ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/2075/21 Номер провадження 11-кп/814/1264/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора захисника законного представника особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеруОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0000262 за апеляційною скаргою законного представника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 на ухвалу Гадяцького районного суду Полтавської області від 18 жовтня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою щодо ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, одруженого, непрацюючого,

задоволено клопотання прокурора та застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги зі звичайним наглядом за вчинення ним у стані неосудності діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.
Вирішене питання про речові докази.

Згідно з ухвалою суду, стосовно ОСОБА_9 застосовані примусові заходи медичного характеру за вчинення ним суспільно небезпечного діяння за таких обставин.
Близько трьох років тому (точного часу органом досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_9 підшукав необхідні запчастини та виготовив саморобним способом по типу однозарядних пістолетів, які придатні для проведення пострілів, нестандартну вогнепальну зброю з ґнотовим запаленням, а саме: предмет, схожий на обріз мисливської рушниці, а також предмет, схожий на пістолет, які зберігав за місцем свого проживання без передбаченого законом дозволу в с. Великі Будища Миргородського району Полтавської області.
18 червня 2021 року ця зброя виявлена та вилучена працівниками поліції під час огляду місця події.
За змістом апеляційної скарги законний представник ОСОБА_8 просить застосувати щодо ОСОБА_9 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
При цьому зазначає, що стороною обвинувачення не надано доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_9 є небезпечним для себе або інших осіб.
Стверджує, що ОСОБА_9 спокійний, врівноважений, неконфліктний, періодично проходить лікування і характеризується посередньо.
Вказує, що висновок судово-психіатричної експертизи №316 від 12 серпня 2021 року, яка була проведена без участі законного представника ОСОБА_9 , не містить висновків щодо ступеня його небезпечності для себе або інших осіб.
Інші учасники провадження ухвалу не оскаржили.
Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_9 , його законного представника та захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, міркування прокурора про законність та обґрунтованість судового рішення, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.
Висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_9 у стані неосудності вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст.263 КК України, а саме - незаконне виготовлення та зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, за обставин, викладених в ухвалі, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення, підтверджуються дослідженими судом доказами та в апеляційній скарзі не оспорюються.
Визнавши доведеним, що ОСОБА_9 вчинив суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про застосування до нього примусових заходів медичного характеру.
Твердження законного представника ОСОБА_8 про можливість застосування щодо ОСОБА_9 більш м`якого виду примусового заходу медичного характеру є непереконливими.
Приписами п.1 ч.1 ст.93 КК України передбачено, що примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.
Згідно зі ст.92 КК України, примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.
Відповідно до ч.3 ст.94 КК України госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку.
Таким чином, за змістом наведених положень КК України, конкретний вид примусового заходу медичного характеру залежить від характеру і тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого суспільно небезпечного діяння, а також від ступеня небезпечності психічного хворого для себе та інших осіб.
Як вбачається з висновку судово-психіатричної експертизи №316 від 12 серпня 2021 року, ОСОБА_9 як у період часу, що відноситься до інкримінованого протиправного діяння, так і на даний час страждає хронічним психічним захворюванням, що позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. При цьому він підпадає під дію ч.2 ст.19 КК України і потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.
Всупереч доводам апеляційної скарги, висновок судово-психіатричної експертизи №316 від 12 серпня 2021 року є об`єктивною оцінкою психічного стану і суспільної небезпеки ОСОБА_9 , є належним і допустимим доказом для прийняття оскаржуваного рішення.
При цьому, висновок експертизи є вмотивованим, науково обґрунтованим, достатньо інформативним, базується на безпосередньому дослідженні підекспертного і не викликає сумніву в його об`єктивності, відповідає вимогам ст.101 та ст.102 КПК України.
Дослідження ОСОБА_9 проведене з дотриманням процесуального порядку призначення й проведення експертизи, ґрунтується на допустимих доказах.
Викладена в апеляційній скарзі суб`єктивна точка зору законного представника щодо стану психічного здоров`я ОСОБА_9 не може в даному випадку бути підставою для надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, оскільки апелянт не є фахівцем в галузі психіатрії, а отже не може оцінювати психічний стан ОСОБА_9 .
Більше того, досліджені судовими експертами матеріали спростовують твердження апелянта про те, що ОСОБА_9 спокійний, врівноважений та неконфліктний і навпаки свідчать про обґрунтованість висновків суду.
З огляду на викладене, суд першої інстанції, приймаючи до уваги висновок судово-психіатричної експертизи, враховуючи характер та тяжкість захворювання, тяжкість вчиненого діяння, з урахуванням ступеню небезпечності ОСОБА_9 для себе та інших осіб, прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваної ухвали, колегією суддів не встановлено.
Отже, апеляційна скарга законного представника не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 418, 419, главою 40 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Ухвалу Гадяцького районного суду Полтавської області від 18 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційну скаргу його законного представника ОСОБА_8 , - без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4