ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/809/22 Справа № 205/7544/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого (в режимі

відеоконференції) ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 14 грудня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000581,щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 14 грудня 2021 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 286-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 14 000 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 000 грн.
До набрання вироком законної сили залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Строк відбування покарання ухвалено обчислювати з 03 серпня 2021 року.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного і наркотичного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого, за наступних обставин.
ОСОБА_7 02 серпня 2021 року приблизно о 20:49 год. в порушення вимог Правил дорожнього руху України, не маючи права керування транспортним засобом відповідної категорії, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (0,66‰ у крові) та наркотичного сп`яніння (похідні фенілетиламінів у сечі), чим заздалегідь позбавив себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, не маючи чинного страхового полісу (страхового сертифікату «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 2104-18», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , в світлий час доби здійснював рух по сухому асфальтобетонному покриттю проїзної частини вул. Ріжкова, яка має по одній смузі для руху у кожному напрямку, що проходить територією Новокодацького району у м. Дніпрі, з боку автодороги «Н-08», сполученням «Бориспіль Кременчук Дніпро Запоріжжя Пологи Маріуполь», у напрямку вул.І.Сохача м. Дніпра.

У подальшому під час руху проїзною частиною вул. Ріжкова поблизу буд.103 м. Дніпра водій ОСОБА_7 , проявляючи кримінальну протиправну недбалість, допускаючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не виконуючи покладені на нього обов`язки, як на водія, грубо порушуючи Правила дорожнього руху України, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного руху, при виявленні небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_11 , який рухався по правому узбіччю у попутному напрямку відносно його руху, допустив наїзд передньою правою частиною керованого ним автомобіля на задню поверхню тіла пішохода ОСОБА_11 .

Після наїзду на пішохода ОСОБА_11 у порушення п.2.10 ПДР України водій ОСОБА_7 продовжив свій рух та з місця пригоди зник.

Своїми діями водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п.1.3, 1.5, 2.1 (а), (ґ), 2.3 (б), 2.9 (а), 2.10 (а) та 12.3 Правил дорожнього руху України, при цьому порушення вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 завдано тілесні ушкодження, які у своїй сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя у момент спричинення.

Смерть ОСОБА_11 наступила 02 серпня 2021 року о 22:45 год. в реанімаційному відділенні КП «Дніпропетровська обласна лікарня ім. І.І. Мечнікова» ДОР від сумісної тупої травми тіла з переломом кісток черепа, лівої ключиці, ребер, остистих відростків грудних хребців, обох малогомілкових кісток та ушкодження внутрішніх органів, яка ускладнилась розвитком шоку.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити та пом`якшити покарання.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на те, що ОСОБА_7 з моменту його затримання визнав свою вину, дав свідчення по суті обвинувачення, свідомо та сумлінно співпрацював із органами досудового розслідування, приймав участь у слідчих діях, висловив щире каяття, неодноразово висловлював бажання та пропонував потерпілій вжити заходи щодо відшкодування завданих збитків, однак остання відмовилась та забажала ухвалення судом рішення щодо її цивільного позову. Звертає увагу, що відсутні обставини, що обтяжують покарання. Зазначає, що ОСОБА_7 раніше не судимий, скоїв злочин з необережності. Вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі санкції ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційної скарги захисника та просили її задовольнити в повному обсязі.
У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни.
Потерпіла ОСОБА_9 залишила вирішення апеляційної скарги на розсуд суду.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, правильність кваліфікації його дій відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, і вказані обставини не оскаржуються в апеляційній скарзі, тому перегляду не підлягають.
Що стосується тверджень захисникапро невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, то слід зазначити наступне.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Враховуючи роз`яснення, які містяться в п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Відповідно до наведеного, призначаючи покарання винному суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.
Згідно ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, за це кримінальне правопорушення.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Денісова і Моісєєва проти Росії» (рішення від 14 червня 2011 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».
Під час розгляду кримінального провадження достатніх підстав для призначення ОСОБА_7 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст. 286-1 КК України, на підставі ст. 69 КК України судом не встановлено і в апеляційній скарзі захисника також не наведено.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання з огляду на наступне.
Вирішуючи питання про призначення покарання суд врахував те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується негативно, офіційно не працевлаштований.
Крім того, суд врахував і відсутність обставин, які обтяжують покарання. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, судом першої інстанції визнано щире каяття.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції зазначив у вироку, що саме покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років без позбавлення права керувати транспортними засобами буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його конкретним обставинам і наслідкам, а також даним про особу обвинуваченого ОСОБА_7 та вказав, що призначене покарання буде необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також відповідати принципам індивідуальності, розумності і достатності.
Разом з тим, при призначенні ОСОБА_7 покарання суд хоча і послався у своєму рішенні про те, що враховує ступінь тяжкості вчиненого останнім кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, однак при призначенні покарання не достатньою мірою врахував обставини провадження, які давали підстави для призначення більш м`якого покарання.
Поза увагою суду першої інстанції залишилося, що обвинувачений ОСОБА_7 щиро кається у вчиненому, з моменту його затримання визнавав свою вину, дав свідчення по суті обвинувачення, свідомо та сумлінно співпрацював із органами досудового розслідування, приймав участь у слідчих діях, що свідчить про те, що він дає своїй поведінці належну оцінку і дійсно готов нести передбачену законом відповідальність,
Суд формально вказав, однак фактично не врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, скоїв злочин з необережності та висловлював бажання вжити заходи щодо відшкодування завданих збитків, проти чого не заперечувала потерпіла під час апеляційного перегляду.
Крім того, суд першої інстанції хоча і встановив обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, а саме щире каяття, однак фактично не врахував її при призначенні покарання.
Таким чином, поза увагою суду першої інстанції залишилися важливі обставини, які мають значення під час вибору заходу примусу, його строку та порядку відбування. Сукупність цих обставин підтверджує неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло порушення принципу співмірності й невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, що згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для зміни судового рішення та пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справах «Ювченко та інші проти України» (рішення від 09 квітня 2020 року), та в справі «Скачкова та Рижа проти України» (рішення від 16 липня 2020 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».
У справі «Белане Надь проти Угорщини» (рішення від 13 грудня 2016 року) та у справі «Садоха проти України» (рішення від 11 липня 2019 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.
На думку суду апеляційної інстанції, покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років без позбавлення права керувати транспортними засобами буде справедливим, відповідатиме вимогам закону, принципам законності, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
З огляду на викладене апеляційна скарги захисника підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначення покарання.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 14 грудня 2021 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначення покарання.
Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 3 ст. 286-1 КК України до покарання у виді позбавленні волі на строк 6 років без позбавлення права керувати транспортними засобами.
В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, у той самий строк з дня вручення копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4