Справа № 638/9506/21
Провадження № 1-в/638/471/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 листопада 2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_4 про застосування положень Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», -

встановив:
До суду звернувся засуджений ОСОБА_4 з клопотанням, в якому просить зарахувати строк, протягом якого він перебував в Старобельському СІЗО №18 Луганської області як свідок, у період з 26.05.2017 по 25.01.2018.
Дослідивши матеріали його особової справи, суд вважає, що у задоволенні клопотання слід відмовити з огляду на наступне.
З матеріалів особової справи встановлено, вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 13.03.2017 року ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст.289 КК України із застосуванням ст.71 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна. На підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_4 зараховано у строк відбуття покарання строк його попереднього ув?язнення з 01.12.2016 року по 13.03.2017 року з розрахунку один день поперднього ув?язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 26.05.2017 року ОСОБА_4 зараховано у строк відбування покарання у вигляді позбавлення волі строк його попереднього ув`язнення з 01.12.2016 року по 26.05.2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 13.03.2017 року ОСОБА_4 тимчасово залишено в СІЗО № 18 м. Старобільська Луганської області для допиту в якості свідка за кримінальним провадженням у відношенні ОСОБА_5 за ч.2 ст.146, ч.2 ст.162, ч.2 ст.307, ч.3 ст.368 КК України, ОСОБА_6 за ч.2 ст.146, ч.2 ст.162 КК України, ОСОБА_7 за ч.2 ст.146, ч.2 ст.162, ч.2 ст.307 КК України.
Згідно п.14 ч.1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч.2 ст. 539 КПК України, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.
Вимогами ч.2 ст. 539 КПК України передбаченого, що клопотання про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до суду, який ухвалив вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених п.14 ч.1 ст. 537 КПК України.
Положеннями ч. 1 ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» визначено, що попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
При цьому, буквальний зміст абзацу 1 ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції, що набрала чинності з 24 грудня 2015 року та діяла по 20 червня 2017 року) вказує на те, що ця норма визначає правила зарахування у строк покарання строку саме попереднього ув`язнення, а не будь-якого періоду перебування особи в установах попереднього ув`язнення.
Вказівка в пункті «ґ» ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції, що набрала чинності з 24 грудня 2015 року та діяла по 20 червня 2017 року) на те, що у строк попереднього ув`язнення включається строк «перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження», стосується випадків, коли особа, яка відбуває покарання, до якого вона була засуджена в іншому кримінальному провадженні (іншій кримінальній справі), залишається в установі попереднього ув`язнення або тимчасово переводиться до неї з метою участі в слідчих діях або судовому розгляді нового кримінального провадження, що прирівнюється до попереднього ув`язнення в межах цього нового кримінального провадження до набрання вироком законної сили. Однак, зазначені положення пункту «ґ» ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції, що набрала чинності з 24 грудня 2015 року та діяла по 20 червня 2017 року) не поширюються на час перебування особи в установі попереднього ув`язнення після набрання вироком законної сили, у тому числі у зв`язку з тимчасовим залишенням в СІЗО для допиту в якості свідка за іншим кримінальним провадженням, а також у зв`язку із участю в касаційному розгляді відповідного кримінального провадження, у судових засіданнях щодо розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, щодо роз`яснення судового рішення чи виправлення в ньому описки, а також щодо вирішення інших питань, що виникають на стадії виконання вироку, адже після набрання вироком законної сили ув`язнення вже не є попереднім. Протилежне тлумачення суперечило б самій суті поняття «попереднє ув`язнення».
Тобто, враховуючи викладене вище, періоди перебування в слідчих ізоляторах після набрання вироком законної сили, залишення в слідчому ізоляторі для допиту в якості свідка за іншим кримінальним провадженням, етапування до слідчого ізолятора для участі у судовому розгляді в суді касаційної інстанції, період, під час якого суд першої інстанції розглядав кримінальне провадження за нововиявленими обставинами, не є «попереднім ув`язненням», а тому не підлягають зарахуванню з розрахунку один день попереднього ув`язнення до два дні позбавлення волі.
Така ж правова позиція висловлена й у висновках Верховного суду, викладених у постанові від 26 лютого 2020 року (справа № 51-6198км18, єдиний унікальний номер № 497/349/16-к).
Таким чином, оскільки засуджений ОСОБА_4 просить зарахувати у строк покарання період, який по суті не є попереднім ув`язненням, а тому положення ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції, що набрала чинності з 24 грудня 2015 року та діяла по 20 червня 2017 року) не підлягають застосуванню до цього періоду.
Крім того, питання про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, в тому числі й щодо зазначеного в дійсному клопотанні періодів часу, вже вирішувалось судом. За результатами судового розгляду судом була постановлена відповідна ухвала, якою було відмовлено у задоволенні клопотанні. Зазначена ухвала суду набрала законної сили, є обов`язковою і підлягає безумовному виконанню на свій території України.
На підставі вищевикладеного, суд не вбачає передбачених законом підстав для задоволення клопотання та приходить до висновку, що в задоволенні клопотання про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання необхідно відмовити.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 72 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

постановив:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про застосування положень Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії ухвали. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_8