УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2021 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника власника майна адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000283 від 22.07.2020,
у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000283 від 22.07.2020.
На обґрунтування клопотання заявник зазначила, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08.04.2021 (справа № 761/12636/21) накладено арешт на майно, власником якого є ОСОБА_4 .
Водночас представник власника майна вважала, що у подальшому застосуванні такого засобу забезпечення кримінального провадження відпала потреба, зазначивши, що всі необхідні слідчі та процесуальні дії відносно арештованого майна проведені, подальший арешт майна порушує права його власника, тому просила арешт скасувати та повернути майно власнику.
У судовому засіданні представник власника майна клопотання підтримала та просила його задовольнити з підстав, викладених у ньому.
Слідчий СУ ГУ НП у м. Києві до суду не прибув, про причини неявки суд не повідомив.
Слідчий суддя, заслухавши думку представника власника майна, дослідивши матеріали клопотання та долучені учасниками документи, дійшов висновку про таке.
Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано захист права власності.
Згідно з цією нормою кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.
Наведена засада закріплена у ст. 41 Конституції України, яка зазначає, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Під час вирішення питання, що розглядається слідчим суддею, має бути надана оцінка правомірності примусового, тобто без добровільної згоди особи, вилучення з її володіння та користування речей, предметів, документів, а також їх подальше утримання органом досудового розслідування.
Процесуальним законом визначено, що здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні покладається на слідчого суддю.
У силу ст. 9 КПК України при виконанні вказаного вище обов`язку слідчий суддя зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Так, статтею 8 КПК наголошено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Таким чином, саме слідчий суддя шляхом безпосереднього застосування своїх повноважень має забезпечити дотримання вимог закону усіма учасниками кримінального провадження, та зобов`язаний вживати передбачені законом заходи для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.
Отже, слідчий суддя, виконуючи покладені на нього обов`язки, має запобігти зловживанню стороною обвинувачення зазначеними повноваженнями з метою суворого дотримання закону, забезпечення рівності сторін кримінального провадження та збалансованості їх прав.
Ухвалою слідчого судді від 08.04.2021 (справа № 761/12636/21) у кримінальному провадженні № 0000283 задоволено клопотання прокурора та накладено арешт, у тому числі на мобільний телефон марки iPhone 10, IMEI НОМЕР_1 з сім- картою з номером НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 .
Як вказано у рішенні слідчого судді, прокурор посилався на те, що вказаний мобільний телефон є предметом кримінального правопорушення, може містити на собі сліди його вчинення, тобто у силу ст. 98 КПК є доказом у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається у випадках, зокрема, якщо слідчий або прокурор не доведуть, що може бути виконане завдання, для виконання якого вказані особи звертаються з відповідним клопотанням.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно з-поміж іншого є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

У силу ст. 98 КПК до речових доказів кримінальний процесуальний закон відносить об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Таким чином, завданням арешту майна у цьому випадку є забезпечення збереження певних предметів не як об`єктів права власності, а саме як речових доказів, тобто таких, що зберегли на собі сліди злочину або є безпосередніми носіями інформації про обставини його вчинення.

Досліджуючи питання, чи може бути арештований мобільний телефон з сім-картою доказом у кримінальному провадженні, слідчий суддя враховує, що віднесення певних матеріальних об`єктів до речових доказів безпосередньо пов`язане з складом кримінального правопорушення, за яким здійснюється досудове розслідування.

Отже, такі докази мають бути належними, тобто відповідно до ст. 85 КПК прямо чи непрямо підтверджувати існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні за конкретними статтями Кримінального кодексу України.

Кримінальне провадження № 0000283 здійснюється за фактом виготовлення, придбання, перевезення з метою збуту за попередньою змовою групою осіб психотропних речовин або їх аналогів.

Водночас, як вбачається з наведеного у клопотанні, мобільний телефон на поверненні якого наполягає заявник, відомостей про обставини вчиненого не містять, отже, не може бути доказами у кримінальному провадженні, тобто у подальшому його утриманні органом досудового розслідування відпала потреба.
Крім того, слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 процесуального статусу у зазначеному кримінальному провадженні не має, отже, відношення до вчинення зазначених кримінальних правопорушень не має.
Згідно з ч. 1 ст.174 КПК арешт майна може бути скасований у разі, коли буде доведено, що у подальшому застосуванні даного заходу відпала потреба чи такий застосований необґрунтовано.

Отже, вищенаведене доводить, що на теперішній час потреба у застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження відсутня, оскільки подальше перебування майна під арештом не відповідає наведеній у ст. 170 КПК меті та завданню його застосування, чим продовжується порушення права власності ОСОБА_4 , що вимагає від слідчого судді прийняття рішення, яке б усунуло спричинені негативні наслідки та відновило у повному обсязі права вказаної особи.

Таким чином, клопотання представника власника майна підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 2, 8, 9, 16, 85, 98, 132, 170, 174 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах власника майна ОСОБА_4 задовольнити.
Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08.04.2021 (справа № 761/12636/21), а саме на:
- мобільний телефон марки iPhone 10 білого кольору, IMEI НОМЕР_1 з сім- картою з номером НОМЕР_2 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1