ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 346/6108/14-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/228/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - п.12 ч.2 ст.115 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2021 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_11 , потерпілої ОСОБА_13 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_10 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 березня 2021 року,-

встановила:

Вказаним вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Черче Рогатинського району, Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, та призначено йому покарання - позбавлення волі на строк чотирнадцять років.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід - тримання під вартою ОСОБА_7 залишено без змін.

Строк відбуття покарання обвинуваченому вирішено рахувати з часу фактичного затримання 17 травня 2014 року. Зараховано в строк відбуття покарання ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 17.05.2014 до 10.08.2019 та з 14.08.2019 до дня набрання вироком законної сили за правилами, передбаченими ст.72 КК України в редакції Закону України №836-VIII один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродження та жителя АДРЕСА_2

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, та призначено йому покарання - позбавлення волі на строк чотирнадцять років.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід - тримання під вартою ОСОБА_8 залишено без змін.

Строк відбуття покарання обвинуваченому вирішено рахувати з часу фактичного затримання 19 листопада 2014 року. Зараховано в строк відбуття покарання ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 19.11.2014 до 10.08.2019 та з 14.08.2019 до дня набрання вироком законної сили за правилами, передбаченими ст.72 КК України в редакції Закону України №836-VIII один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця смт.Гвіздець Коломийського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, та призначено йому покарання - позбавлення волі на строк чотирнадцять років.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід - тримання під вартою ОСОБА_9 залишено без змін.

Строк відбуття покарання обвинуваченому вирішено рахувати з часу фактичного затримання 24 вересня 2016 року. Зараховано в строк відбуття покарання ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення з 24.09.2016 до 10.08.2019 та з 14.08.2019 до дня набрання вироком законної сили за правилами, передбаченими ст.72 КК України в редакції Закону України №836-VIII один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільні позови ОСОБА_13 з урахуванням уточнених позовних вимог задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , у користь ОСОБА_13 , 1959 р.н., жительки АДРЕСА_3 - 75000 грн на відшкодування заподіяної злочином матеріальної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , у користь ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жительки АДРЕСА_3 по 250 000 грн з кожного обвинуваченого на відшкодування моральної шкоди. У решті позову відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_14 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , у користь ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , жительки АДРЕСА_4 по 250 000 грн з кожного обвинуваченого на відшкодування моральної шкоди. У решті позову відмовлено.

Питання щодо арешту майна, судових витрат та речових доказів вирішено.

Згідно вироку, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 вчинили вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, за попередньою змовою групою осіб.

Злочин вчинено за наступних обставин.

27.04.2014 близько 23 год 00 хв ОСОБА_7 , в с. Кулачківці Снятинського району зустрівся із ОСОБА_15 з яким на власному автомобілі Опель Віваро, д.н.з. НОМЕР_1 , поїхали відпочивати в клуб, що в с.Гвіздець Коломийського району. Перебуваючи в клубі, ОСОБА_7 та ОСОБА_15 , зустрілися з ОСОБА_9 і ОСОБА_8 , з якими всю ніч розпивали алкогольні напої.

28 квітня 2014 року близько 06 год 15 хв ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_15 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 вирішили поїхати з клубу та на вказаному вище автомобілі направилися в смт. Заболотів Снятинського району, де мали намір продовжити відпочинок.

Цього ж дня близько 07 год 15 хв, проїжджаючи через с.Балинці Снятинського району, на автобусній зупинці вони побачили ОСОБА_16 у форменому одязі працівника міліції, який направлявся на роботу та чекав на маршрутний автобус. На прохання ОСОБА_8 , ОСОБА_7 зупинив автомобіль біля ОСОБА_16 , ОСОБА_8 , запропонував останньому під`їхати, на що той погодився.

У салоні автомобіля, під час розмови між ОСОБА_8 та ОСОБА_16 , виник конфлікт, до якого приєднався ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , підтримуючи ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , маючи бажання продовжити конфлікт, звернув з дороги - повернув у с.Трофанівку Снятинського району.

ОСОБА_15 , не бажаючи брати участі у сварці, попросив ОСОБА_7 зупинитися при виїзді з с.Трофанівка, після чого вийшов з автомобіля та пішов до своїх знайомих. ОСОБА_7 продовжив рух та поїхав в поле між селами Кулачківці і Вишнівка, де зупинився на пагорбі неподалік потічка.

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , вийшли з автомобіля, де продовжили сварку з ОСОБА_16 , яка переросла в бійку, в ході якої вони стали наносити удари по голові та тілу ОСОБА_16 .

Побоюючись за своє життя та здоров`я, ОСОБА_16 почав втікати по полю до низу від польової дороги, на якій зупинився автомобіль Опель Віваро, д.н.з. НОМЕР_1 .

У цей момент у ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків виник спільний умисел, спрямований на позбавлення життя ОСОБА_16

ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 наздогнали ОСОБА_16 у полі, при цьому ОСОБА_8 , озброївшись ножем, який зберігав при собі, наніс ОСОБА_16 сліпу колото-різану рану нижньої третини лівого стегна на передній поверхні, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Оскільки ОСОБА_16 отримав ножове поранення лівого стегна та не мав змоги чинити активний опір, ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перетягнули його до потічка, який розташований у полі між селами Кулачківці і Вишнівка Снятинського району.

У подальшому, реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на позбавлення життя ОСОБА_16 , ОСОБА_9 разом із ОСОБА_7 розпочали утримувати ОСОБА_16 , тим самим не даючи йому змоги втекти, таким чином долаючи опір потерпілого. В цей час, діючи за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_8 умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, бажаючи виконання злочинного наміру, спрямованого на вчинення вбивства ОСОБА_16 , озброївшись колото-ріжучим предметом, а саме ножем, який мав при собі, умисно наніс потерпілому один удар в життєво-важливу ділянку тіла - грудну клітку зліва. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_16 помер тут же на місці події.

У результаті спільних злочинних дій ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_16 спричинено згідно висновку судово-медичної експертизи № 41 дод. від 20.10.2014 тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя в момент спричинення, у вигляді проникаючої колото-різаної рани передньої поверхні грудної клітки зліва, масивної внутрішньої та зовнішньої кровотечі, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя в момент спричинення та сліпу колото-різану рану нижньої третини лівого стегна по передній поверхні, синця правого ока, саден правої щоки, чола, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Після вчинення вбивства ОСОБА_16 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з місця злочину скрилися.

В апеляційних скаргах:

захисник обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_11 просить скасувати оскаржуваний вирок в частині визнання ОСОБА_9 винним у інкримінованому злочині та постановити новий, яким закрити провадження щодо її підзахисного за відсутністю в його діянні складу цього кримінального правопорушення. Цивільні позови потерпілих просить залишити без розгляду, процесуальні витрати віднести на рахунок держави. Одночасно заявляє клопотання про повторний допит свідка ОСОБА_17 . Свої вимоги мотивує тим, що вирок ґрунтується на припущеннях та показах свідка ОСОБА_17 які сторона захисту вважає неправдивими та такими, що не могли прийматись до уваги судом як достовірні. Вказує на розбіжність показів цього свідка та висновком експертизи, щодо положення потерпілого під час нанесення йому ударів. А також на розбіжність в термінах звернення цього свідка до поліції. З огляду на вищевикладене вважає, що покази даного свідка не можуть вважатись надійними і вони не підтверджені будь якими іншими доказами. Зазначає, що судом не надано належної оцінки та не спростовано доводи обвинуваченого ОСОБА_9 щодо його невинуватості, зокрема не надано оцінки тому, що показання обвинуваченого щодо події злочину є чіткими та послідовними, узгоджуються із показаннями інших обвинувачених та показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 які показали, що коли приїхали витягувати автомобіль, то ОСОБА_9 на місці біля автомобіля не було, а його забрав батько приблизно о 8-8.05 год. Також вважає, що вирок не містить обґрунтування вчинення злочину групою осіб, оскільки вбивство сталось на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, а не за попередньою домовленістю.

захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_10 просить скасувати оскаржуваний вирок та провадження закрити на підставі ч.1 п.2 ст.284 КПК України, а також на виконання п.5 ч.2 ст.396 КПК України викликати і допитати свідка ОСОБА_22 . Свої вимоги мотивує тим, що судом у вироку не обґрунтовано висновок щодо наявності конфлікту між ОСОБА_16 і ОСОБА_8 , до якого приєднались ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , а саме не вказано на підставі яких доказів судом зроблено такий висновок, за рахунок якого можливо пояснити мотив і мету вчинення вбивства. Обвинувачені вказаний факт заперечують, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 ствердили суду, що не приймали участі у сварці, що підтвердив і ОСОБА_8 , свідок ОСОБА_15 . Також не грунтується на жодних доказах і висновок суду про те, що ОСОБА_7 звернув з дороги для продовження конфлікту, оскільки останній ствердив, що так він мав скоріше потрапити додому. Його покази підтвердив і ОСОБА_8 та свідок обвинувачення ОСОБА_15 . Також факт зупинки автомобіля не з метою продовження конфлікту, а в зв`язку з тим, що автомобіль застряг і не міг далі їхати повністю підтвердили свідки обвинувачення ОСОБА_18 , ОСОБА_23 , ОСОБА_20 які підтвердили, що допомагали витягувати автомобіль, підтвердили, що на момент їх приходу ОСОБА_9 біля автомобіля не було, не бачили на одязі ОСОБА_7 бруду, а на ньому тілесних ушкоджень. Вважає, що обставини вчинення вбивства, викладені судом як обвинувачення, яке судом вважається доведеним, ґрунтується на суперечливих, неналежних та недопустимих доказах. Так судом покладено в основу обвинувального вироку показання свідка ОСОБА_17 , які не можливо оцінювати як правдиві оскільки свідок не зміг впевнено пояснити суду, чому сам, добровільно з`явився до поліції через 3 роки після події злочину, саме тоді, коли дане кримінальне провадження було направлене на новий судовий розгляд після скасування вироку, і саме тоді коли був затриманий обвинувачений ОСОБА_9 і йому, за його словами було запропоновано стати свідком і надати неправдиві показання відносно участі у вбивстві ОСОБА_7 на що він не погодився. Також вважає, що покази цього свідка не конкретні, плутані і надумані. Згідно висновку експерта потерпілому було нанесено не менше 6 ударів 2 з яких ножові, а це не відповідає показам свідка ОСОБА_17 про довге і жорстоке побиття потерпілого трьома особами руками і ногами. Стверджує про недопустимість протоколу огляду місця події від 02.03.2017 р. оскільки незважаючи на те, що потерпіла ОСОБА_14 була присутня під час цієї слідчої дії і фактично знайшла знаряддя злочину, в цьому процесуальному документі вона не зазначена. Зазначає, що вироком не встановлено обов`язкової ознаки суб`єктивної сторони злочину, а саме не визначено мету і мотив вчиненого вбивства.

обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати оскаржуваний вирок та виправдати його. Свої вимоги мотивує аналогічними доводами, що і його захисник, та вважає, що докази його винуватості зібрано незаконним шляхом, а судове слідство здійснено з порушенням КПК України.

потерпіла ОСОБА_13 просить скасувати оскаржуваний вирок у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особам засуджених внаслідок м`якості. Просить додатково кваліфікувати дії обвинувачених за п.8 ч.2 ст.115 КК України та ст.348 КК України та постановити новий вирок, яким засудити їх за вказаними статтями та призначити покарання у виді довічного позбавлення волі. Стягнути з обвинувачених на її користь по 500000 грн. моральної шкоди та витрат на правову допомогу, позов задовольнити в повному обсязі. Свої вимоги мотивує тим, що під час допиту свідків, обвинувачених та потерпілих стало очевидним факт, що злочин скоєно групою осіб, не через особисті неприязні відносини, а з мотивів помсти за виконання службових обов`язків у минулому працівником міліції Снятинського РВ УМВС ОСОБА_16 , про що також свідчить факт виявлення в канаві зрізаного погону. Одночасно факт зрізаного погону слід розцінювати як знищення державної символіки поліції України. Вважає, що мотиви скоєного групового вбивства у вироку суду не наведені, все кваліфіковано як особливо тяжкий злочин проти особи. Зазначає, що зухвала поведінка в судовому засіданні, при допиті обвинувачених не свідчить про жаль з приводу вчиненого, їх негативні характеристики, небажання стати на шлях виправлення, нехтування життям людини, безжалісне нанесення ударів ножем, холоднокровне вбивство, раніше знайомого, з яким були дружні нормальні відносини, який не створював небезпеки як працівник міліції, свідчить про те, що вказані особи є особливо небезпечними для суспільства і на цій підставі стає очевидним, що мета покарання виправлення, запобігання вчинення нових злочинів, а тому за вказані дії необхідно призначити покарання у вигляді довічного позбавлення волі Вказує, що обвинувачені не вчинили жодних дій щодо відшкодування майнової та компенсації моральної шкоди, що свідчить про їх байдужість до скоєного особливо тяжкого злочину та його наслідків.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи обвинувачених та їх захисників, які підтримали апеляційні скарги сторони захисту і просили їх задовольнити, і крім того обвинувачений ОСОБА_8 просив пом`якшити призначене йому покарання, думку потерпілих, які підтримали подану ними апеляційну скаргу і просили призначити покарання у виді довічного позбавлення волі та повністю задовольнити цивільний позов, міркування прокурора, вважає оскаржений вирок законним і обґрунтованим, а тому вбачає підстави для його скасування, перевіривши матеріали провадження і наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів з`ясувала наступне.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні злочину, за який їх засуджено та кваліфікація їх дій, обґрунтовані сукупністю досліджених в судовому засіданні та належним чином оцінених у вироку доказів, якими повністю спростовуються наведені в апеляційних скаргах доводи.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги дані показань обвинувачених в частині того, що вони 28 квітня 2014 року їхали в мікроавтобусі Опель Віваро під керуванням ОСОБА_7 в напрямку смт.Заболотів Снятинського району і по дорозі в с.Балинці на прохання ОСОБА_8 підібрали пасажира ОСОБА_16 та продовжили рух. Після того як між останніми виник конфлікт ОСОБА_7 скерував автомобіль на ґрунтову дорогу між селами Кулачківці та Вишнівка, на якій невдовзі застряг і зупинився.

Показання обвинувачених в цій частині узгоджуються з дослідженими судом доказами, зокрема наступними:

- показаннями свідків ОСОБА_15 і даними проведеного з ним слідчого експерименту, якими підтверджено, що обвинувачені зупинились в с.Балинці і підібрали ОСОБА_24 . Далі під час руху між обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_16 виник конфлікт. Проїхавши разом близько одного кілометра ОСОБА_25 скерував автомобіль на грунтову дорогу у с.Вишнівка, після чого свідок зважаючи на конфлікт попросив зупинити, вийшов в мікроавтобуса і пішов додому пішки через ліс, поле і два села;

- показаннями свідка ОСОБА_26 про те, що коли мікроавтобус під керуванням ОСОБА_7 зупинився біля автобусної зупинки то в нього крім ОСОБА_24 сів ще один пасажир, який невдовзі вийшов і пояснив, що йому сказали вийти. Мікроавтобус разом з ОСОБА_27 в салоні поїхав під керуванням ОСОБА_7 в сторону с.Заболотів;

- показаннями свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_28 та ОСОБА_29 про те, що зранку в понеділок після Великодня 2014 року вони допомагали ОСОБА_8 та ОСОБА_7 забрати автомобіль останнього з польової дороги між селами Кулачківці та Вишнівка.

Крім того, під час проведення слідчих експериментів 01 травня 2014 року свідки ОСОБА_18 і ОСОБА_20 вказав на ділянку ґрунтової дороги де застряг автомобіль ОСОБА_7 .

Згідно протоколу огляду місця події від 01 травня 2021 року неподалік вказаного місця було виявлено труп ОСОБА_16 з тілесними ушкодженнями у вигляді синців та відкритих ран.

З протоколу огляду трупа від 01.05.2014, копії лікарського свідоцтва про смерть №41 від 01.05.2014р., висновку медико-криміналістичної експертизи №124 від 15.07.2014 року, додаткового висновку судово-медичної експертизи №41 дод. від 20.10.2014 року та висновку медико-криміналістичної експертизи №103 від 23.05.2014 року, висновку медико-криміналістичної експертизи №124 від 15.07.2014 року вбачається, що смерть ОСОБА_16 настала від проникаючої колото-різаної рани передньої поверхні грудної клітки зліва, що супроводжувалось масивною зовнішньою та внутрішньою кровотечею, та наступила біля трьох діб до моменту розтину. При дослідженні трупа ОСОБА_16 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: проникаючої колото-різаної рани передньої поверхні грудної клітки зліва, масивна внутрішня та зовнішня кровотеча, сліпа колото-різана рана нижньої третини лівого стегна на передній поверхні; синець правого ока; садна правої щоки та чола, що утворилися прижиттєво. Обидві колото-різані рани утворились від дії колото-ріжучого предмету, яким міг бути ніж. Синець утворився від ударної дії тупого твердого предмету, садна - від ударної дії чи ковзання такого предмету. Для їх спричинення потерпілому було нанесено не менше шести ударів, смерть ОСОБА_16 наступила від нанесення не менше одного удару в грудну клітку плоским колючо-ріжучим предметом форми ножа, який має обушок і лезо. В момент заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень він в основному перебував в горизонтальному положенні. При цьому не виключено, що в момент першого удару (перших ударів) він міг перебувати у вертикальному положенні.

В апеляційних скаргах сторона захисту не заперечує вищенаведені обставини.

Разом з тим, як і в суді першої інстанції, сторона захисту стверджує про непричетність обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_9 до заподіяння смерті ОСОБА_16 .

Як вбачається зі змісту вироку в ході судового розгляду такі доводи були ретельно перевірені і обґрунтовано відхилені судом першої інстанції з наведенням належних і достатніх мотивів такого рішення.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 у своїх показаннях стверджував, що він самостійно вбив ОСОБА_16 , а саме після того як мікроавтобус застряг вони вийшли і сварилися по дорозі, потім почали битися. Перший удар наніс йому ОСОБА_16 другий удар він наніс ОСОБА_16 , від удару ОСОБА_16 впав на спину на бік. Тоді обвинувачений побачив у себе в правій руці ніж в крові, зрозумів, що вдарив ОСОБА_16 ножем, тому ніж одразу з рук викинув. Тіло ОСОБА_16 не рухав.

Однак, такі показання обвинуваченого ОСОБА_8 щодо характеру і кількості тілесних ушкоджень та обставновки на місці його вбивства повністю спростовуються об`єктивними даними протоколів огляду місця події та висновків експертиз, згідно яких для спричинення виявлених у ОСОБА_16 тілесних ушкоджень було нанесено не менше шести ударів. Крім того, характер забруднення одягу, розташування його частин (хлястика від погон) і взуття вказують на переміщення (волочіння) тіла ОСОБА_16 . Так, судом першої інстанції правильно вказано, що наявність виявлених слідів ковзання на передній та задній поверхнях куртки та штанів потерпілого, а також на підошві туфля, враховуючи покази ОСОБА_8 про те, що після вбивства ОСОБА_16 труп не переміщав, положення трупа не змінював, вказує на факт перетягування ОСОБА_16 до моменту заподіяння йому смертельного тілесного ушкодження.

Також, судом першої інстанції правильно враховано, що обвинувачений ОСОБА_16 як працівник правоохоронного органу мав фахову фізичну підготовку, а ОСОБА_8 згідно його показань та інших обвинувачений знаходився у стані сильного алкогольного сп`яніння. За таких обставин колегія суддів погоджується з викладеним у вироку висновком, що подолання опору ОСОБА_16 та його волочіння ОСОБА_8 не міг здійснити одноособово, що спростовує доводи обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_9 про їх непричетність до вчинення вбивства ОСОБА_16 .

Крім наведених обставин, оцінюючи доводи сторони захисту в цій частині, в тому числі, що ОСОБА_7 і ОСОБА_9 не було відомо про вбивство ОСОБА_16 , суд першої інстанції правильно врахував і поведінку обвинувачених після події злочину. Зокрема те, що обвинувачений ОСОБА_7 в той день залишив свій мікроавтобус не за своїм місцем проживання, а у дворі односельчанина. При цьому залишив і ключі до нього, чого раніше жодного разу не робив. А сам ОСОБА_7 ввечері 28.04.2014 поїхав у м.Львів, де і був пізніше затриманий. Цього ж дня виїхав за межі України обвинувачений ОСОБА_9 і за кордоном користувався документами на інше прізвище, а не власне. В Україну самостійно не повертався, а був затриманий на території Швейцарії.

Крім того, судом першої інстанції в основу обвинувального вироку покладено показання свідка ОСОБА_17 , який під час його допиту в судовому засіданні підтвердив, що в день події злочину проїжджав боковою дорогою попри ту, що йде у с.Вишнівка, де побачив на верхній дорозі мікроавтобус, а внизу у полі чотирьох хлопців. Троє з них ловили того, що був у синьому форменному одязі, били його, а він тікав, повз, виривався, коли впав, то підняли і всі били руками і ногами.

З урахуванням установлених в даному випадку обставин, які вказують на подолання обвинуваченими ОСОБА_7 і ОСОБА_9 опору потерпілого з метою полегшити заподіяння йому смерті обвинуваченим ОСОБА_8 , колегія суддів приходить до переконання, що в даному випадку правильно кваліфіковано дії обвинувачених за ознакою умисного вбивства за попередньою групою осіб, оскільки згідно п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи від 07.02.2003 року №2, за такою ознакою умисне вбивство кваліфікується і тоді коли особи, котрі хоча й не вчинювали дій, якими безпосередньо була заподіяна смерть потерпілому, але будучи об`єднаними з іншими співвиконавцями вбивства єдиним умислом, спрямованим на позбавлення потерпілого життя, виконали хоча б частину того обсягу дій, який група вважала необхідним для реалізації цього умислу.

Доводи апеляційних скарг про недостовірність показань свідка ОСОБА_17 колегія суддів вважає безпідставними, оскільки під час досудового розслідування його показання були перевірені шляхом проведення слідчого експерименту, в ході якого він безпосередньо на місці вказав місце знаходження мікроавтобуса сірого кольору, яке відповідає місцю застрягання автомобіля ОСОБА_7 , яке було встановлено в результаті інших слідчих дій - оглядів місця події та слідчих експериментів з обвинуваченим ОСОБА_8 і двома свідками.

Доводи сторони захисту про невідповідність показань свідка ОСОБА_17 висновкам експертиз суд першої інстанції належним чином перевірив і обґрунтовано відхилив, вказавши у вироку, що згідно висновку медико-криміналістичної експертизи №124 від 15.07.2014, в момент заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень він в основному перебував в горизонтальному положенні. При цьому не виключено, що в момент першого удару (перших ударів) він міг перебувати у вертикальному положенні.

Наведене узгоджується з показаннями свідка ОСОБА_17 про те, що він бачив як троє хлопців били четвертого, але поїхав далі.

Крім того, доводи апеляційних скарг про неналежну перевірку органом досудового розслідування показань свідка ОСОБА_17 доказами з інших джерел, а саме не з`ясували в кого саме він гостював у с.Заболотів, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів провадження свідок ОСОБА_17 будучи попередженим про кримінальну відповідальність дав показання безпосередньо в судовому засіданні, де стороні захисту було забезпечено можливість його перехресного допиту, в ході якого свідок ОСОБА_17 пояснив причини свого перебування на польовій дорозі в ранішню пору, розбіжностей між його показаннями і окремими деталями обставин події та з`явлення до правоохоронних органів через тривалий час після події. Зокрема він вказав, що повертався із с.Заболотів у с.Тороговиця польовою дорогою, щоб оминути патруль міліції, їхав мотоциклом і кількість ударів не рахував, події спостерігав з далекої відстані перебуваючи в русі, не зупинявся щоби і його не побили. Про те, що відбулось вбивство тоді не зрозумів, а коли через два роки почув про нього, то пішов у поліцію. Також, з матеріалів провадження вбачається, що стороні захисту було забезпечено реальну можливість перевірити достовірність показань цього свідка та зібрати і надати суду докази на спростування повідомлених ним обставин, однак таких доказів не було надано. Будь-яких відомостей, які би підтверджували, що показання свідка ОСОБА_17 одержані у незаконний спосіб в ході судового і апеляційного розгляду не встановлено.

Аналізуючи викладені в апеляційних скаргах та заявлені під час апеляційного розгляду клопотання захисників про повторний допит свідка ОСОБА_17 колегія суддів приходить до висновку, що вони не ґрунтуються на вимогах КПК України, оскільки як вбачається з доводів сторони захисту ці клопотання обґрунтовуються виключно незгодою з викладеними у вироку висновками суду та оцінкою цього доказу, що згідно ч.3 ст.404 КПК України не визначено підставою для повторного допиту свідків і дослідження інших доказів. Так, згідно вказаної норми КПК повторне дослідження обставин, установлених під час кримінального провадження, за наявності клопотання допускається лише за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.

Доводи апеляційних скарг про невиконання місцевим судом вказівок апеляційного суду, викладених в ухвалі від 08 квітня 2016 року, є безпідставними, оскільки як вбачається зі змісту оскарженого вироку серед обставин, які визнані судом першої інстанції доведеними вказано, зокрема, що обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 діяли на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, зі спільним умислом, який був спрямований на позбавлення життя ОСОБА_16 , при цьому усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, бажаючи виконання злочинного наміру, спрямованого на вчинення вбивства ОСОБА_16 . Також, у вироку викладено і детально обґрунтовано висновки суду про характер і механізм заподіяння тілесних ушкоджень, які призвели до смерті ОСОБА_16 , час і спосіб вчинення обвинуваченими його вбивства.

На переконання колегії суддів, встановлені у цій справі обставини в їх сукупності суд першої інстанції правильно оцінив як такі, що вказують на спільну участь обвинувачених у вчиненні умисного вбивства за попередньою змовою, оскільки кожен з обвинувачених бачив та усвідомлював дії іншого, погоджувався з ними та продовжував свої протиправні дії, направлені на позбавлення життя ОСОБА_16 .

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 і його захисника ОСОБА_10 про те, що звернув на польову дорогу з метою скоротити шлях додому і причиною зупинки мікроавтобуса під його керуванням було те, що він застряг на польовій дорозі, не спростовують викладених у вироку висновків і не спростовують встановлених у ході судового розгляду обставин вбивства ОСОБА_16 , які відбулись після зупинки автомобіля.

Також не спростовують викладених у вироку обставин і висновків суду доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 і його захисника ОСОБА_10 про те, що знаряддя вбивства (ніж) було виявлено не безпосередньо після події злочину, а в березні 2017 року, оскільки в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 підтвердив, що тілесне ушкодження, яке призвело до смерті ОСОБА_16 , він заподіяв саме ножем. Також, ця обставина підтверджена висновками відповідних експертиз, а тому сумнівів не викликає.

За наведених обставин колегія суддів не знаходить підстав вважати обвинувачених необґрунтовано засудженими за п.12 ч.2 ст.115 КК України.

Наведені в апеляційній скарзі потерпілого вимоги про додаткову кваліфікацію дій обвинувачених за п.8 ч.2 ст.115, ст.348 КК України не підлягають до задоволення, оскільки в цьому кримінальному провадженні не було висунуто такого обвинувачення, а вийти за його межі і змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення, суд може лише якщо це покращує становище особи, щодо якої здійснюється кримінальне провадження (ст.337 КПК України).

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які тягнуть за собою безумовне скасування чи зміну вироку під час перегляду справи апеляційним судом не виявлено.

Покарання обвинуваченим призначено відповідно до вимог закону та за своїм видом і розміром є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається зі змісту вироку, при призначенні покарання суд першої інстанції крім тяжкості вчиненого злочину, який є особливо тяжким, також врахував усі встановлені в ході судового розгляду обставини, передбачені ст.ст.50, 65 КК України.

Так, відносно ОСОБА_7 суд першої інстанції правильно врахував фактичні обставини кримінального провадження і відомості про особу винуватого, його молодий вік, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, по місцю проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину.

При призначенні покарання ОСОБА_8 , суд взяв до уваги фактичні обставини кримінального провадження, дані про особу винного, зокрема те, що ОСОБА_8 згідно ст.89 КК України раніше не судимий, притягувався до адміністративної відповідальності, за місцем проживання та навчання характеризується нейтрально, неодружений, утриманців не має, частково визнав вину і висловив щире каяття, що є пом`якшуючою обставиною, а злочин вчинив у стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд також врахував, що він раніше не судимий, за місцем проживання та навчання характеризується позитивно, має на утриманні двох малолітніх дітей.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для призначення усім обвинуваченим покарання у виді довічного позбавлення волі є необґрунтованими у зв`язку з наступним.

Санкцією ч. 2 ст. 115 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна у випадку, передбаченому пунктом 6 ч. 2 цієї статті.

Відповідно до ст. 64 КК України довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.

Покарання у виді довічного позбавлення волі є таким видом покарання, що застосовується у випадках, коли необхідність пожиттєвої ізоляції особи від суспільства обумовлюється особливими обставинами, що обтяжують відповідальність, та виключною небезпечністю особи винного. Вказаний вид кримінального покарання призначається з урахуванням таких даних, як наявність судимостей в особи, у тому числі за вчинення тяжких насильницьких злочинів, з урахуванням негативних характеристик з місця проживання, що в свою чергу, свідчить про небажання особи стати на шлях виправлення і, як наслідок, нехтування загальнолюдськими цінностями, зокрема, життям іншої людини.

З матеріалів кримінального провадження видно, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченим покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винних, і дійшов висновку про необхідність призначення їм покарання у виді позбавлення волі в розмірі, наближеному до максимального. При цьому, в ході судового розгляду не встановлено особливих обставин, що не стосуються кваліфікації вчиненого обвинуваченими діяння і обтяжують їх відповідальність, а також не встановлено відомостей, які би вказували на те, що обвинувачені становлять особливу небезпеку для суспільства.

В апеляційній скарзі потерпілої таких обставин і відомостей також не наведено і не зазначено переконливих мотивів необхідності застосування до обвинувачених покарання саме у виді довічного позбавлення волі, яке є найбільш суворим покаранням і призначається лише у виняткових випадках.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги щодо збільшення розміру відшкодування моральної шкоди завданої потерпілій внаслідок вчиненого злочину, колегія приходить до переконання про відсутність підстав для зміни вироку в цій частині.

Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції при вирішенні цивільного позову належно врахував вимоги ст.23 ЦК України, згідно якої моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

В ході судового розгляду встановлено, що кожна з потерпілих переживають моральні страждання внаслідок смерті свого сина та брата відповідно, які проявляються у нервово-емоційному напруженні, погіршенні стану здоров`я, душевного дискомфорту, втраті спокою та нормального життєвого ритму.

Виходячи з вимог розумності, справедливості, враховуючи характер вчиненого діяння, обставини справи, ступінь вини обвинувачених, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, з яким погоджується і колегія суддів, про наявність підстав для стягнення з кожного з обвинувачених по 250 тис грн. на відшкодування моральної шкоди кожній з потерпілих.

В апеляційній скарзі потерпілої зазначено лише твердження про необґрунтованість вказаної суми, однак не наведено конкретних обставин, які були встановлені в ході судового розгляду і не враховані судом при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди. Посилання в апеляційній скарзі на наявність інших осіб, які зазнали моральної шкоди, не є підставою для зміни розміру відшкодування, яке призначене потерпілій ОСОБА_13 .

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції розглянув справу із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, дослідив усі надані сторонами докази, дав кожному з них і їм у сукупності належну оцінку, а тому відсутні підстави скасування чи зміни вироку.

Керуючись ст.ст. 404-419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_11 , потерпілої ОСОБА_13 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_10 - залишити без задоволення, а вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 березня 2021 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженими, які перебувають під вартою, з дня вручення їм копії ухвали.

Головуючий

Судді