Справа № 569/6790/20
УХВАЛА

08 вересня 2021 рокум. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в особі судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_3 (далі прокурор),

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в м. Рівне клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_4 під час розгляду кримінального провадження №0001410 від 10.03.2020 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Рівненським міським судом Рівненської області розглядається обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні.

Прокурор заявила клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_4 . В обгрунтування клопотання вказала, що обвинувачена обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином. Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, відсутність в обвинуваченої міцних соціальних зв`язків, прокурор доводить що продовжують існувати ризики передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Покликаючись на наведене, просить продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченої, без визначення розміру застави.

Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_5 та обвинувачена ОСОБА_4 просили застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосування більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин кримінального правопорушення та особливості підозрюваного і його поведінки.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження ОСОБА_4 строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків передбачених ст. 177 КПК України.

Продовжити ОСОБА_4 строк тримання під вартою суд вважає необхідним, оскільки ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України є реальним з огляду на те, що обвинувачена обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, санкція якого передбачає позбавлення волі на строк до 10 років, в обвинуваченої відсутні міцні соціальні зв`язки та стримуючі фактори, вона не працює, осіб, які б перебували на його утриманні не має, і запобігти зазначеному ризику шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів не можливо.

Стороною обвинувачення не доведено існування ризику передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України .

В своїх рішеннях ЄСПЛ за скаргою № 40107/02 від «10» лютого 2011 року по справі «Харченко проти України», п. 80; за скаргою № 20808/02 від 04.03.2010 р. у справі «Шалімов проти України», суд визнає порушенням Конвенції продовження/обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за умови, якщо національні суди «…не розглянули жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів…».

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З урахуванням наявності ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, обставини кримінального правопорушення у яких обвинувачується ОСОБА_4 , суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, тяжкість кримінального правопорушення, відсутність у обвинуваченої міцних соціальних зв`язків, підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу суд не вбачає.

Щодо обвинуваченої слід продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Даних, які б вказували, про неможливість продовження застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою немає.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 331 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою до 06 листопада 2021 року, без визначення розміру застави.

Обвинувачену утримувати в Державній установі «Рівненський слідчий ізолятор».

Копію ухвали вручити обвинуваченій, прокурору, надіслати начальнику Державної установи «Рівненський слідчий ізолятор».

Строк дії ухвали до 06 листопада 2021 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1