Ухвала
Іменем України
28 грудня 2021 року
м. Київ
справа № 676/3716/21
провадження № 51-6040ск21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 25 листопада 2021 року, якою закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Кам`янець-Подiльського міськрайонного суду Хмельницької області від 01 листопада 2021 року,
встановив:
Зі змісту оскарженого судового рішення вбачається, що ухвалою слідчого судді Кам`янець-Подiльського міськрайонного суду Хмельницької області від 01 листопада 2021 року скасовано постанову прокурора Кам`янець-Подільської окружної прокуратури ОСОБА_4 від 13 вересня 2021 року щодо ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000437 від 19 червня 2021 року.
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 25 листопада 2021 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора на указану вище ухвалу слідчого судді закрито на підставі статей 307, 309, 422 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про перевірку ухвали Хмельницького апеляційного суду від 25 листопада 2021 року в касаційному порядку, просить її скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Обґрунтовує незаконність оскарженої ухвали суду тим, що вона суперечить загальним засадам кримінального провадження, закріпленим у п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України та статтях 7, 9, 24 КПК.
На переконання прокурора, суд апеляційної інстанції при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження та перегляд ухвали слідчого судді про скасування постанови про закриття кримінального провадження мав керуватися висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 12 жовтня 2017 року, а також взяти до уваги правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від

23 травня 2018 року у справі № 237/1459/17, за змістом яких передбачається можливість оскарження ухвал слідчих суддів, які прямо не передбачені нормами КПК,

в апеляційному порядку.
Перевіривши доводи касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з наступних підстав.
Суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, згідно з пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, якщо з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень, інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до частини 3 статті 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом. Перелік ухвал слідчих суддів, які під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, передбачений ч. 3 ст. 307 та частинами 1, 2 ст. 309 КПК.
В розумінні положень статей 307, 309 КПК, ухвала слідчого судді про скасування постанови прокурора про закриття кримінального провадження, не підлягає апеляційному оскарженню.
Отже, суд апеляційної інстанції прийшов до правильного висновку про неможливість оскарження вищевказаної ухвали слідчого судді.
Доводи прокурора щодо невідповідності оскарженого судового рішення правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року (у справі №237/1459/17) є необґрунтованими, оскільки у ній йдеться про можливість оскарження ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення позапланової перевірки, постановлення якої не передбачено кримінальним процесуальним законом.
Приписи ст. 9 КПК, яка розкриває принцип законності кримінального провадження, визначають в частині 6, що загальні засади кримінального провадження, визначені частиною 1 ст. 7 цього Кодексу, застосовуються коли його положення не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження. Однією з таких засад є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності

(п. 17 ч. 1 ст. 7 КПК). Її зміст розкрито у ст. 24 КПК, згідно з частиною 1 якої, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, зокрема, суду, слідчого судді в порядку, передбаченому КПК.
Проте, у цьому судовому провадженні слідчий суддя прийняв рішення у відповідності до передбачених кримінальним процесуальним законом норм, а саме ч. 4 ст. 284 та п. 4 ч. 1 ст. 303 КПК, положення яких недвозначно вирішують питання щодо можливості оскарження рішення слідчого, дізнавача або прокурора про закриття кримінального провадження, разом з тим приписи статей 307, 309 цього Кодексу не передбачають можливості оскарження такого судового рішення в апеляційному порядку.
Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК апеляційний суд відмовляє у відкритті провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню

в апеляційному порядку.
За приписами ст. 422 КПК, отримавши апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді,

суддя-доповідач невідкладно витребовує з суду першої інстанції відповідні матеріали та не пізніш як за день повідомляє особу, яка її подала, прокурора та інших заінтересованих осіб про час, дату і місце апеляційного розгляду. Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді розглядається не пізніш як через три дні після її надходження до суду апеляційної інстанції.
Такий порядок дій та обмежені строки щодо розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді не передбачає прийняття окремого рішення щодо відкриття апеляційного провадження, однак призначення судового засідання щодо розгляду апеляційної скарги формально вказує на початок апеляційного розгляду.
Водночас, якщо після відкриття апеляційного провадження (у випадку оскарження ухвали слідчого судді - після призначення судового засідання) буде встановлено, що апеляційний розгляд здійснюється за апеляційною скаргою на судове рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження. Такий висновок щодо застосування норм права сформульовано в ухвалі об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі № 569/17036/18.
Цей висновок ґрунтується на ст. 129 Конституції України, яка гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку. Саме тому апеляційна скарга на судове рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, не може бути розглянута по суті, а відкрите (розпочате) апеляційне провадження за такою скаргою підлягає закриттю з урахуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК.
Аналогічний підхід був застосований Великою Палатою Верховного Суду, яка вважала за необхідне закрити касаційне провадження, відкрите за скаргою на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (постанова від 23 січня 2019 року у справі

№ 738/1482/16-к).
Таким чином, Хмельницький апеляційний суд, встановивши в судовому засіданні, що призначена до розгляду апеляційна скарга подана на ухвалу слідчого судді, яка відповідно до приписів статей 307, 309 КПК не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, правильно постановив ухвалу про закриття апеляційного провадження.
Згідно зі ст. 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом; гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Разом з тим, забезпечення права на апеляційний перегляд справи, передбачене п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, стосується гарантованого права на перегляд у суді апеляційної інстанції справи, розглянутої судом першої інстанції по суті. Зазначений конституційний припис надає законодавцю певну свободу розсуду: або передбачити можливість апеляційного оскарження будь-якого рішення, що його ухвалює суд у процесі розгляду справи, але не вирішує її по суті, або встановити обмеження чи заборону на оскарження в апеляційному порядку окремих процесуальних судових рішень, якими справа не вирішується по суті (Рішення Конституційного Суду України від 17 березня 2020 року № 5-р/2020).

За правовою позицією Конституційного Суду України (рішення №3-рп/2015 від 08 квітня 2015 року), згідно з Конституцією України допускається можливість обмеження права

на апеляційне та касаційне оскарження рішення суду. Таке обмеження має встановлюватися виключно Конституцією та законами України; переслідувати легітимну мету; бути обумовленим суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційним та обґрунтованим. У разі обмеження права на оскарження судових рішень законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію права на судовий захист і не порушувати сутнісний зміст такого права.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на справедливий суд, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до апеляційних або касаційних судів (п. 25 Рішення у справі «Делкур проти Бельгії» від 17 січня1970 року та п. 65 Рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).
У рішенні Європейського суду з прав людини від 08 січня 2008 року щодо прийнятності заяви N 32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, яку намагаються досягнути.
Такі обмеження права на апеляційне оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування встановлені законодавцем в змісті статей 307, 309, 392 КПК.
Отже, наявність визначених у законі обмежень щодо звернення до суду вищого рівня

в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.
Зміст оскарженої ухвали апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, вона є належним чином вмотивованою та обґрунтованою.
Враховуючи викладене, з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.
Керуючись частиною 2 статті 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора

на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 25 листопада 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3