Справа № 304/1294/15-к Провадження № 1-кп/304/9/2021
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2021 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження №0000214 від 17 червня 2015 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Багринівці Літинського району Вінницької області, мешканця АДРЕСА_1 , з базовою загальною середньою освітою, одруженого, пенсіонера, інваліда ІІ групи, українця, громадянина України, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України,

В С Т А Н О В И В:

органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що будучи в період 2007 2008 років Сімерським сільським головою, державним службовцем 8 рангу 4 категорії, зловживаючи службовим становищем з метою одержання неправомірної вигоди від громадян ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 шляхом передачі їм у приватну власність земельних ділянок по АДРЕСА_2 , умисно, всупереч інтересам служби, достовірно знаючи про відсутність відповідних заяв вказаних громадян, а також рішень сесій сільської ради щодо передачі їм у власність земельних ділянок, склав, підписав, завірив печаткою та видав завідомо неправдиві офіційні документи, а саме рішення 16 сесії четвертого скликання Сімерської сільської ради Перечинського району «Про передачу ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 безкоштовно у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд» від 21 січня 2005 року; рішення 17 сесії четвертого скликання Сімерської сільської ради Перечинського району «Про передачу ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 безкоштовно у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд» від 21 квітня 2005 року та рішення 17 сесії четвертого скликання Сімерської сільської ради Перечинського району «Про передачу ОСОБА_12 , ОСОБА_13 безкоштовно у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд» від 29 квітня 2005 року, які в подальшому стали підставою для виготовлення та видачі відділом Держземагенства в Перечинському районі Закарпатської області державних актів на вказані земельні ділянки, а саме 17 червня 2008 року ОСОБА_12 серії ЯЕ №445339, яким посвідчено право власності на земельну ділянку, площею 0,0998 га; 29 жовтня 2008 року ОСОБА_6 серії ЯЕ № 449130, яким посвідчено право власності на земельну ділянку площею 0, 0999 га; 12 лютого 2008 року ОСОБА_9 серії ЯД № 543433, яким посвідчено право власності на земельну ділянку, площею 0,0999 га; 12 лютого 2008 року ОСОБА_10 серії ЯД № 543441, яким посвідчено право власності на земельну ділянку, площею 0,0999 га; 11 грудня 2008 року ОСОБА_8 серії ЯЕ № 455677, яким посвідчено право власності на земельну ділянку, площею 0,0999 га; 22 липня 2009 року ОСОБА_13 серії ЯЕ № 438142, яким посвідчено право власності на земельну ділянку, площею 0,0999 га; 24 вересня 2009 року ОСОБА_7 серії ЯЕ № 441732, яким посвідчено право власності на земельну ділянку, площею 0,10 га та 15 червня 2010 року ОСОБА_11 серії ЯЕ № 465828, яким посвідчено право власності на земельну ділянку, площею 0,0998 га, та які знаходяться по АДРЕСА_2 . Вказаними діями ОСОБА_4 спричинив державним інтересам тяжкі наслідки у вигляді матеріальних збитків на загальну суму 286 965,81 грн, за що кримінальна відповідальність передбачена ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 подав клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, тобто через закінчення строків давності, оскільки дії, які ставляться у обвинувачення ОСОБА_4 були вчинені ним у 2007 2008 роках, тобто понад 13-14 років тому. Обвинувачений клопотання свого захисника підтримав.

Прокурор у судовому засіданні проти задоволення клопотання обвинуваченого не заперечив, вважаючи, що для цього є правові підстави.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що клопотання підлягає до задоволення виходячи з такого.

Встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366 КК України як внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, що спричинило тяжкі наслідки, за яке передбачено основне покарання зокрема у виді позбавлення волі на строк від двох до п`яти років, та який згідно ст. 12 цього Кодексу відносився до злочину невеликої тяжкості (в редакції Закону станом на 01.07.2020 нетяжкий злочин) та ч. 2 ст. 364 КК України як зловживання службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання неправомірної вигоди для іншої фізичної особи використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом інтересам держави та спричинило тяжкі наслідки, за яке передбачено основне покарання у виді від трьох до шести років позбавлення волі, та який згідно ст. 12 цього Кодексу відноситься до тяжкого злочину.

З аналізу законодавства, що регулює питання закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, слідує, що строк давності це передбачений ст. 49 КК певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Вказаною нормою встановлено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами ст. 12 КК, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.

Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05 квітня 2021 року в справі № 328/1109/19.

Так, за вимогами пунктів 3, 4 частини 1 статті 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею нетяжкого злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років, та у разі вчинення тяжкого злочину десять років.

Як роз`яснено у п. 8 постанови Пленуму Верховного суду України № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23 грудня 2005 року особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що інкриміновані ОСОБА_4 кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 366 та ч. 2 ст. 364 КК України, були вчинені ним протягом 2007 2008 років, які у свою чергу згідно зі ст. 12 КК України відносяться відповідно до нетяжкого та тяжкого злочинів, а відтак на час судового розгляду справи відповідно сплили, передбачені п. 3 та п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України п`ятирічний (за вчинення нетяжкого злочину) та десятирічний (за вчинення тяжкого злочину) строки притягнення особи до кримінальної відповідальності.

В матеріалах справи відсутні будь які дані, які б вказували на те, що обвинувачений ухилявся від досудового слідства та суду.

Таким чином, суд, за наявності згоди ОСОБА_4 на закриття кримінального провадження, приходить до висновку про необхідність його звільнення від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 364 КК України і ч. 2 ст. 366 КК України та закриття відносно нього кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000214 від 17 червня 2015 року.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 під час досудового розслідування даного кримінального провадження не обирався, на даний час клопотання про його обрання суду не подано, отже питання щодо такого судом не розглядається.

Долю речових доказів та процесуальних витрат суд вирішити не взмозі, оскільки у судовому засіданні доказів наявності таких стороною обвинувачення не надано.

Питання заходів забезпечення кримінального провадження також вирішуються судом у порядку ст. 174 КПК України у межах наявних у матеріалах справи доказів, а саме лише застосованих за ухвалами слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 вересня 2015 року у вигляді арешту майна.

Що стосується вирішення цивільних позовів прокурора до Відділу Держгеокадастру у Перечинському районі Закарпатської області та ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , а також ОСОБА_13 про визнання недійсними Державних актів, скасування їх державної реєстрації та повернення земельних ділянок в комунальну власність Сімерської сільської ради Перечинського району, то суд приходить до такого.

Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні встановлений статтею 129 КПК України. Частиною першою вказаної статті передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. Таким чином, цивільний позов суд розглядає по суті у випадках, передбачених ч. 1 ст. 129 КПК України.

Як роз`яснено у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» від 31 березня 1989 року у разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, у зв`язку з прийняттям судом рішення про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, суд позбавлений можливості вирішити заявлені цивільні позови про визнання недійсними Державних актів, скасування їх державної реєстрації та повернення земельних ділянок в комунальну власність, оскільки такі вирішуються судом згідно зі ст. 129 КПК України у випадку постановлення вироку чи ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, а тому вказаний цивільні позови необхідні залишити без розгляду, що не позбавляє цивільного позивача (потерпілого) можливості звернутися до суду з таким позовом у порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. 49 КК України, ст. 284 ч. 2, 286, 288, 369, 372 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :
клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності задовольнити.

ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 364 КК України на підставі ст. 49 цього Кодексу звільнити у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрити.

Цивільні позови прокурора в інтересах держави в особі Сімерської сільської ради Перечинського району до Відділу Держгеокадастру у Перечинському районі Закарпатської області та ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , а також ОСОБА_13 про визнання недійсними Державних актів, скасування їх державної реєстрації та повернення земельних ділянок в комунальну власність Сімерської сільської ради Перечинського району залишити без розгляду.

Роз`яснити, що цивільний позивач (потерпілий) не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування заподіяної шкоди в порядку цивільного судочинства.

Заходи забезпечення кримінального провадження, вжиті ухвалами слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 вересня 2015 року у виді арешту майна скасувати.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Перечинський районний суд протягом семи днів з дня її проголошення.

Копію ухвали суду сторони кримінального провадження можуть отримати в Перечинському районному суді Закарпатської області в порядку, передбаченому ч. 6, 7 ст. 376 КПК України.

Головуючий: ОСОБА_1