного обвинуваченого та всі інші обставини, які відповідно до положень КК України, в тому числі, ст. ст. 66, 67 цього Кодексу, впливають на вибір такого заходу примусу та порядок його відбування, а також форму вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості та наслідків, що настали.
Обставинами, які, відповідно до норми ст. 66 КК України пом`якшують покарання, у даному випадку, є часткове відшкодування обвинуваченим заподіяної шкоди потерпілому.
Обставини, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, відсутні.
Приймаючи рішення про призначення обвинуваченому покарання, суд, серед іншого, враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується на рішенні Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15рп/2004 у справі № 1-33/2004.
Вимога додержувати справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема, у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.
Визначаючи вид і розмір покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про його особу, а саме те, що обвинувачений одружений на обліку і лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності.
За таких обставин, ураховуючи пом`якшуючі та відсутність обтяжуючих вину обставин, суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому мінімальне покарання в межах санкції ч. 1 статті 286 КК України, не пов`язане з позбавленням волі, а саме у вигляді штрафу з позбавлення права керування транспортними засобами.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_10 , попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідає його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
Згідно з положенням п. 7 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити цивільний позов.

Представником цивільного позивача ОСОБА_9 було заявлено цивільний позов до ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди в сумі 50 000 грн. та матеріальної шкоди в сумі 56 000 грн. завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльність особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а саме у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із противоправною поведінкою щодо неї самої, чи знищенням її майна.
Приймаючи до уваги, що в результаті дій обвинуваченого потерпілий ОСОБА_9 поніс моральні і фізичні страждання у зв`язку із ДТП, в результаті неправомірний дій обвинуваченого, поніс витрати в розмірі 56 000 грн, що підтверджується квитанціями про оплату ліків на вказану суму та виписками із медичних карт стаціонарного хворого ОСОБА_9 , де зазначено, що йому було спричинено закриту травму лівого ліктьового суглобу - внутрішньо суглобовий уламковий перелом проксимального епіметафізу ліктьової кістки і голівки променевої кістки зі зміщенням уламків, у зв`язку з чим йому довелося тричі перености оперативні втручання, з огляду на часткове відшкодування обвинуваченим ОСОБА_10 матеріальної шкоди в сумі 10 000 грн, вказаний розмір матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенню.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
За положеннями частини 1 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів.

Аналіз викладених норм права дає підстави для висновку про те, що моральна шкода, завдана ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки має бути відшкодована особою, яка її завдала.

Суд приймає до уваги доводи потерпілого та погоджується з тим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини обвинуваченого, потерпілому завдано ушкодження здоров`ю, внаслідок чого він дійсно зазнав моральної шкоди, яка виразилась у фізичному болю, душевних стражданнях, вимушеній зміні звичайного способу життя під час амбулаторного та стаціонарного лікування.

Також суд погоджується з доводами цивільного позивача про те, що йому завдано моральної шкоди. Так, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина з статті 23 ЦК України).

З огляду на принципи розумності, виваженості та справедливості, оцінивши в сукупності викладені в позові обставини, суд вважає, що цивільний позов позивача ОСОБА_9 до ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди в сумі 50 000 грн. завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення підлягає задоволенню.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_10 не застосувався.

Процесуальні витрати по справі за проведення судових експертиз № СЕ-19/111-21/1778-ІТ від 18.01.2021 року, № 042-60-2021 від 22.01.2021 на загальну суму 3 104,50 грн., слід стягнути із ОСОБА_10 в користь держави.
Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.с. 50, 65-67 КК України, ст.ст. 369 - 371, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 4000 (чотирьох тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 68 000 (шістдесят вісім тисяч) грн. в дохід держави із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 46 000 грн.

Стягнути з з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 50 000 грн.

Речовий доказ по справі: автомобіль марки «ГАЗ-33021» д.н.з. НОМЕР_1 , який визнано речовим доказом та передано ОСОБА_10 під зберігальну розписку повернути власнику.

Стягнути з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави 1307 (одну тисячу триста сім) грн 60 коп. в рахунок відшкодування витрат за проведення авто-технічної експертизи.

Стягнути з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави 1796 (одну тисячу сімсот дев`яносто шість) грн 90 коп. в рахунок відшкодування витрат за проведення судово-медичної експертизи.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 діб з моменту проголошення, а засудженими з моменту отримання копії вироку.

Суддя