УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2021 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000545 від 02.11.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення ч. 4 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

1.Фактичні обставини даного кримінального провадження та обґрунтування поданого клопотання.
Як вбачається з клопотання, у ході досудового розслідування встановлено, що група невстановлених осіб шляхом обману підробки документів здійснила заволодіння чужим нерухомим майном, а саме квартирою за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 30.01.2007 ОСОБА_4 на підставі договору дарування №8-137 набув права власності на вказану квартиру та, володіючи до цього на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 іншою частиною квартири, став її єдиним власником.
23.02.2007 згідно з договором №PML-500/018/2007 ОСОБА_4 квартиру було передано в іпотеку ЗАТ ОТП Банк, розмір боргових зобов`язань 12 тис. дол. США.
Додатковими угодами від 11.04.2008, 25.05.2009 та 05.03.2014 до даного договору іпотеки Іпотекодержателя було змінено на ТОВ ОТП Факторинг Україна, а розмір боргових зобов`язань було збільшено до 27 169 дол. США.
Надалі, договором відступлення прав вимоги від 18.01.2021 Іпотекодержателя було змінено на ТОВ Фінансова компанія Карточка плюс, підписант - ОСОБА_5
10.02.2021 новий Іпотекодержатель нібито надіслав повідомлення власнику квартири, ОСОБА_4 про необхідність погашення боргу у розмірі 344 144,57 грн., підтвердження цього факту наразі відсутні.
29.04.2021 ОСОБА_5 отримує в ТОВ Депарк Груп звіт про оцінку майна, а саме трьохкімнатної квартири площею 57,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з яким вартість даної квартири становить 320 000,00 грн., що склало близько 11 500 дол. США за курсом НБУ.
Державну реєстрацію права власності за ТОВ ФК Карточка плюс здійснює 06.05.2021 приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 , без наявності достатніх на те правових підстав, в порушення недоторканності права власності, без відому власника майна.
Надалі ТОВ ФК Карточка плюс здійснює відчуження квартири ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 25.05.2021, засвідченого також приватним нотаріусом ОСОБА_6
20.08.2021 вказану квартиру виставлено на електронні торги ДП СЕТАМ, лот №461885, у рамках виконавчого провадження №66085299 приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_8 , яке було зареєстровано на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31.05.2021 у справі № 522/4967/21, згідно з яким суд зобов`язав ОСОБА_7 повернути позичку у розмірі 6 100 600 грн., яку вона нібито брала 07.09.2020 та не повернула у строк до 20.02.2021. Втім, незважаючи на велику суму грошового зобов`язання, ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилася та надала до суду заяву, згідно з якою повністю визнала зобов`язання та його неповернення.
09.09.2021 в ході проведених торгів ДП СЕТАМ квартиру придбано ОСОБА_9 за 993 938 грн., право власності ОСОБА_9 на квартиру підтверджується виданим 22.09.2021 приватним нотаріусом ОСОБА_10 свідоцтвом за № НОМЕР_2 .
Вищезазначене прямо вказує на наявність ознак протиправного заволодіння чужою власністю - квартирою площею 57,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101 - групою осіб шляхом обману, використання документів з недостовірними відомостями а також залучення підставних осіб.
На підставі вищевказаного, у зв`язку з тим, що на зазначене нерухоме майно було безпосередньо спрямоване злочинне посягання, вказане майно є об`єктом кримінально протиправних дій, виникла необхідність у збереженні речових доказів у кримінальному провадженні шляхом накладення арешту, з метою запобігання переоформлення права власності на нерухоме майно особами, які заволоділи ним у противоправний спосіб.
2. Позиції учасників при розгляді клопотання.
Від прокурора надійшла заява про розгляду клопотання про арешт майна без його участі.

Згідно вимог ч. 2 ст. 172 КПК України, за клопотанням прокурора, слідчий суддя вважає за можливе розглянути клопотання про накладення арешту на майно без виклику власників майна, з метою забезпечення арешту майна, в цілях запобігання його відчуження, розпорядження, а також вчинення інших реєстраційних дій.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося, на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України.

3. Висновки слідчого судді.
Дослідивши подане клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
3.1. Норми законодавства, якими керується слідчий суддя при вирішенні клопотання про арешт майна.
Ч. 3 ст. 132 КПК України - застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Ч. 1 ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

Ч. 2 ст. 170 КПК України - арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Ч. 3 ст. 170 КПК України - у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Ч. 11 ст. 170 КПК України - заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Ч. 1 ст. 98 КПК України - речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправних шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
3.2. Правова підстава та мета арешту майна.
Слідчим суддею встановлено, що органом досудового розслідування на теперішній час обґрунтовано здійснюється досудове розслідування в рамках даного кримінального провадження, за фактом можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, що підтверджується долученими до даного клопотання матеріалами в сукупності.
Дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, слідчий суддя вважає встановленим в судовому засіданні те, що відносно об`єкта нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , існує сукупність достатніх підстав вважати, що вона є об`єктом кримінально протиправних дій, оскільки, як вбачається з матеріалів клопотання, право власності на вказаний об`єкт нерухомості ймовірно набуто кримінально-протиправним шляхом.

Як вбачається з долученої до матеріалів клопотання постанови про визнання речовим доказом від 30.11.2021 року, об`єкт нерухомого майна визнано речовим доказом в рамках кримінального провадження №0000545 від 02.11.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення ч. 4 ст. 190 КК України.

У зв`язку з викладеним, слідчий суддя приходить до переконання про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, оскільки існує необхідність в забезпечені збереження речового доказу.

3.3. Завдання та необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.
Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Як вбачається з підстав та мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, об`єкт нерухомого майна відповідає критеріям речових доказів.
Оскільки об`єкт нерухомого майна ймовірно є об`єктом кримінально-протиправних дій, слідчий суддя вважає, що існує ризик його відчуження, передачі права власності та користування третім особам, а також в цілях подальшого ймовірного уникнення передбаченої законом відповідальності за ймовірно вчинені дії, у випадку підтвердження їх факту у встановленому законом порядку.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
У зв`язку з викладеним, з метою забезпечення досягнення завдань кримінального провадження наявна необхідність в накладенні арешту майна на зазначений у клопотанні об`єкт нерухомого майна.
3.4. Розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Критерії розумності та співрозмірності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчої судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).
Слідчим суддею встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавлених осіб пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремих осіб, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.
При цьому, слідчий суддя акцентує увагу, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального провадження буде спростовано відповідність зазначеного майна категорії речових доказів, зацікавлені особи в порядку ст. 174 КПК України мають процесуальне право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.
3.5. Висновки слідчого судді.
На підставі викладеного, враховуючи наявність правових підстав для накладення арешту на майно, оскільки існує необхідність в забезпеченні його збереження, а також з метою забезпечення повного, всебічного розслідування кримінального провадження, зокрема, для проведення ряду слідчих дій та експертних досліджень, слідчий суддя приходить до переконання, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та інтереси власника майна, про які йдеться в клопотанні, та якого така особа зазнає внаслідок застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, тому клопотання сторони обвинувачення підлягає задоволенню.
Також, враховуючи те, що існує ризик відчуження, поділу, переоформлення права власності об`єкту нерухомого майна, на яке сторона обвинувачення просить накласти арешт, слідчий суддя вважає за необхідне накласти заборону відчуження, розпорядження, вчинення реєстраційних дій, з метою запобігання вищевказаним ризиків.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 98, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000545 від 02.11.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення ч. 4 ст. 190 КК України задовольнити.

Накласти арешт, із забороною відчуження, розпорядження, вчинення реєстраційних дій, на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101.

Виконання ухвали покласти на прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 .
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1