ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18.10.2021 суддя Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві заяву судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_3 про самовідвід від розгляду справи №756/15768/21,
в с т а н о в и в:
13.10.2021 до провадження судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_3 надійшов на розгляд обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001145 від 16.06.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 за частинами 1 та 2 ст. 307 КК України (судова справа №756/15768/21).
13.10.2021 до провадження судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 надійшла заява судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_3 про самовідвід від розгляду справи №756/15768/21.
Обґрунтовуючи свою заяву про самовідвід, суддя ОСОБА_3 посилається на положення п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, а також на те, що захисником обвинуваченого ОСОБА_4 є адвокат ОСОБА_5 , який є чоловіком її помічника, а тому наявні підстави вважати, що в об`єктивного спостерігача можуть виникнути сумніви в її неупередженості, як судді, при розгляді вищевказаного кримінального провадження щодо ОСОБА_4 з огляду практику Європейського суду з прав людини.
Учасники судового розгляду в судове засіданні не з`явилися, про дату час та місце розгляду заяви повідомлені належним чином. При цьому, захисник ОСОБА_5 подав до суду заяву про розгляд заяви про самовідвід за його відсутності.
Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів кримінального провадження, не здійснювалось, у зв`язку з неприбуттям у судове засідання осіб, які беруть участь у судовому провадженні.
Вивчивши подану заяву про самовідвід та дослідивши матеріали справи №756/15768/21, приходжу до наступного висновку.
Положеннями статей 75, 76 КПК України визначено підстави для відводу (самовідводу) судді, зокрема, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 цього Кодексу за наявності інших обставин, які викликають сумніви у його неупередженості.
Частина 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить вимоги щодо неупередженості суду. Так, ЄСПЛ розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому (рішення у справах «П`єрсак проти Бельгії» від 01.10.1982, «Грівз проти Сполученого Королівства» від 16.12.2003). Крім того, згідно принципу, який є стабільним та викладеним в рішенні ЄСПЛ у справі «Ле Конт, Ван Левен та Де Мейер проти Бельгії» від 23.06.1981 суд має бути неупередженим і безстороннім.
З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або іншими словами «правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться» (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії» від 26.10.1984).
Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (рішення у справах «Ветштайн проти Швейцарії» від 21.12.2000 та «Кастілло Альгар проти Іспанії» від 28.10.1998).
У рішенні по справі «П`єрсак проти Бельгії» від 01.10.1982 ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, або, навпаки, її наявність може бути перевірено різноманітними способами проявів розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання громадянина у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.
Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у рішенні по справі «Хаушильд проти Данії» від 24.05.1989 зазначається, що ЄСПЛ не потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного.
Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу достатньо заяви сторони про сумнів в об`єктивному розгляді справи.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, дізнавач, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.
Враховуючи, що захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 є чоловіком головуючого судді у справі ОСОБА_3 , вважаю, що розгляд суддею ОСОБА_3 даного обвинувального акта може викликати сумніви в об`єктивності та неупередженості останньої.
З огляду на викладене, вважаю, що заяву судді ОСОБА_3 про самовідвід слід задовольнити.
Керуючись статтями 75, 76, 80-82 КПК України, суд,
п о с т а н о в и в:
Заяву судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_3 про самовідвід задовольнити.
Відвести суддю ОСОБА_3 від розгляду справи обвинувального акта у кримінальному провадженні №0001145 від 16.06.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 за частинами 1 та 2 ст. 307 КК України (судова справа №756/15768/21).
Передати матеріали судової справи №756/15768/21 (номер провадження 1-кп/756/1409/21) для автоматизованого розподілу в порядку, передбаченому ст. 35 КПК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя ОСОБА_1