справа № 361/1249/22
провадження № 1-кс/361/296/22
УХВАЛА
Іменем України

28.03.2022 року слідчий суддя Броварського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 за участю секретаря судового засіданні ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Броварського районного управління поліції ГУНП в Київській області ОСОБА_3 про арешт майна, -

встановив:
До провадження слідчого судді суддя Броварського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 надійшло клопотання старшого слідчого СВ Броварського районного управління поліції ГУНП в Київській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Броварської окружної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна.

В обґрунтування слідчий вказує на те, що слідчим відділом Броварського РУП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000607 від 26.03.2022, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України

Досудовим розслідуванням встановлено, що 26 березня 2022 року приблизно о 16 год. 20 хв. точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 , перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 де між ним та його пасинком ОСОБА_6 , у зв`язку з раптово виниклими неприязними відносинами, відбулась словесна сварка, яка переросла у фізичний конфлікт, під час якого у ОСОБА_5 виник умисел на вбивство ОСОБА_6 .
Цього ж дня, а саме 26 березня 2022 року приблизно о 16 год. 25 хв. ОСОБА_5 реалізуючи свій злочинний умисел направлений на вбивство ОСОБА_6 , перебуваючи в тому ж місці, взяв до рук предмет, схожий на кухонний ніж та тримаючи в руці здійснив ним два удари, один з яких потрапив в область передньої поверхні грудей ліворуч, нижче соска та один з них в область передньої пахвенної лінії праворуч ОСОБА_6 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді множинних колото-різаних поранень грудей з ушкодженнями внутрішніх органів, від чого останній помер на місці.
З метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення даного особливо тяжкого кримінального правопорушення, з метою врятування майна, а саме знаряддя вчинення кримінального правопорушення відшукання і вилучення предметів, а також інших речей, які мають значення для досудового розслідування та в подальшому можуть бути використані як доказ під час судового розгляду, слідчим групи слідчих прийнято рішення в порядку ч. 2 ст. 237, ст. 234 ст. 233 КПК України на проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 .

В ході проведення огляду, який проведений з метою врятування майна, виявлення та вилучення предметів, а також інших речей, які мають значення для досудового розслідування та в подальшому можуть бути використані як доказ під час судового розгляду виявлено та вилучено: предмет ззовні схожий на ніж зі слідами РБК поміщено до паперового конверту № 1

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що виявлене та вилучене вищевказане майно являється тимчасово вилученим майном як таке, що відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 167 КПК України є предметом кримінального правопорушення. Крім того дані предмети відповідають критеріям ст. 98 КПК України, оскільки вони є матеріальними об`єктами, і містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у зв`язку з чим 27.03.2022 р. винесено постанову про визнання їх речовими доказами.

До початку розгляду клопотання, стороною кримінального провадження, якою подана заява про розгляд клопотання у його відсутність.

Також у заві зазначено, що клопотання підтримує в повному обсязі, із підстав, наведених у ньому та просить слідчого суддю задовольнити клопотання, накласти арешт.

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Слідчий суддя, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 172 КПК України, з метою забезпечення арешту майна визнав можливим розгляд клопотання здійснювати без повідомлення власника майна.
Згідно з нормою ч. 1 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали провадження за клопотанням, приходить до наступного висновку.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до п. 1, 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів, конфіскації майна як виду покарання або доходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Крім того, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Постановою слідчого від 19.03.2022 року зазначені вище речі визнано речовими доказами.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.

Одночасно при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 172 КПК України, слідчий суддя не вирішує питання належності та допустимості доказів, отриманих в ході досудового розслідування, оскільки оцінка допустимості доказів має бути вирішена відповідно до вимог ст. 89 КК України під час ухвалення судового рішення при судовому розгляді кримінального провадження.

З огляду на зазначені вимоги закону слідчий суддя приходить до висновку про те, що вилучене майно, відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні та у випадку не накладення арешту на вказане майно, це може призвести до подальшого відчуження або до інших наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню.

Стороною слідства в клопотанні приведено вагомі доводи, які свідчать, що вказане майно має відношення до кримінального провадження, і, таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні вказаного майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення.

Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Разом з тим, вилучене під час обшуку майно співвідноситься із обставинами кримінального провадження, а тому є передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для арешту вилучених майна.

За таких обставин клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 167, 170, 172, 173 КПК України, слідчий суддя

ухвалив:
Клопотання задовольнити.
Накласти арешт на майно вилучене в ході огляду місця події від 26.03.2022 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: предмет ззовні схожий на ніж зі слідами РБК поміщений до паперового конверта № 1

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня отримання її копії. Арешт може бути скасовано відповідно до ст. 174 КПК України.

Слідчий суддя ОСОБА_1