ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1712/21 Справа № 199/1961/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника цивільного позивача ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000089 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_7 , представника цивільного позивача ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2021 року щодо
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровськ, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить вирок суду в частині відшкодування моральної шкоди змінити, у зв`язку з неповнотою судового розгляду, та стягнути з ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_7 10 000 грн моральної шкоди, в іншій частині цивільного позову ОСОБА_7 та в цивільному позові ОСОБА_11 відмовити; в решті вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що судом першої інстанції було відхилено клопотання обвинуваченого про виклик до судового засідання цивільного позивача ОСОБА_11 , оскільки зі слів його представника адвоката ОСОБА_8 , ОСОБА_11 хворіє.

Однак, як пізніше з`ясувалося, ОСОБА_11 не уповноважував адвоката ОСОБА_8 подавати цивільний позов до ОСОБА_10 щодо компенсації моральної шкоди за страждання через технічну несправність свого автомобіля та неможливість його використання, та представляти його інтереси в суді, вказаного адвоката він не знає, автомобілем ОСОБА_11 не користувався протягом останніх 12 років, особисто до ОСОБА_10 претензій не має.

Також зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_10 моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, є завищеними.

Вказує, що суд не взяв до уваги те, що ОСОБА_10 спілкуватися з потерпілою ОСОБА_7 після ДТП не міг, оскільки її представник адвокат ОСОБА_8 контактних телефонів для спілкування з потерпілою не надав, від запропонованих обвинуваченим коштів на лікування ОСОБА_7 відмовився, та сама потерпіла перед судовим засіданням відмовлялась від спілкування з ОСОБА_10 та адвокатом ОСОБА_9 щодо відшкодування матеріальних збитків на її лікування.

Зазначає, що лише після першого судового засідання, після спілкування з ОСОБА_12 (дружиною ОСОБА_10 ), яка є інвалідом, ОСОБА_7 надала свій картковий рахунок, куди були перераховані кошти на лікування та частина компенсації моральної шкоди.

Також, судом не взято до уваги, що ОСОБА_7 під час ДТП не була пристебнута паском безпеки, чим порушила п. 2.3 ПДР.

Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги положення ч.2 ст.1193 ЦК України, згідно із якими, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 просить вирок суду в частині призначеного покарання, а саме застосування ст.75 КК України, та в частині стягнення з обвинуваченого моральної шкоди змінити, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та визначити ОСОБА_10 покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді обмеження волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки; стягнути з ОСОБА_10 на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди - 195 000 грн.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що враховуючи всі обставини кримінального правопорушення, ступінь суспільної небезпеки для оточуючих через керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння обвинуваченим, внаслідок чого вона отримала важкі травми, ставлення обвинуваченого до кримінального правопорушення, відсутність щирого каяття, вона просила суд першої інстанції обрати ОСОБА_10 найсуворіше покарання, а тому застосування до обвинуваченого ст.75 КК України є безпідставним.

Зазначає, що ОСОБА_10 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами в грудні 2020 року за ст.130 КУпАП, у стані алкогольного сп`яніння сів за кермо.

Вказує на те, що з 15.01.2021 року по 02.03.2021 року, маючи зламані та загіпсовані дві руки, вона фактично була обмежено дієздатною та змушена була витрачати свій час на лікування, незаплановане витрачання своїх коштів на реабілітаційну програму, на проведення слідчих дій.

Посилається на те, що її переслідують відчуття болю та тривоги, які переходять до сильного внутрішнього занепокоєння, неможливість спілкування з людьми, що негативно впливає на її життя.

Стверджує, що їй довелося пережити у великому обсязі душевні страждання й переживання, постійний неспокій призводив до тяжкого внутрішнього перевантаження та відчуття зруйнованих запланованих дій.

Вказує, що зазначене призвело до негативних наслідків у сімейних та робочих стосунках, порушено її звичайний життєвий уклад.

Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_10 свідомо сів за кермо у стані алкогольного сп`яніння та фактично свідомо спричинив їй біль, страждання і погіршення здоров`я.

Крім того, з моменту вчинення кримінального правопорушення до майже місяця після ухвалення вироку, обвинувачений ОСОБА_10 не здійснив жодної дії для відшкодування завданої їй шкоди.

В апеляційній скарзі представник цивільного позивача ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду в частині стягнення з обвинуваченого моральної шкоди змінити, та стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 10 000 грн моральної шкоди.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що внаслідок пошкодження обвинуваченим належного ОСОБА_11 транспортного засобу, йому спричинена моральна шкода, яка виразилась у важких психологічних стражданнях щодо неможливості протягом тривалого часу користуватися автомобілем.
Також позивачу довелося через представника здійснювати заходи щодо з`ясування інформації по ДТП, звертатися до органів поліції, страхової компанії, суду, адвоката, внаслідок чого він витрачав свій вільний час, чим було порушено його звичайний життєвий уклад.
До теперішнього часу належний позивачу автомобіль за рішенням суду заарештований, перебуває на штрафному майданчику до вирішення справи по суті, відновленню автомобіль не підлягає.
Стверджує, що обвинувачений ОСОБА_10 свідомо сів за кермо у стані алкогольного сп`яніння та фактично свідомо позбавив ОСОБА_11 його власності.
Крім того, з моменту вчинення кримінального правопорушення до майже місяця після ухвалення вироку, обвинувачений ОСОБА_10 не здійснив жодної дії для відшкодування шкоди.
Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2021 року ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки; на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнений від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком на 2 роки та покладено певні обов`язки, передбачені ст. 76 КК України; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
Цим же вироком з ОСОБА_10 стягнуто на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 80 000 грн та на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 4 000 грн.
За обставин, викладених у вироку, 15.01.2021 року приблизно о 20.10 годині ОСОБА_10 , керуючи технічно справним автомобілем «Дачія Соленза», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_13 , рухався по Амурському мосту з боку пл. Старомостової в напрямку вул. Каруни в м. Дніпро.
Під час руху ОСОБА_10 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, чим заздалегідь позбавив себе можливості правильно оцінювати дорожню обстановку та координувати свої дії, грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не впевнився в тому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам, не зважаючи на заборону, на дорозі з двостороннім рухом, які мають щонайменьше дві смуги для руху в одному напрямку, виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, внаслідок чого в районі е/о № 140 скоїв зіткнення з автомобілем «ВАЗ 2101» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_14 , який рухався у зустрічному йому напрямку на його смугу руху.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажирці ОСОБА_7 , яка знаходилася у автомобілі «ВАЗ 2101» реєстраційний номер НОМЕР_2 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритого уламкового перелому правої променевої кістки у нижній третині зі зміщенням відламків; закритого уламкового перелому лівої ліктьової кістки, у верхній третині зі зміщенням відламків та виходом голівки лівої променевої кістки, синця в проекції верхньо-внутрішнього квадранту лівої молочної залози, які відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), згідно п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. №6.
Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося у тому, що водій ОСОБА_10 , керуючи транспортним засобом автомобілем марки «Дачія Соленза» реєстраційний номер НОМЕР_1 порушив вимоги п.2.9 (а) та п. 11.4 Правил дорожнього руху України, які свідчать:
- п. 2.9 (а) «Водію забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин»,
- п. 11.4 «На дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги» - які, знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної події.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги захисника та заперечували щодо задоволення інших апеляційних скарг, потерпілу та представника цивільного позивача, які підтримали свої апеляційні скарги та заперечували щодо задоволення апеляційної скарги захисника, прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 , не заперечував щодо задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_11 та заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника, потерпілої та представника цивільного позивача підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
У відповідності до вимог ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 за кримінальним законом та доведеність його вини в апеляційних скаргах не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Відповідно до положень ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Що стосується виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, то при його призначенні судом першої інстанції були враховані: тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжкого злочину; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем роботи характеризується позитивно, офіційно працює, одружений, не має на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб, частково відшкодував потерпілій ОСОБА_7 шкоду; обставини, що пом`якшують покарання - визнання вини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; обставину, що обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, що дає підстави суду вважати обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_10 у межах санкції ч. 1 ст. 263 КК України у виді обмеження волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Що стосується доводів потерпілої щодо безпідставного застосування судом до обвинуваченого, при призначенні йому покарання, ст.75 КК України, то слід зазначити таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, в редакції, що діяла на час вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Посилання потерпілої на те, що обвинувачений ОСОБА_10 під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди перебував у стані алкогольного сп`яніння підтверджується матеріалами провадження, однак вимоги потерпілої ОСОБА_7 щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_10 покарання без застосування ст.75 КК України не можуть бути взяті до уваги, оскільки таким чином становище обвинуваченого буде погіршено, що передбачає в цьому випадку ухвалення вироку (ст.420 КПК України).
Така позиція в повній мірі узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 03.02.2020 року (справа № 309/2466/18, провадження № 51-2770кмо19), відповідно до якого з огляду на положення статей 420, 421 КПК рішення про призначення особі покарання, у тому числі менш суворого, але яке підлягає реальному відбуванню, замість призначеного судом першої інстанції покарання, від відбування якого її було звільнено з випробуванням, ухвалюється судом апеляційної інстанції у формі вироку.
Разом з цим, в апеляційній скарзі потерпілої ОСОБА_7 вимоги щодо ухвалення вироку відносно ОСОБА_10 не ставляться, а тому, у відповідності до ст.ст. 404, 420 КПК України, колегія суддів позбавлена можливості ухвалити вирок.
Що стосується рішення суду першої інстанції щодо розгляду цивільних позовів потерпілої ОСОБА_7 та ОСОБА_11 до ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що автомобіль «Дачія Соленза», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 на час дорожньо-транспортної пригоди був застрахований, що підтверджується полісом обов`язкового страхування № 101759879, виданий ПрАТ УАСК АСКА, при цьому зазначена інформація міститься у рапорті (а.к.п. 2) та у відкритому доступі на сайті Моторне (транспортне) страхове бюро України, що не було взято судом першої інстанції до уваги.
З урахуванням зазначеної обставини залишились поза увагою суду та не з`ясовані обставини щодо належного відповідача, порядку відшкодування моральної шкоди, чи мало місце звернення до страховика.
Такий висновок відповідає усталеній практиці Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року; постанова Верховного Суду від 17.02.2021 року, справа № 753/11069/16-ц; постанова Верховного Суду від 27.03.2021 року, справа №523/3212/19; постанова Верховного Суду від 05.08.2021 року, справа № 523/13774/18).
Відповідно до п. 57 правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 04.07.2018 року, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). При цьому у разі невиконання чи неналежного виконання страхувальником обов`язку щодо своєчасного повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника (підпункт 38.1.1 («ґ») пункту 38.1. статті 38 зазначеного Закону).
З урахуванням вказаного, судове рішення в частині цивільних позовів не можна визнати законним, обґрунтованим і вмотивованим у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційні скарги захисника, потерпілої та представника цивільного позивача підлягають частковому задоволенню.
Підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно із ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.
Колегія суддів позбавлена можливості винесення кінцевого рішення в частині цивільних позовів у цьому кримінальному провадженні, оскільки страхова компанія на час ухвалення вироку не була залучена до участі у судовому засіданні.
Виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п. п. 1, 2 ч.1 ст. 7 КПК України, вирок підлягає скасуванню в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, і призначення нового розгляду у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Під час нового розгляду позову в порядку цивільного судочинства суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, ретельно з використанням усіх процесуальних можливостей, безпосередньо дослідити докази, дати їм належну оцінку, та з дотриманням положень процесуального закону ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_7 , представника цивільного позивача ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2021 року задовольнити частково.
Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2021 року щодо ОСОБА_10 в частині вирішення цивільних позовів потерпілої ОСОБА_7 та ОСОБА_11 до ОСОБА_10 - скасувати, призначити новий судовий розгляд в цій частині в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4