ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11-сс/818/900/21 Головуючий 1ї інстанції ОСОБА_1
Категорія: скарги на закриття кримінального провадження
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря - ОСОБА_5
заявника - ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Решетилівського районного суду Полтавської області від 01 квітня 2021 року, якою залишено без задоволення скаргу ОСОБА_6 на постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_7 від 08 квітня 2020 року про закриття кримінального провадження № 0000038 від 12.04.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Решетилівського районного суду Полтавської області від 01 квітня 2021 року залишено без задоволення скаргу ОСОБА_6 на постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_7 від 08 квітня 2020 року про закриття кримінального провадження № 0000038 від 12.04.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Решетилівського районного суду Полтавської області від 01 квітня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу на постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_7 від 08 квітня 2020 року про закриття кримінального провадження № 0000038 від 12.04.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України та постанову скасувати, а матеріали кримінального провадження № 0000038 від 12.04.2019 направити прокурору для організації проведення досудового розслідування.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_6 посилається на необгрунтованість, поверховість та необ`єктивність ухвали слідчого судді. Вважає, що під час розгляду справи, слідчим суддею було залишено поза увагою наявний факт бездіяльності слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_7 , вказаних в скарзі від 06.11.2020 на постанову слідчого від 08.04.2020 про закриття кримінального провадження № 0000038 від 12.04.2019. У зв`язку з цим суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для скасування постанови слідчого.

Також апелянтом вказано, що під час досудового розслідування, слідчим ОСОБА_7 жодних власних слідчих (розшукових) дій ДБР в межах кримінального провадження № 0000038 проведено не було. Вважає необгрунтованим посилання слідчого ОСОБА_7 на виправдувальний вирок, який не набрав законної сили, стосовно ОСОБА_8 , оскільки на думку апелянта, він не може спростовувати викладені нею в її скарзі обставини на підтвердження того, що в діях ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 наявний склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 383КПК України, а саме завідомо неправдиве повідомлення прокурору, слідчому або органу досудового розслідування про вчинення злочину, поєднане з обвинуваченням особи в тяжкому злочині, а також щодо наявності у діях ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України, тобто завідомо неправдиве показання свідка, надане органу, що здійснює розслідування, та суду ( ОСОБА_11 - тільки суду), поєднане з обвинуваченням у тяжкому злочині, або зі штучним створенням доказів обвинувачення чи захисту.

На думку апелянта, всупереч очевидній необхідності, слідчий ДБР ОСОБА_7 не витребував і не дослідив матеріали кримінального провадження № 0000029 від 27.01.2015, зокрема заяви про злочин, подані ОСОБА_9 , протоколи допитів ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 з доданими до них відеозаписами. Не витребував і не дослідив матеріали кримінального провадження № 0000303 від 27.10.2014, а саме протоколи про результати проведення НРСД з доданими до них відеозаписами, роздруківки телефонних з`єднань, та судової справи 14287/2015-к, зокрема технічні записи судових засідань, щоб пересвідчитись у принципових розходженнях між свідченнями, наданими ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 27 та 28.01.2015 на допитах у приміщенні Прокуратури Полтавської області, а також ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 07.04.2016 під час засідання Київського районного суду м. Полтави з реальними фактами та обставинами, задокументованими під час проведення НСРД у кримінальному провадженні № 0000303.

На думку заявника, тільки зіставлення всіх зазначених доказів і документів дозволило б досудовому слідству повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень та реалізувати завдання кримінального провадження, передбачені ст. 2 КПК України, зокрема, захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод і законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальні правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини і щоб до кожного кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно доводів ОСОБА_12 , слідчий ДБР ОСОБА_7 також не здійснив допитів її, як заявниці та потерпілої, а також ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 як осіб, імовірно причетних до вчи- протиправних дій, передбачених ч. 2 ст. 383, ч. 2 ст. 384 КК України, а також одночасного допиту кожного із зазначених осіб з нею. Матеріали вказаних слідчим кримінальних проваджень та допитів зазначених осіб не аналізувалися, слідчий ДБР ОСОБА_7 навіть їх не витребував, а отже й не міг оцінити їх зміст та правдивість показань свідків.

Оскільки слідчий ДБР ОСОБА_7 не провів практично жодних процесуальних та слідчих (розшукових) заходів, передбачених чинним КПК України, реально необхідних для повного, всебічного та об`єктивного розслідування обставин кримінального провадження № 0000038 та для перевірки її доводів, викладених в заяві про вчинення кримінального правопорушення від 29.03.2019 та зіставлення цих доводів із доказами, вказаними вище та виніс безпідставне рішення про закриття кримінального провадження, в якому, в порушення вимог ст. 110 КПК України, не надав відповіді на всі поставлені нею питання, і не зазначив доводи в обґрунтування закриття кримінального провадження, а також мотивів прийняття такої постанови, у зв`язку з чим, вона просила суд скасувати постанову слідчого від 08.04.2020, але судом було необґрунтовано відмовлено в задоволенні її скарги. Просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити вимоги її скарги.

Прокурор в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 422 та ч. 4 ст. 405 КПК України, думки апелянта, колегія суддів постановила рішення щодо проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді Решетилівського районного суду Полтавської області від 01 квітня 2021 року в режимі відеоконференції, за участю заявника та за відсутності прокурора, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши доповідь судді, пояснення заявника ОСОБА_6 , яка підтримала свою апеляційну скаргу і просила її задовольнити, перевіривши матеріали судової справи та кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, 06.11.2020 ОСОБА_6 звернулась до слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави зі скаргою на постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_7 від 08 квітня 2020 року про закриття кримінального провадження № 0000038 від 12.04.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України. В своїй скарзі заявник просила скасувати зазначену постанову слідчого, обґрунтовуючи тим, що слідчим не було здійснено всіх необхідних процесуальних та слідчих дій для прийняття всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, а також не було надано їм належної правової оцінки, у зв`язку з чим прийнята невмотивована постанова про закриття кримінального провадження.

Вказана справа було згідно автоматизованого розподілу справ розподілена слідчому судді ОСОБА_13 , яка відповідно до п.3 ч.1 ст. 34 КПК України, заявила самовідвід, та у зв`язку з чим, Головою Октябрського районного суду м. Полтави було направлено подання для вирішення питання щодо розгляду вказаної справи в іншому суді. (а.с.26)

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду від 01.12.2020, вказане подання було задоволено, а справа передана на розгляд Решетилівського районного суду Полтавської області.

Ухвалою слідчого судді Решетилівського районного суду Полтавської області від 01 квітня 2021 року скаргу ОСОБА_6 на постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_7 від 08 квітня 2020 року про закриття кримінального провадження № 0000038 від 12.04.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України, залишено без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_6 , слідчий суддя мотивував таке рішення тим, що при проведенні досудового розслідування слідчий чи прокурор, з урахуванням конкретних обставин справи, на власний розсуд визначають об`єм перевірочних дій, достатній, за їх переконанням, для прийняття вмотивованого рішення. На думку слідчого судді, орган досудового розслідування в залежності від описаних заявником обставин, в яких остання вбачає ознаки кримінально-караних діянь, та залежно від того, як ці ознаки будуть співвідноситися з ознаками складу злочину, в даному випадку, передбаченого ст. 384 КК України, на власний розсуд визначає об`єм перевірочних дій, достатній, за переконанням слідчого чи прокурора, для прийняття мотивованого рішення у відповідності до положень ч. 2 ст. 283 КПК України.

Як вказав слідчий суддя, закриваючи кримінальне провадження, слідчий, надав оцінку повідомленню заявника та встановленим у кримінальному провадженні № 0000303 від 27.10.2014 (судова справа № 554/14287/2015-к) обставинам та дійшов висновку, що викладені у заяві ОСОБА_6 факти не знайшли свого підтвердження, оскільки під час досудового розслідування не встановлено, що свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 надавали завідомо неправдиві показання суду, оцінка яких проведена судом при винесенні вироку від 24.09.2018, також не встановлено обставин щодо надання ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 завідомо неправдивих показань свідків.

При цьому слідчий суддя послався на те, що з постанови слідчого про закриття кримінального провадження вбачається, що слідчим здійснено ґрунтовний аналіз змісту повідомлення ОСОБА_6 про злочин, в якому ОСОБА_6 детально описано підстави та обставини, які на її думку свідчать про вчинення кримінальних правопорушень передбачених ст. ст. 383, 384 КК України (а.к.п.12-16), що в свою чергу не потребувало додаткового з`ясування слідчим позиції заявника. А тому, твердження заявника про те, що вона не була допитана у кримінальному провадженні № 0000038 від 12.04.2019, внесеному до ЄРДР за ч. 2 ст. 384 КК України, як потерпіла, та слідчим не було забезпечено проведення одночасних допитів за її участі, як потерпілої, слідчим суддею до уваги взяті не були, оскільки ОСОБА_6 не визнавалася потерпілою у даному кримінальному провадженні.

Окрім того, слідчий суддя зазначив, що злочин за ст. 384 КК України Особливою частиною Кримінального кодексу України віднесений до злочинів проти правосуддя. Об`єктом цього злочину є інтереси правосуддя у частині забезпечення процесуального порядку отримання доказів у кримінальному провадженні. Об`єктивна сторона злочину полягає у 1) завідомо неправдивому показанні свідка чи потерпілого, 2) завідомо неправдивому висновку експерта, 3) завідомо неправильному перекладі. Обов`язковими ознаками об`єктивної сторони злочину є обстановка і час його вчинення. Показання - це відомості про факти, які підлягають встановленню у кримінальній чи цивільній справі і мають важливе значення для правильного вирішення справи. Неправдивими є показання, в яких повністю або частково перекручені факти, що мають значення для правильного вирішення справи. Завідомо неправдиві показання утворюють склад цього злочину, якщо вони дані уповноваженій на те особі, у встановленому законом порядку і належним чином процесуально оформлені. Злочин вважається закінченим з моменту вчинення зазначених дій. Суб`єкт злочину спеціальний. Ним може бути осудна особа, яка до вчинення злочину досягла 16-річного віку і дає показання як свідок чи потерпілий у справі. Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом. І заявником у такому кримінальному провадженні може бути будь-яка особа, а визнання фізичної особи потерпілою у даній категорії злочинів, враховуючи об`єкт злочину за ст. 384 КК України, є неможливим, у зв`язку з чим, заявник не наділяється правами потерпілого, передбаченими ст. 56 КПК України.

Також слідчим суддею зазначено, що слідчим проведено аналіз в частині наданих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 показів як на досудовому розслідуванні, так і в суді, у кримінальному провадженні № 0000303 від 27.10.2014 (судова справа № 554/14287/2015-к) і в межах своїх повноважень він не позбавлений повноважень на здійснення переоцінки доказів, досліджених судом в їх сукупності під час судового розгляду кримінального провадження. В своїй діяльності слідчий не позбавлений можливості проведення певних дій за допомогою електронних ресурсів мережі Інтернет, а тому, зі змістом ухваленого Київським районним судом м. Полтави вироку у справі № 554/14287/2015-к під час розгляду кримінального провадження № 0000303 від 27.10.2014, слідчий був ознайомлений із використанням електронної бази ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень, здійснивши його роздруківку, оскільки відповідно до статті 7 Закону № 3262-IV відомості щодо номеру кримінального провадження (№ 0000303 від 27.10.2014) є відкритими.

А тому, на думку слідчого судді, проведення слідчим пошуку судового рішення у кримінальному провадженні для здійснення його аналізу та подальшого роздрукування не може свідчити про упередженість дій слідчого. Зазначене фактично вказує на проведення слідчим певних дій в рамках даного кримінального провадження.

Крім того, слідчий суддя не взяв до уваги твердження ОСОБА_6 щодо неповноти проведення слідчим слідчих дій в межах даного кримінального провадження щодо перевірки наявності ознак вчиненого злочину за ст. 383 КК України за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення нею злочину, яке розслідувалося у кримінальному провадженні № 0000029 від 27.01.2015, оскільки оскаржуваною постановою не було вирішено питання про закриття кримінального провадження за ст. 383 КК України. Окрім того, як вбачається з матеріалів самого кримінального провадження, відомості до ЄРДР за ознаками вчинення злочину з попередньою правовою кваліфікацією за ст. 383 КК України в кримінальному провадженні № 0000038 від 12.04.2019 взагалі не вносилися.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку, що доводи заявника, викладені у скарзі в цій частині, не підлягають оцінці, а підстави для задоволення скарги відсутні.

Колегія суддів з таким висновком слідчого судді не погоджується, з наступних підстав.

Розглядаючи скаргу на постанову про закриття кримінального провадження, слідчий суддя повинен на підставі пояснень заявника, слідчого (прокурора) та матеріалів кримінального провадження встановити, чи вжив слідчий всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження як обставин зазначених в заяві про скоєння кримінального правопорушення, так і обставин встановлених ним в кримінальному провадженні, і чи наявні передбачені ст.284 КПК України підстави для його закриття.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження № 0000038 від 12.04.2019 відомості до ЄРДР були внесені за заявою ОСОБА_6 , з попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 384 КК України (а.с. 12-16 кримінального провадження).

Постановою слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_7 від 08.04.2020 кримінальне провадження № 0000038 від 12.04.2019 було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення в діях ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 який передбачений ч. 2 ст. 384 КК України (а.с. 42-49 кримінального провадження).

В обґрунтування постанови слідчим зазначено, що в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 публічно звинуватили ОСОБА_6 у вимаганні неправомірної вигоди, тобто у вчиненні тяжкого злочину, з подальшим підтвердженням цього обвинувачення під час допитів у прокуратурі та суді з метою введення слідства та суду в оману, приховування власних злочинних намірів та вчинків. Крім цього, голова Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_11 , на думку ОСОБА_6 надав суду неправдиві свідчення спрямовані на приховування власної участі в організації тиску на суддю ОСОБА_6 з метою винесення вигідного колишньому Полтавському міському голові ОСОБА_9 рішення.

Як зазначено слідчим, в її провадженні ОСОБА_6 , як судді Октябрського районного суду м. Полтави з 05.05.2014 по 31.01.2015 року перебувала справа про адміністративне правопорушення за ст. 172-7 КУпАП відносно ОСОБА_9 , на той час Полтавського міського голови. З 17.12.2014 по 23.01.2015 року колишній заступник міського голови ОСОБА_8 звертався до судді ОСОБА_6 та заявляв, що він уповноважений ОСОБА_9 домовитися з нею про закриття судової справи, пропонував та обіцяв надати за це неправомірну вигоду. Про надходження такої пропозиції ОСОБА_6 офіційно повідомила начальника ГУБОЗ МВС України ОСОБА_15 19.12.2014 року, а 11.01.2015 року - начальника УБОЗ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_16 .

За заявою ОСОБА_6 з 11.01.2015 року Прокуратура Полтавської області здійснювала досудове розслідування кримінального провадження №0000002 за ч. 3 ст. 369 КК України, що згодом було об`єднане з кримінальним провадженням № 0000303 за ч. 1 ст. 376, ч. 2 ст. 376, ч. 2 ст. 383 КК України, в якому ОСОБА_6 визнано потерпілою.

Як зазначено слідчим, зустрічі судді ОСОБА_6 із ОСОБА_8 12, 14, 16, 21, 22, 23.01.2015 року та з ОСОБА_9 14.01.2015 року в результаті негласних слідчих (розшукових) дій, санкціонованих Апеляційним судом Полтавської області, були задокументовані співробітниками УБОЗ під керівництвом Прокуратури Полтавської області. За задумом організаторів проведення зустрічі ОСОБА_9 з суддею ОСОБА_6 планувалось у кабінеті голови Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_11 . Тільки через відмову ОСОБА_6 зустріч відбулася в іншому приміщенні та без участі ОСОБА_10 , представника ОСОБА_9 за довіреністю в зазначеній вище судовій справі про адміністративне правопорушення. Про існування домовленості між Полтавським міським головою ОСОБА_9 та головою Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_11 стосовно зустрічі в кабінеті останнього та переговорів «утрьох» ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_8 , що, на думку заявниці, підтверджують матеріали кримінального провадження - протоколи про результати проведення НСРД від 12, 14 та 16.01.2015 року. Імовірне розголошення оперативної інформації призвело до передчасного завершення негласних слідчих (розшукових) дій. Внаслідок цього вручення судді ОСОБА_6 пропонованої ОСОБА_8 неправомірної вигоди у розмірі 5000 доларів США не відбулось. 26.01.2015 року ОСОБА_9 , намагаючись уникнути відповідальності за пропозицію та обіцянку неправомірної вигоди, вчинені за попередньою змовою з ОСОБА_8 , публічно, на спеціально скликаній прес-конференції звинуватив її у вимаганні у нього неправомірної вигоди у розмірі 5000 доларів США за закриття справи про адміністративне правопорушення та звернувся з офіційними заявами, виготовленими на бланках Полтавського міського голови, про вчинений ОСОБА_6 злочин до Прокуратури Полтавської області та Управління Служби безпеки України в Полтавській області. Зокрема, в цих заявах ОСОБА_9 повідомив, що суддя Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_6 «з 19.01.2015 року по 23.01.2015 року вимагала вигоду у вигляді коштів, інших переваг або вирішення питань майнового характеру взамін на закриття провадження по вищенаведеній справі без визнання мене винним за попередньою кваліфікацією ч. З ст. 369 КК України. На підставі заяв ОСОБА_9 27.01.2015 року Прокуратура Полтавської області внесла відомості про вимагання у нього суддею Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_6 неправомірної вигоди за прийняття позитивного рішення в справі про адміністративне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочала досудове слідство у кримінальному провадженні №0000029.

31.01.2015 року ОСОБА_6 , як головуюча у справі про адміністративне правопорушення за ст. 172-7 КУпАП, внаслідок здійсненого ОСОБА_9 втручання в судову діяльність, була змушена задовольнити заяву його представника ОСОБА_10 про відвід судді.

Постановами слідчого в ОВС СВ прокуратури області ОСОБА_17 від 17.06.2015 та 28.08.2015 року кримінальне провадження №0000029 було закрите за відсутністю в діях судді ОСОБА_6 складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

03.12.2015 року до суду направлений обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000303 за ч. 3 ст. 369, ч. 1 ст. 376 КК України відносно ОСОБА_8 за фактами пропонування судді ОСОБА_6 неправомірної вигоди в інтересах ОСОБА_9 за закриття справи про адміністративне правопорушення відносно останнього без визнання його винуватості, а також втручання в діяльність судді.

Як зазначено слідчим, на даний час у справі відносно ОСОБА_8 винесено вирок Київського районного суду м. Полтави, який не набрав чинності та оскаржений до Полтавського апеляційного суду. Із матеріалів цього кримінального провадження № 0000303 виділені матеріали кримінального провадження № 00000377 щодо злочинів, передбачених ч. 1 ст. 376, ч. 2 ст. 376, ч. 2 ст. 383 КК України відносно дій ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , яке на даний час розслідують детективи НАБУ.

Як було зазначено слідчим, з вироку вбачається, що після відкриття провадження № 0000029 ОСОБА_9 , ОСОБА_18 , ОСОБА_8 були допитані в прокуратурі області та дали узгоджені між собою, завідомо неправдиві свідчення, спрямовані на приховування власної вини та створення сфальсифікованих підстав для притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 368 КК України судді ОСОБА_6

27.01.2015 року під час допиту як свідок ОСОБА_9 підтвердив, що він «особисто підписав заяву про злочин на суддю ОСОБА_6 , котра «вимагає винагороду в 5 тисяч доларів, та додатково повідомив, що під час зустрічі з ним,14.01.2015 року, ОСОБА_6 говорила: «Ви мені повинні моральну шкоду якусь відшкодувати. Згодом до нього приїхав ОСОБА_8 і сказав: «Вона хоче не тільки моральну компенсацію, а хоче і матеріальну компенсацію. Також ОСОБА_9 стверджував: «Вона запропонувала, щоб ми, чи я, чи Трихна, дали їй кошти в розмірі 5 тисяч американських доларів. Декілька разів вона повторювала, чи повторювала чи коректувала, чи Ви мені дасте гривнями, чи доларами. Крім того, ОСОБА_9 зазначив, що обставини його зустрічі з ОСОБА_6 14.01.2015 року готовий підтвердити ОСОБА_10 . Він казав: «Те, що Ковжога чув, про що ми розмовляємо - це факт, бо я двері одні оставив, одні закрив, одні оставив прикриті». ОСОБА_10 був допитаний в прокуратурі області 28.01.2015 року як свідок та повідомив: «Я став біля двері, і чув розмову, та яка проходила между ОСОБА_19 та ОСОБА_6 [...] ОСОБА_20 сказала Мамаю, що Ви слішком далеко зайшли. Ви втрутилися в моє особисте життя і при таких обставинах Ви причинили мені моральну шкоду [...] Лариса ОСОБА_21 із ОСОБА_19 вимагала моральну компенсацію за вирішення питання [...] від ОСОБА_19 мені відомо, що з нього вона через Трихну вимагала 5 тисячів доларів США моральної шкоди)).

Допитаний у прокуратурі області 27.01.2015 року ОСОБА_8 заявив, що орієнтовно 21.01.2015 року в контексті попередньої домовленості з ОСОБА_9 . ОСОБА_6 жестом показала йому, тобто Трихні, 5 тисяч доларів, попросивши довести цю суму до відома ОСОБА_9 .

Згодом, під час судового розгляду справи за обвинуваченням ОСОБА_8 в засіданні, що відбулося 07.04.2016 року, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , приведені як свідки до присяги та попереджені про кримінальну відповідальність, дали подібні за змістом завідомо неправдиві свідчення, а саме: ОСОБА_9 заявив, зокрема: «...вона почала мені казати, ви нанесли мені моральну шкоду [...] Ковжога вийшов, але двері були відкриті і, наскільки я потім з ним спілкувався, він стояв біля дверей і все чув [...] Коли я вийшов після зустрічі [...] я що зробив перше - я сів, зателефонував тоді - був начальник СБУ в Полтавській області ОСОБА_22 . Я зателефонував йому - можна на зустріч? Можна. Я приїхав і кажу - отака ситуація. Отака провокація. Я впевнений, що це є провокація. Він мені сказав пиши заяву. Я зразу написав. Одну заяву написав на ім я СБУ, іншу заяву в один і той же день написав на ім`я прокурора області [...] уже 15 числа у мене була бесіда із начальником СБУ ОСОБА_23 , по моєму 16 числа я вже написав заяву про злочин)!. При цьому ОСОБА_9 підтвердив усі показання, дані ним раніше - під час допиту в прокуратурі області 27.01.2015 року.

У тому ж судовому засіданні ОСОБА_10 як свідок повідомив про зустріч ОСОБА_9 із суддею ОСОБА_6 14.01.2015 року таке: «Я вийшов, двері були приоткриті. Я стояв в коридорі, деякі чув фрази [...] я почув, що ОСОБА_20 сказала, що ОСОБА_19 їй причинив моральну шкоду [...] Мамай на другий день чи через 3 дня повідомив правоохоронні органи, в СБУ».

Намагаючись приписати судді ОСОБА_6 ініціативу зустрічі з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 неправдиво повідомив, що у період, коли ОСОБА_8 працював заступником Полтавського міського голови, він часто бачив, як ОСОБА_8 заходив у службовий кабінет судді ОСОБА_6 .

ОСОБА_10 теж підтвердив свої показання, що були дані під час допиту в прокуратурі області 27.01.2015 року.

Завідому неправдивість свідчень ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , на думку слідчого, доводять дати заяв про злочин, поданих ОСОБА_9 до правоохоронних органів, протоколи про результати проведення НСРД у кримінальному провадженні № 0000303, котрі разом із отриманими в результаті цих дій відеозаписами, що відповідають зазначеним вище датам зустрічей ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з суддею ОСОБА_6 , були досліджені судом у справі ОСОБА_8 . З протоколу про результати проведення НСРД від 14.01.2015 року слідує, що впродовж усієї розмови з ОСОБА_9 суддя ОСОБА_6 не казала фраз, котрі можна інтерпретувати як вимогу щодо компенсації моральної шкоди. Це зайвий раз доводить узгодженість показань ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які намагалися дискредитувати суддю ОСОБА_6 та створити штучні умови для її кримінального переслідування за обвинуваченнями у вимаганні неправомірної вигоди або провокуванні ОСОБА_9 до пропонування чи дачі неправомірної вигоди.

Більш того, всупереч твердженням ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , останній взагалі не міг чути розмову ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , оскільки обидві двері були зачиненими, що добре видно на відеозаписі в момент виходу ОСОБА_6 із зали судових засідань, в якій відбувалася зустріч: ОСОБА_9 відчинив перед ОСОБА_6 перші двері, а другі, що теж були зачиненими, їй довелося відкрити самій. ОСОБА_11 , допитаний у судовому засіданні 07.04.2016 року по справі відносно ОСОБА_8 , дав неправдиві свідчення, спрямовані на приховування власної участі в організації тиску на суддю ОСОБА_6 з метою винесення вигідного Полтавському міському голові ОСОБА_9 рішення. Зокрема, він заперечив існування між ним та ОСОБА_10 , своїм близьким приятелем, будь-яких стосунків, спілкування та зустрічей. Так само він категорично заперечив свої телефонні контакти з ОСОБА_8 (хоча вони встановлені роздруківками телефонних з`єднань, отриманими в рамках кримінального провадження № 0000303). Відповідаючи на запитання про обставини, які 14.01.2015 року передували зустрічі судді ОСОБА_6 з ОСОБА_9 , ОСОБА_11 заперечив, що до його приймальні заходив ОСОБА_8 «я його не бачив в той день зовсім», водночас зазначивши, що в приймальні перебували помічник і секретар голови суду, а суддя ОСОБА_6 заходила сама, що не відповідає дійсності.

Домовленості та навіть власну обізнаність про планування зустрічі ОСОБА_9 з ОСОБА_6 у своєму кабінеті ОСОБА_11 теж заперечив, обвинувативши ОСОБА_6 у тому, що це вона призначила ОСОБА_9 зустріч у кабінеті голови суду.

Також згідно вироку, матеріали кримінального провадження № 0000303, зокрема протоколи про результати проведення НСРД, роздруківки телефонних з`єднань, доводять, що ініціатором досягнення неправомірних домовленостей між суддею ОСОБА_6 та Полтавським міським головою ОСОБА_9 виступив ОСОБА_8 , який згодом неодноразово підкреслював свою роль посередника, зазначав необхідність узгодження своїх подальших дій із ОСОБА_9 , після чого здійснював телефонні дзвінки останньому, або особисто зустрічався з ним з метою обміну інформацією та отримання вказівок.

Зміст розмови, що відбулася 14.01.2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , свідчить про обізнаність міського голови у результатах попередніх переговорів ОСОБА_8 із суддею, його зацікавленість в ухваленні судом певного рішення та про готовність до продовження переговорів за посередництва «Діми», тобто ОСОБА_8 .

Таким чином, на думку заявниці, ОСОБА_9 достеменно знав, що відбувалося насправді, та координував злочинні дії ОСОБА_8 . Тобто правопорушення було вчинене за попередньою змовою та в тісній взаємодії зазначених осіб. При цьому ОСОБА_8 виступав посередником, а ОСОБА_9 фактичним організатором та зацікавленою особою.

На думку заявниці, обвинувачення ОСОБА_9 26.01.2015 року судді ОСОБА_6 у вимаганні в нього неправомірної вигоди, тобто у вчинення тяжкого злочину, з подальшим підтвердженням цього обвинувачення під час допитів у прокуратурі та суді, відбулося не внаслідок добросовісної помилки чи необізнаності, а свідомо - з метою введення слідства та суду в оману, приховування власних злочинних намірів і вчинків.

Надані ОСОБА_8 у прокуратурі, ОСОБА_10 у прокуратурі та суді, а ОСОБА_11 у суді, завідомо неправдиві свідчення, на думку заявниці, імовірно вказують на причетність двох останніх осіб до організації тиску на суддю ОСОБА_6 та про їхню обізнаність у злочинних діях ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також підтверджують намір усіх трьох уникнути кримінальної відповідальності особисто та створити штучні підстави для кримінального переслідування судді ОСОБА_6 у руслі обвинувачень, висунутих проти неї ОСОБА_9 .

Публічне обвинувачення судді ОСОБА_6 у вимаганні неправомірної вигоди, здійснене ОСОБА_9 , було спрямоване не тільки на власний захист від відповідальності за вчинення за попередньою змовою з іншою особою злочину, передбаченому ч. 3 ст. 369 КК України. Дискредитація судді призвела до задоволення відводу, заявленому їй представником ОСОБА_9 - ОСОБА_10 , у справі про адміністративне правопорушення за ст. 172-7 КУпАП. А також спричинила для судді ОСОБА_6 інші негативні наслідки: втрату репутації в очах громадськості, моральні страждання, ускладнення в зв`язку з проходженням процедури обрання на посаду судді безстроково, оскільки її повноваження судді, призначеної вперше, мали закінчитися 16.04.2015 року, про що ОСОБА_9 знав достеменно (на це вказують його публічні заяви).

Як зазначено слідчим в постанові, викладені в заяві ОСОБА_6 факти, на час постановлення рішення про закриття кримінального провадження, не знайшли свого об`єктивного підтвердження. При цьому, слідчим зазначено, що вироком Київського районного суду від 24.09.2018 ОСОБА_8 визнано невинуватим та виправдано його у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369 та ч. 1 ст. 376 КК України у зв`язку з недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочинів.

Як зазначено в постанові, в цьому рішенні суд зазначив, що «проаналізувавши матеріали провадження, суд вважає, що обвинувачення не може ґрунтуватися лише на показаннях заявниці ОСОБА_6 та приходить до висновку про недостатність даних, які б давали підстави стверджувати, що з боку ОСОБА_8 надходила пропозиції надати неправомірну вигоду за вчинення службовою особою, яка займає відповідальне становище, дій в інтересах третьої особи з використанням наданого службового становища, а також про те, що обвинувачений діяв в інтересах свідка ОСОБА_9 . Самих лише показань заявниці ОСОБА_6 про намір обвинуваченого надати неправомірну вигоду за вчинення службовою особою, яка займає відповідальне становище, дій в інтересах третьої особи з використанням наданого службового становища, за відсутності допустимих доказів на підтвердження дотримання закону при проведенні контролю за вчиненням злочину, є недостатнім для переконання про доведеність винуватості ОСОБА_8 . Крім того, аналіз приведених обставин свідчить про те, що стороною обвинувачення суду не надано достатніх, допустимих та переконливих доказів для доведення винуватості ОСОБА_8 в тому, що він пропонував надати неправомірну вигоду за вчинення службовою особою, яка займає відповідальне становище, дій в інтересах третьої особи з використанням наданого службового становища, а також те що він здійснював втручання в будь-якій формі в діяльність судді з метою добитися винесення неправосудного рішення. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи в сукупності досліджені під час судового розгляду докази з точки зору достатності, допустимості та взаємозв`язку і приймаючи до уваги, що інших доказів, які б беззаперечно доводили вину обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. З ст.369 та ч. 1 ст. 376 КК України судом не здобуті, суд вважав, що інкриміноване йому обвинувачення в судовому засіданні не доведено, а тому його необхідно виправдати.»

Як зазначено слідчим в постанові, вказаний вирок на теперішній час оскаржується у Полтавському апеляційному суді.

Враховуючи вищевикладене, слідчий дійшов передчасного висновку, що під час досудового розслідування не встановлено, що свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 надавали завідомо не правдиві показання суду. Крім того, на думку слідчого, судом при винесенні вироку від 24.09.2018, надано оцінку показам свідків у кримінальному провадженні та не встановлено обставин щодо надання ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 завідомо неправдивих показань свідків. У зв`язку з чим, слідчий закрив кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення в діях ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Проте, таке рішення слідчого не ґрунтується на вимогах чинного кримінального процесуального законодавства.

КПК України визначає можливість прийняття рішення про закриття кримінального провадження у разі встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності .

Як зазначено в КПК України, об`єктом злочину, передбаченого ст. 384 КК України, є правосуддя у частині забезпечення процесуального порядку отримання доказів у справі. Вона полягає у 1) завідомо неправдивому показанні свідка чи потерпілого, 2) завідомо неправдивому висновку експерта, 3) завідомо неправильному перекладі. Обов`язковими ознаками об`єктивної сторони злочину є обстановка і час його вчинення. Вказані дії можуть вчинятися лише під час проведення дізнання, досудового слідства або проведення розслідування тимчасовою слідчою чи тимчасовою спеціальною комісією ВР або в суді.

При цьому слід врахувати, що показання - це відомості про факти, які підлягають встановленню у кримінальній чи цивільній справі і мають важливе значення для правильного вирішення справи. Неправдивими є показання, в яких повністю або частково перекручені факти, що мають значення для правильного вирішення справи. Завідомо неправдиві показання утворюють склад цього злочину, якщо вони дані уповноваженій на те особі, у встановленому законом порядку і належним чином процесуальне оформлені.

Злочин вважається закінченим з моменту вчинення зазначених дій.

Суб`єкт злочину спеціальний. Ним може бути осудна особа, яка до вчинення злочину досягла 16-річного віку і дає показання як свідок чи потерпілий у справі.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом, оскільки законодавець у ч.1 ст.384 КК України зазначив, що лише завідомо неправдиве показання свідка під час провадження дізнання, досудового слідства, здійснення виконавчого провадження або проведення розслідування тимчасовою слідчою чи тимчасовою спеціальною слідчою комісією Верховної ради України або в суді є кримінально-караним, і тим самим визначив суб`єктивну сторону даного злочину у виді прямого умислу.

При цьому, при кваліфікації дій за ч. 2 ст. 384 КК України обов`язковою ознакою складу злочину є мотив вчинення завідомо неправдивого показання свідка, який потребує обов`язкового встановлення.

До мотивів (чинників), що можуть спонукати свідка до неправдивих показань належать: 1) особиста зацікавленість (побоювання відповідальності, розголошення інтимних зв`язків, дискредитації себе та своїх знайомих, користь, помста, сором, тощо); 2) характер взаємин з обвинуваченим або потерпілим (образа, суперництво, помста, родинні, дружні або ворожі стосунки); 3) вплив з боку зацікавлених осіб, які спонукають його до неправдивих показань шляхом підкупу, погроз, домовленостей, тощо; 4) психологічний стан у зв`язку з допитом (боязнь помсти, службовий або інший залежний стан від обвинуваченого чи потерпілого, почуття жалю до обвинуваченого, потерпілого або їх родин, небажання погіршувати становище обвинуваченого, прагнення надати йому підтримку, тощо); 5) розуміння допиту як тяжкого обов`язку, як небажаної процедури, пов`язаної з утратою часу, побоювання повторних викликів і судової тяганини, втрата будь-якого інтересу до справи; 6) релігійні та національні почуття, кругова порука; 7) несприятлива процесуальна обстановка, коли слідчий порушує регулюючі допит законодавчі норми, викликає конфлікту ситуацію або сам, помиляючись, створює в допитуваного неправильне уявлення щодо цілей і завдання допиту.

Професійне виявлення та аналіз суб`єкта і суб`єктивної сторони завідомо неправдивого показання є гарантією якісного і ефективного судочинства, гарантією дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також неприпустимості створення штучних, нічим непідтверджених, крім неправдивих показань свідка, доказів, забезпечення справедливого та законного притягнення до кримінальної відповідальності свідків, винних у дачі завідомо неправдивих показань.

Крім того, під слідчою (розшуковою) дією, відповідно до вимог, зазначених в ст. 223 КПК України, слід розуміти передбачений Кримінальним процесуальним кодексом захід, який застосовується компетентними особами для збирання, дослідження, оцінки та використання доказів під час конкретного кримінального провадження. Вони мають пізнавальний і водночас процесуальний характер та розшукову спрямованість, сутність якої полягає у намаганні процесуальної особи розшукати й належним чином зафіксувати у відповідних процесуальних джерелах фактичні дані, що мають значення для кримінального провадження. Не менш важливою метою слідчих (розшукових) дій є перевірка раніше отриманих у кримінальному провадженні доказів або інших встановлених фактів.

Дізнання чи досудове слідство в усякому разі визнаються однобічними і неповними, в разі, якщо не були допитані певні особи, не були витребувані і досліджені документи, речові та інші докази для підтвердження чи спростування обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи або, якщо необхідність дослідження тієї чи іншої обставини випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді .

При цьому слід врахувати, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (частина перша статті 84 КПК). Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (частина друга статті 84 КПК).

Чинним КПК України встановлений процесуальний порядок, форма, та певна послідовність дій при прийнятті кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій.

При цьому законодавцем у ст. 91 КПК України викладено перелік обставин, що відносяться до предмета доказування у кримінальному провадженні, як сукупності фактів і обставин об`єктивної дійсності, що мають матеріально-правове, цивільно-правове, кримінальне процесуальне значення та є необхідними і достатніми фактичними обставинами для вирішення кримінального провадження по суті. Аналіз змісту зазначеної статті вказує на те, що в ній йдеться про обставини, які вказують на наявність або відсутність у досліджуваному діянні складу злочину, що впливають на визначення міри покарання чи звільнення від кримінальної відповідальності або є підставами для закриття кримінального провадження.

Після виконання вимог ст. 91 КПК України щодо встановлення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, досудове розслідування визнається закінченим, тобто, якщо немає необхідності у проведенні ще будь-яких слідчих (розшукових) дій або негласних слідчих (розшукових) дій, спрямованих на збирання, перевірку та оцінку доказів, коли жодна з версій, які виникли, не залишилась неперевіреною.

Однією з форм закінчення досудового розслідування, зокрема, є закриття кримінального провадження. Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Разом з тим, колегія суддів бере до уваги, що слідчий, відповідно вимог ч. 5 ст. 40 КПК України, здійснюючи свої повноваження, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється, а положення глави 19 КПК України, визначають форму та регламентують порядок проведення досудового слідства і не встановлюють переліку процесуальних та слідчих дій, які обов`язково належить здійснити під час досудового розслідування для його закінчення, але, вони повинні бути достатніми для прийняття вмотивованого рішення, яке буде відповідати вимогам ст. ст. 110 та 284 КПК України.

Аналізуючи зміст матеріалів кримінального провадження № 0000038 від 12.04.2019, вбачається, що слідчий акцентував увагу в постанові на вирок, постановлений Київським районним судом м. Полтави від 24.09.2018, відповідно до якого ОСОБА_8 визнано невинуватим та виправдано у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369, ч. 1 ст. 376 КК України, який не набрав законної сили та на відомостях, які отримані з заяви ОСОБА_6 про вчинення кримінального правопорушення. При цьому слід зазначити, що вказаний слідчим вирок не стосується кваліфікації, за якою внесені в ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_6 . Крім того, матеріали кримінального провадження № 0000038 від 12.04.2019 не містять доказів проведення органом досудового розслідування будь-яких слідчих дій, спрямованих на отримання, збирання доказів або перевірку вже отриманих доказів у даному кримінальному провадженні та аналізу здобутих доказів, як на підтвердження певних обставин, так і на їх спростування, що дозволило слідчому дійти висновку про відсутність в діях зазначених в заяві ОСОБА_6 осіб, складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України. Долучена до матеріалів кримінального провадження № 0000038 копія вироку на а.с. 23-41, взагалі не містить прізвищ осіб, яких він стосується та відносно кого ухвалений, а тому, з його змісту неможливо зробити будь-який висновок, який стосується розгляду кримінального провадження № 0000038 від 12.04.2019 за ознаками ч. 2 ст. 384 КК України.

А тому, в даному випадку погодитись з обґрунтованістю висновків слідчого про наявність підстав для закриття даного кримінального провадження не можна, оскільки, слідчий не вжив всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин зазначених в заяві про скоєння кримінального правопорушення, внаслідок чого, прийняв передчасне рішення щодо закриття кримінального провадження. При цьому, колегія суддів враховує, що слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, відповідно до вимог ч. 5 ст. 40 КПК України, а тому, апеляційний суд не визначає конкретного обсягу слідчий та процесуальних дій, необхідних слідчому для прийняття рішення про закриття кримінального провадження, яке б відповідало вимогам, вказаним в ст. 110 КПК України внаслідок дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про передчасність закриття кримінального провадження є слушними.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді Решетилівського районного суду Полтавської області від 01 квітня 2021 року скасуванню, з задоволенням вимог скаржника та скасуванням постанови слідчого від 08.04.2020 про закриття кримінального провадження і поверненням матеріалів кримінального провадження прокурору для організації досудового розслідування.

Керуючись ст.ст. 284,285, 392,393, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Решетилівського районного суду Полтавської області від 01 квітня 2021 року скасувати та постановити нову ухвалу.

Скаргу ОСОБА_6 на постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_7 від 08 квітня 2020 року про закриття кримінального провадження № 0000038 від 12.04.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України задовольнити.

Постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_7 від 08 квітня 2020 року про закриття кримінального провадження № 0000038 від 12.04.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України скасувати.

Матеріали кримінального провадження № 0000038 від 12.04.2019 направити керівнику Полтавської обласної прокуратури для організації досудового розслідування.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді