ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 610/1985/21 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/3460/21 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне вбивство
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5
захисника - ОСОБА_6
розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 25 жовтня 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000045, за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115, ч.2 ст. 15 п.13 ч.2 ст. 115 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А :
Цією ухвалою призначено судовий розгляд кримінального провадження за обвинувальним актом, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000045 від 14.04.2021, відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, на 04 листопада 2021 на 13.00 годину у відкритому судовому засіданні в приміщенні Балаклійського районного суду Харківської області.
Цією ж ухвалою запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено на строк 60 днів, тобто до 23.12.2021.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції про продовження строку тримання його під вартою скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати йому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, у вигляді домашнього арешту. Вважає ухвалу суду такою, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог обвинувачений зазначає, що жодний ризик, передбачений ст. 177 КПК України прокурором не доведений. Посилається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги докази обвинуваченого, які, на його думку, могли б суттєво вплинути на висновки суду.

Прокурор, відповідно до ч.1 ст. 135 КПК України, був належним чином повідомлений засобами телефонного зв`язку про дату та час та місце розгляду справи (а.с.25). Однак у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить проводити судове засідання без його участі у зв`язку з участю у інших судових засіданнях, та з урахуванням того, що в скарзі не ставиться питання щодо погіршення становища обвинуваченого.

За таких обставин, апеляційний перегляд ухвали Балаклійського районного суду Харківської області від 25 жовтня 2021 року відбувається лише за участю захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 .
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 , які підтримали вимоги апеляційної скарги, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст.404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченого переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на на свідків та потерпілих, на підтвердження яких свідчить: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винним у вчиненні інкримінованих правопорушень, його вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків в місці проживання, у якого відсутнє постійне місце проживання та роботи, а також зважаючи на його репутацію та майновий стан.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні або вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисних, особливо тяжких злочинів, передбачених ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115, ч.2 ст. 15 п.13 ч.2 ст. 115 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, санкція останнього передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років позбавлення волі, або довічне позбавлення волі, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до фактичних обставин справи вбачається, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за корисливі злочини, а саме: вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 01.03.2000 року за ч.3 ст. 140, ч, 2 ст. 141, КК України, до 4 років позбавлення волі; 29.11.2000 року звільнився но відбуттю строку покарання; вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області 18.01.2006 року за ст. 345 КК України до 1 року позбавлення волі; 03.10.2006 постановою Харківського районного суду в Харківській області звільнено умовно достроково на не відбутий термін 2 місяці 4 дні; вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24.03.2008 року за ч. 2 ст. 185, ч. ст. 186, 395 ч 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі; 19.01.2012 звільнився по відбуттю строку покарання; вироком Борівського районного суду Харківської області від 23.04.2015 року за ч. 2 ст. 186, ч, 2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 ч. 2 ст. 70 КК України до 6 років позбавлення полі; 23.05.2017 звільнився по відбуттю строку покарання; вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 19.10.2017 за ч. 3 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, 21.09.2018 звільнений по відбутт. Строку покарання; - вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області області від 15,11.2019 за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі з застосуванням ст. 75 КК. України встановлено іспитовий строк на 1 рік.
Крім того, ОСОБА_7 немає постійного місця проживання, офіційно не працевлаштований.

Разом з тим, з матеріалів провадження також вбачається, що ОСОБА_7 особисто знайомий із потерпілим та йому відомо місце його проживання, так як разом проживали в АДРЕСА_1 .
Наявність сукупності вищенаведених відомостей об`єктивно свідчить про продовження існування ризиків, що встановлені судом першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів погоджується зі слушністю висновків суду першої інстанції щодо продовження існування раніше встановлених ризиків, а саме того, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду; незаконного впливати на потерпілого і свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 не зменшилися та не перестали існувати на момент продовження цього запобіжного заходу.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінуються обвинуваченому, а саме закінченому замаху на вбивство, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, а також у закінченому замаху на вбивство, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, зокрема життя та здоров`я населення, яке, відповідно до ст.3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні.

Враховуючи вищенаведені відомості, у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовує в суді першої інстанції необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання обвинуваченого під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження, які прокурор вважає доведеними, направивши обвинувальний акт до суду першої інстанції, якому за наслідками судового розгляду, суд надасть відповідну процесуальну оцінку, ухваливши виправдувальний чи обвинувальний вирок.
Колегія суддів ставиться критично до тверджень обвинуваченого щодо не доведеності ризиків та не підтвердження їх існування, оскільки відомості, що є наявними в матеріалах судового провадження свідчать про протилежне, а їх наявність об`єктивно спростовує апеляційні доводи про недоведеність ризиків щодо переховування від суду можливість, незаконного впливу на потерпілих і свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення.
З огляду на фактичні обставини цього провадження, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, менш суворих або альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 25 жовтня 2021 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді