Справа № 159/6252/21
Провадження № 1-о/159/3/21
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2021 року м. Ковель

Суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , перевіривши заяву засудженого ОСОБА_2 про перегляд судового рішення за виключними обставинами,

в с т а н о в и в:

вироком Волинського обласного суду 23 лютого 1998 року, який 31 березня 1998 року залишено без зміни Верховний Судом України, ОСОБА_2 засуджено за сукупністю злочинів, передбачених ст. 69, п. п. «а», «г», «і», ст. 93, ч. 3 ст. 142, ч. 1 ст. 222 із застосуванням ст. 42 Кримінального кодексу України 1960 року (далі КК 1960 року) до покарання у виді смертної кари розстрілу, яке ухвалою Волинського обласного суду від 24 травня 2000 року було замінено на довічне позбавлення волі.

25 жовтня 2021 року до Ковельського міськрайонного суду Волинської області надійшла заява ОСОБА_2 , який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі «Вінницька Державна установа виконання покарань №1», про перегляд ухвали Волинського обласного суду від 24 травня 2000 року за виключними обставинами.

До виключних обставин заявник відніс рішення Конституційного Суду України від 16 вересня 2021 року N 6-р (II)/21, яким на його думку встановлено неконституційність покарання у виді довічного позбавлення волі, а тому просив скасувати цю ухвалу в частині призначеного покарання і постановити нове рішення, яким змінити йому неконституційне покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі, зарахувавши вже відбуте покарання.

На виконання ухвали судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 жовтня 2021 року про залишення заяви без руху ОСОБА_2 вказав, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні від 01 квітня 2021 року в справі «Фарзієв та інші проти України» (заяви № 63747/14 та 23 інших, у тому числі ОСОБА_2 ) констатував порушення ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) стосовно довічного ув`язнення без перспективи звільнення та визнав таке поводження щодо зокрема ОСОБА_2 катуванням. З урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 16 вересня 2021 року N 6-р (II)/2, ОСОБА_2 просив припинити катування та призначити покарання, яке не буде порушенням людської гідності.

Вивчивши матеріали заяви суд вважає необхідним повернути ОСОБА_2 заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами з наступним мотивів.

Відповідно до частини третьої статті 459 Кримінального процесуального кодексу України ( далі КПК) виключними обставинами визнаються:

1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи;

2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом;

3) встановлення вини судді у вчиненні кримінального правопорушення або зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження, внаслідок якого було ухвалено судове рішення.

Згідно з частиною третьою статті 463 КПК України заява про перегляд судового рішення за виключними обставинами у разі встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом подається до Верховного Суду для її розгляду у складі Великої Палати.

Отже перегляд ухвали Волинського обласного суду від 24 травня 2000 року на підставі рішенні ЄСПЛ у справі «Фарзієв та інші проти України» не належить до компетенції суду першої інстанції.

Що стосується покликань на рішення Конституційного Суду України від 16 вересня 2021 року N 6-р (II)/21, то цим рішенням визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), частину першу статті 81 (умовно-дострокове звільнення від відбування покарання), частину першу статті 82 Кримінального кодексу України (заміна невідбутої частини покарання більш м`яким) в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі та зобов`язано Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене статтями 81, 82 Кримінального кодексу України, у відповідність до Конституції України та цього Рішення.

У мотивувальній частині Рішення зазначено: «З метою реалізації статей 3, 23, 28 Конституції України та приведення Кодексу у відповідність до Конституції України, а також з огляду на міжнародні зобов`язання, що їх взяла на себе Україна шляхом набуття членства в Раді Європи, обов`язком Верховної Ради України є законодавчо забезпечити реалістичну перспективу звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, від подальшого відбування такого покарання шляхом унормування порядку заміни довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням або умовно-дострокового звільнення. При цьому потрібно враховувати, що заміна невідбутої частини покарання у вигляді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням не має бути передумовою умовно-дострокового звільнення. Окрім того, Конституційний Суд України вважає, що особі, котру засуджено до довічного позбавлення волі, має бути також, за її потреби, забезпечено безперешкодне надання безоплатної правничої допомоги з метою належного підготовлення документів, що потребуються, та захисту її інтересів під час розгляду питання про умовно-дострокове звільнення та/або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням шляхом судового перегляду».

Таким чином, це Рішення Конституційного Суду України не встановлює неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого Волинським обласним судом при постановленні ухвали від 24 травня 2000 року про заміну призначеного вироком суду покарання у виді смертної кари на довічне позбавлення волі, а отже не є виключною обставиною для перегляду судового рішення.

Питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким за загальним правилом, визначеним частиною першою статті 537 та пунктом першим частини другою статті 539 КПК України, вирішуються в порядку виконання вироку місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений відбуває покарання. В силу частини першої статті 463 КПК цей же суд за загальним правилом є належним судом для перегляду своїх рішень за виключними обставинами.

Враховуючи викладене, заяву засудженого ОСОБА_2 про перегляд за виключними обставинами ухвали Волинського обласного суду від 24 травня 2000 року про заміну призначеного вироком суду покарання у виді смертної кари на довічне позбавлення волі необхідно повернути засудженому, роз`яснивши, що він може звертатись з питаннями, пов`язаними з виконанням вироку, до місцевого суду, в межах юрисдикції якого відбуває покарання, а з питаннями перегляду судового рішення на підставі рішення ЄСПЛ у справі «Фарзієв та інші проти України» - до Верховного Суду.

Керуючись статтями 429, 459-464 Кримінального процесуального кодексу України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Повернути засудженому ОСОБА_2 його заяву від 19 жовтня 2021 року про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

Роз`яснити засудженому, що він може звертатись з питаннями, пов`язаними з виконанням вироку, до місцевого суду, в межах юрисдикції якого відбуває покарання, а з питаннями перегляду судового рішення на підставі рішення Європейського суду з прав людини від 01 квітня 2021 року у справі «Фарзієв та інші проти України» - до Верховного Суду.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду через Ковельський міськрайонний суд Волинської області протягом семи днів з дня отримання копії ухвали.

СуддяОСОБА_1