Ухвала
Іменем України

20 грудня 2021 року
м. Київ

справа № 458/772/19
провадження № 51-5859 ск 21

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 07 серпня 2020 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року щодо ОСОБА_5 ,
встановив:
Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 07 серпня

2020 року ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності

за ч. 1 ст. 126 Кримінального кодексу України(далі КК) у зв`язку із закінченням строку давності, передбаченого ст. 49 КК. Кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

Не погодившись з указаною ухвалою суду першої інстанції, потерпілий

ОСОБА_4 оскаржив її в апеляційному порядку. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року ухвала суду першої інстанції залишена без змін.
У касаційній скарзі потерпілий ставить вимогу про скасування оскаржуваних ухвал та призначення нового розгляду в суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції постановив

ухвалу за його відсутності, з клопотанням про звільнення обвинуваченого

від кримінальної відповідальності ознайомлений не був, свою думку з цього приводу не висловлював. При цьому потерпілий вважає, що причина його неявки у судове засідання була поважною, оскільки зумовлена загальнонаціональним карантином у зв`язку з пандемією, викликаною коронавірусом COVID-19. Також посилається на неодноразові неявки обвинуваченого в судові засідання

та постановлення рішення про його привід. На вказані обставини апеляційний суд не звернув уваги. Крім того зазначає, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги порушення місцевим судом норм КПК та проігнорував долучену потерпілим

до апеляційної скарги копію висновку експерта комісійної судово-медичної експертизи, копії долучених квитанцій щодо витрат на проведення хірургічного втручання та використання медикаментів на суму 32 000 гривень.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов такої думки.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КК згідно з ч. 2 ст. 12 цього Кодексу це кримінальний проступок.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі, і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки.
Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК та за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення з підстав спливу строків давності.
Як убачається з наданих копій судових рішень, під час судового розгляду кримінальної справи 07 серпня 2020 року обвинувачений ОСОБА_5 заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності

на підставі ст. 49 КК та закриття провадження через закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки кримінальний проступок було вчинено 22 липня 2018 року, а дворічний строк притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КК станом на день розгляду справи в суді першої інстанції минув.
Тому суд першої інстанції ухвалив законне рішення про звільнення

ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності та закрив кримінальне провадження. При цьому правильно вказав на те, що заперечення потерпілого

не можуть мати вирішального значення для ухвалення такого рішення і зазначив, що він не позбавлений права звернутися з цивільним позовом про відшкодування шкоди у порядку цивільного судочинства.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги потерпілого, суд апеляційної інстанції визнав їх необґрунтованими і зазначив таке.
Щодо тверджень потерпілого ОСОБА_4 про те, що звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності та закриття провадження щодо нього

є порушенням кримінального процесуального законодавства, оскільки потерпілий не був ознайомлений з клопотанням про звільнення обвинуваченого

від кримінальної відповідальності та не був присутній у засіданні, в якому таке вирішувалось, то апеляційний суд вказав, що вони не заслуговують на увагу,

так як чинне кримінальне процесуальне законодавство не містить вимог щодо обов`язкового ознайомлення з таким клопотанням на стадії судового провадження інших сторін кримінального провадження.
Крім того, апеляційний суд встановив, що потерпілий ОСОБА_4 був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання у справі, яке відбулося

07 серпня 2020 року, (повістку ОСОБА_4 отримав 28 липня 2020 року), тобто визначені ч. 9 ст. 135 КПК строки і порядок здійснення виклику потерпілого

у кримінальному провадженні були дотримані. Однак, потерпілий ОСОБА_4

у судове засідання не з`явився, причини свого неприбуття не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подав.
Поміж іншого доводи потерпілого про те, що причиною його неявки у судове засідання був загальнонаціональний карантин у зв`язку з пандемією коронавірусу COVID-19, суд апеляційної інстанції до уваги не взяв і зазначив, що хоча Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року №211 на території України і був запроваджений карантин, урядом неодноразово змінювались викликані карантином заборони, зокрема і в частині обмеження переміщення осіб на території України на період

дії карантину.
При цьому потерпілим не було представлено жодних даних про те, що він станом на 07 серпня 2020 року хворів на коронавірус SARS-CoV-2 чи був на лікарняному

у зв`язку з цим, перебував на самоізоляції або обсервації, що унеможливило його явку до суду.
Підстав для сумніву у правильності висновків суду апеляційної інстанції немає.
Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам статей 370, 419 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були

би безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень,

у касаційній скарзі не наведено.
Оскільки з наведених у касаційній скарзі потерпілого мотивів убачається,

що підстав для задоволення скарги немає, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілого.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу

про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою скаргу потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 07 серпня 2020 року та ухвалу Львівського апеляційного суду

від 09 вересня 2021 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3