Справа № 277/41/22
"19" січня 2022 р. смт Ємільчине
Слідчий суддя Ємільчинського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 ,
при секретарі с/з ОСОБА_2
шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування.
Згідно матеріалів кримінального провадження службові особи відділу у Ємільчинському районі ГУ Держгеокадастру в Житомирській області, зловживаючи службовим становищем, незаконно передали у власність суб`єктів господарської діяльності земельні ділянки лісового фонду загальною площею понад 600 га, чим спричинили тяжкі наслідки державним інтересам.
Зокрема, при виготовленні та затвердженні земельно-технічної документації на земельні ділянки, що розташовані на території Будо-Бобрицької, Зеленицької, Киянської, Степанівської, Березниківської, Малоглумчанської, Неділищенської сільських рад незаконно змінено цільове призначення земельних ділянок, які перебували у постійному користуванні ДП «Ємільчинський лісгосп АПК» із земель лісового фонду на землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і проведено реєстрацію земельних ділянок, що розташовані на території вказаних сільських рад, за кадастровими номерами, що зазначені вище.
Як наслідок із постійного користування ДП «Ємільчинський лісгосп АПК» вилучено 511,7062 га земель лісового фонду.
Вказані вище земельні ділянки з кадастровими номерами 10.01.2022 року визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.
Слідчий СВ ВП №1 зазначив, що необхідно накласти арешт на вказане майно з метою збереження речових доказів, недопущення їх відчуження.
В судове засідання слідчий, прокурор не з`явилися, надали суду заяви, в яких підтримали клопотання про накладення арешту на майно, зазначене в клопотанні, просили його задовольнити, справу розглянути у їх відсутності.
Представники ПОСП «Зоря», ПОСА «Долина», ПОСП «Киянське» в судове засідання не з`явилися.
Представник ПСП «Березники» - адвокат ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій просив не здійснювати розгляд клопотання без участі представника підприємства.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Згідно ч.4 ст.107 КПК України у разі неприбуття у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання з метою забезпечення арешту майна можливо розглянути у відсутності власників майна і дане клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:
1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Клопотання слідчого, за погодженням з прокурором, про арешт майна складено відповідно до вимог КПК України.
Згідно постанови ст. слідчого СВ ВП №1 Новоград-Волинського РВП ГУНП України в Житомирській області капітана поліції ОСОБА_6 від 10.01.2022 року земельні ділянки з кадастровими номерами, на які слідчий просить накласти арешт, визнано речовими доказами в кримінальному провадженні.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
З ч.2 ст.170 КПК України слідує, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
З огляду на положення ч. 2 ст. 167 та ч.1 і 2 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Арешт майна, яке має ознаки речового доказу, по суті являє собою форму забезпечення доказів, є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Оскільки в даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що земельні ділянки можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, вважаю за необхідне вжити заходів забезпечення кримінального провадження, шляхом накладення арешту на вказане майно.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 98, 100, 131, 132, 168, 170-173, 175, 309 КПК України,
Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Копію ухвали негайно після її постановлення вручити слідчому, прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Ємільчинський районний суд протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1