Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

19 жовтня 2021 року м. Рівне

Колегія суддів Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ? ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 23 квітня 2021 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0007509 від 18 грудня 2018 року

стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Угля Тячівського району Закарпатської області, громадянина України, українця, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.342, ч.1 ст.263 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 23 квітня 2021 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.263, ч.2 ст.342 КК України та призначено йому покарання :

- за ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- за ч.2 ст.342 КК України у виді обмеження волі на строк 4 роки;

На підставі ч.1 ст. 70 КК України при сукупності злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст.75 КК України, звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 3 (три) роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України, покладено на ОСОБА_6 наступні обов`язки на період іспитового строку:

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Витрати на залучення експерта в сумі 1144 грн. 00 коп. стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави.

Цивільний позов Департаменту патрульної поліції Національної поліції України - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Департаменту патрульної поліції Національної поліції України 84 617 грн. 06 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

За вироком суду, ОСОБА_6 17 грудня 2018 року, приблизно о 22.20 год., перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, знаходячись за кермом власного автомобіля марки «MercedesBenz ML430» д.н.з. НОМЕР_1 , порушуючи Правила дорожнього руху, рухаючись по смузі зустрічного руху траси М 06, зі сторони м. Київ, діючи з умислом на здійснення опору працівникам правоохоронного органу, підриву їх авторитету та уникнення адміністративної відповідальності, усвідомлюючи, що він протидіє працівникам правоохоронного органу, які виконують свої службові обов`язки, та бажаючи перешкодити їм в цьому, не зупинився на законну вимогу поліцейського роти №1 батальйону УПП в Рівненській області ДПП ОСОБА_8 та інспектора роти №1 батальйону УПП в Рівненській області ДПП ОСОБА_9 , які здійснювали його переслідування та їхали позаду на службовому автомобілі «Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_2 на синьому фоні із увімкнутим синім проблисковим маячком, який супроводжувався звуковим сигналом та поданням команди «зупинитися» голосом через гучномовець, на території АЗС «WOG», що у с. Біла Криниця, Рівненського р-ну, Рівненської обл., умисно, протиправно здійснив опір працівникам правоохоронного органу ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , а саме завдав різкий удар правою частиною свого автомобіля у ліву частину автомобіля, на якому рухалися працівники поліції, після чого, з порушенням Правил дорожнього руху намагався зникнути з місця дорожньо-транспортної пригоди вулицями м. Рівне.

Продовжуючи свої злочинні дії, 17 грудня 2018 року, приблизно о 22 год. 00 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, знаходячись за кермом власного автомобіля марки «Mercedes Benz ML430» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Басівкутська, в м. Рівне, поблизу магазину «Хортиця», діючи з умислом на здійснення опору працівникам поліції, підриву їх авторитету та уникнення відповідальності за свої дії, усвідомлюючи, що він протидіє працівникам правоохоронного органу, які виконують свої службові обов`язки, та бажаючи перешкодити їм в цьому, не зупинився на законну вимогу поліцейського роти №1 батальйону УШІ в Рівненській області ДПП ОСОБА_8 та інспектора роти №1 батальйону УПП в Рівненській області ДПП ОСОБА_9 , які здійснювали його переслідування та їхали позаду на службовому автомобілі «Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_2 на синьому фоні із увімкнутим синім проблисковим маячком, який супроводжувався звуковим сигналом та поданням команди «зупинитися» голосом через гучномовець, умисно протиправно здійснив опір працівникам правоохоронного органу ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , а саме здійснив різкий удар свого автомобіля у праву частину автомобіля, на якому рухалися працівники поліції та намагався зникнути з місця події, однак після здійснення п`яти пострілів з табельної вогнепальної зброї по колесах автомобіля, ОСОБА_6 був затриманий працівниками поліції.

Крім того, ОСОБА_6 порушуючи вимоги Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12.10.1992 року та Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, спорядження гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №622 від 21.08.1998 року, не маючи відповідного передбаченого законом дозволу на придбання та зберігання боєприпасів, маючи умисел на незаконне придбання, зберігання та носіння вогнепальної зброї, на початку грудня 2018 року (точно часу досудовим розслідуванням не встановлено), у нічному клубі «Famous», що за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 5, незаконно придбав шляхом привласнення знайденого, багатоцільову, нестандартну вогнепальну зброю, а саме обріз виготовлений з одноствольної гладкоствольної мисливської рушниці заводського виготовлення моделі «ЗК» з серійним номером НОМЕР_3 , та номером на стволі НОМЕР_4 , 16-го калібру, шляхом укорочення ствола до залишкової довжини 423 мм та встановлення пістолетного руків`я виготовленого саморобним способом, який відповідно до висновку експерта придатний для стрільби.

Вказану вогнепальну зброю, ОСОБА_6 незаконно носив та зберігав у власному автомобілі марки «Mercedes Benz ML430» д.н.з. НОМЕР_1 , з моменту придбання до моменту проведення обшуку 26 грудня 2018 року, о 10 год. 53 хв., по вул. Пушкіна, 4, в м. Рівне, в ході проведення якого вказану вогнепальну зброю було вилучено працівниками Рівненського відділу поліції ГУ Національної поліції в Рівненській області.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_6 покликається на незаконність, необґрунтованість вироку суду першої інстанції, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вважає, що прокурор в судовому засіданні не навів доказів вчинення ним опору працівникові правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником своїх службових обов`язків.

На думку обвинуваченого, судом не наведено підстав для задоволення цивільного позову Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

Вказує, що судом не враховано вимог ст. 60 СК України при вирішенні питання щодо спеціальної конфіскації транспортного засобу.

Зазначає, що був затриманий 18 грудня 2018 року і утримувався під вартою до 15 січня 2019 року, що залишено поза увагою суду не вказано про зарахування строку утримання під вартою в строк відбування покарання.

Наголошує, що в ході досудового розслідування і в процесі судового розгляду розповів про обставини вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, щиро розкаявся у вчиненому, сприяв розкриттю даного злочину, позитивно характеризується за місцем проживання і роботи, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні малолітню дитину, працевлаштований, раніше не судимий, має постійне місце проживання, просив вибачення у працівників поліції.

Просить вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 23 квітня 2021 року в частині засудження його за ч.2 ст. 342 КК України скасувати, а справу закрити за відсутності в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 342 КК України у відповідності до п.2 ч.1 ст. 284 КПК України. Вирок в частині задоволення позовних вимог Департаменту патрульної поліції Національної поліції України скасувати та залишити без розгляду, рекомендувати Департаменту патрульної поліції Національної поліції України звернутись в суд в порядку цивільного судочинства. Вирок в частині спеціальної конфіскації автомобіля «Mercedes Benz ML» д.н.з. НОМЕР_5 з номерами шасі НОМЕР_6 у власність держави скасувати, зняти арешт з автомобіля та повернути його законному власнику мені, ОСОБА_6 . Вирок в частині звільнення від відбуття покарання з випробуванням змінити та призначити мінімальний іспитовий строк, передбачений ст. 75 КК України. Зарахувати в строк відбуття покарання строк утримання під вартою з 18 грудня 2018 року по 15 січня 2019 року. В решті вирок суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого, захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, висловивши думку про призначення нового судового розгляду цивільного позову в порядку цивільного судочинства, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 263 КК України, як носіння, зберігання, та придбання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому не є предметом апеляційного розгляду, відповідно до вимог ч. 1ст. 404 КПК України.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.342 КК України, ОСОБА_6 , вказавши, що опору працівникам поліції 17.12.2018 року не чинив, вина останнього у вчиненні зазначеного інкримінованого злочину, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні та ретельно досліджених у судовому засіданні доказів (показаннями потерпілих, свідків, письмовими доказами, наданими стороною обвинувачення), оціненими з точки зору належності, достовірності, допустимості, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення.

Відповідно до усталеної судової практики опором у значенні статті 342 КК України є активна фізична протидія виконанню поліцейським його законних повноважень. Таким чином, виходячи з цієї позиції, для визначення наявності в діях обвинуваченої особи складу «опору» у значенні цього положення обвинувачення має довести як наявність об`єктивної сторони діяння, тобто певного активного фізичного впливу з боку обвинуваченої особи, так і спрямованість її умислу саме на протидію виконанню службових повноважень.

Суд першої інстанції, належним чином оцінивши зібрані докази в їх сукупності прийшов до обґрунтованого висновку про те, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження, розцінивши показання обвинуваченого виключно як позицію захисту.

Так судом враховано показання потерпілого ОСОБА_9 , який, як вбачається з вироку суду, підтвердив встановлені в обвинуваченні обставини даного злочину та повідомив, що під час всього часу переслідування автомобіля марки «Mercedes Benz ML» під керуванням обвинуваченого в поліцейському автомобілі «Mitsubishi Outlander» були ввімкнені проблискові маячки червоного та синього кольорів, періодично через гучномовець вимагали (з колегою ОСОБА_8 ) водія, який керував вищевказаним транспортним засобом зупинитись, однак останній законні вимоги поліцейських не виконував, а продовжував рух по зустрічній смузі руху. Зазначив, що під час переслідування обвинувачений здійснив поворот ліворуч та заїхав на АЗС «WOG», що у с. Біла Криниця, Рівненського р-ну, Рівненської області, зрівнявшись службовим автомобілем з автомобілем обвинуваченого, останній умисно здійснив різкий удар правою частиною свого автомобіля у ліву частину автомобіля, на якому рухалися потерпілі працівники поліції, після чого поїхав в м. Рівне та намагався зникнути від переслідування вулицями міста. По вул. Басівкутська, 2 в м. Рівне поблизу магазину «Хортиця», автомобіль обвинуваченого почало заносити, а тому, в цей час потерпілі на службовому автомобілі наблизилися до автомобіля обвинуваченого з лівого боку, однак обвинувачений з метою перешкоджання його блокування здійснив таран автомобіля поліцейських, а саме: здійснив різкий удар свого автомобіля лівою частиною свого автомобіля у праву частину автомобіля, на якому рухалися працівники поліції, внаслідок чого обидва автомобілі занесло на паркан поблизу будинку за вищевказаною адресою і вони зупинилися. Після того, як автомобіль обвинуваченого зупинився, останньому було подано працівниками поліції (ще під`їхав поліцейський службовий автомобіль «Toyota Prius») команду вийти із автомобіля, проте він цього не зробив, натомість, у автомобілі обвинуваченого загорілися ліхтарі заднього ходу, а колеса розпочали крутитися назад, у зв`язку з чим, оскільки позаду автомобіля обвинуваченого стояв потерпілий ОСОБА_8 , ним (потерпілим ОСОБА_9 ) було прийнято рішення застосувати вогнепальну зброю, та здійснив два постріли по колесах автомобіля обвинуваченого, ще три постріли здійснили інші поліцейські. Після цього, водія автомобіля марки «Mercedes Benz ML» - ОСОБА_6 було затримано працівниками поліції.

Як вбачається з вироку суду потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні суду першої інстанції, дав показання аналогічні показанням потерпілого ОСОБА_9 , крім того підтвердив встановлені в обвинуваченні обставини даного злочину.

Як доказ доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненому судом враховано і показання допитаних в суді свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які повністю узгоджуються з показами потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . Зазначені свідки ствердили, що ОСОБА_6 не реагував на вимогу поліцейських про зупинку при встановлених судом обставинах.

Як вбачається з вироку суду окрім чітких, послідовних та узгоджених між собою показань потерпілих та свідків, винуватість ОСОБА_6 підтверджується і дослідженими письмовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Судом надано належну правову оцінку даним картки Армор, відповідно до якої вбачається, що 17.12.2018 року о 23:21 год. на лінію 102 зателефонував ОСОБА_10 та повідомив, що автомобіль "Мерседес-Емель" чорного кольору д.н.з. НОМЕР_1 не зупинявся на неодноразову вимогу поліції, рухався по автодорозі м06 та по м. Рівне, створював аварійну ситуацію, що несла загрозу для інших учасників дорожнього руху по вулиці Басівкутська, 2, здійснив напад на працівників поліції шляхом тарану службового транспортного засобу "Мітсубіші Аутлендер" д.н.з. НОМЕР_7 на синьому фоні. Потребують СОГ.

Судом звернуто увагу і на дані протоколу огляду місця події від 18 грудня 2018 року проведеного у період часу з 00.00 год. до 03.00 год., відповідно до якого було вилучено автомобіль марки «Mercedes Benz ML» д.н.з. НОМЕР_5 , який постановою слідчого визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні, а 04.01.2019 року ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду на автомобіль марки «Mercedes Benz ML» д.н.з. НОМЕР_5 номер шасі НОМЕР_6 накладено арешт, 17.05.2019 року на підставі ухвали суду від 14.05.2019 року переданий обвинуваченому на відповідальне зберігання.

Не залишено без оцінки суду і оглянутий під час судового розгляду відеозапис події даного злочину, з якого вбачається період переслідування потерпілими працівниками поліції автомобіля марки «Mercedes Benz ML» д.н.з. НОМЕР_5 , зокрема, 17.12.2018 року, приблизно о 22.00 год. відбувається переслідування автомобіля марки «Mercedes Benz ML» д.н.з. НОМЕР_5 вулицями міста Рівне, вказаний автомобіль не реагує на червоне світло світлофорів. У подальшому, відбувається переслідування автомобіля марки «Mercedes Benz ML» д.н.з. НОМЕР_5 по автодорозі М06 «Київ Чоп». Вказаний автомобіль рухається по смузі зустрічного руху автодороги М06 «Київ Чоп» у напрямку міста Рівне. Упродовж усього часу переслідування лунають звуки сирени патрульних поліцейських автомобілів, через гучномовець звучить вимога до водія автомобіля марки «Mercedes Benz ML» д.н.з. НОМЕР_5 зупинитися, однак вказані вимоги не виконуються. У подальшому автомобіль марки «Mercedes Benz ML» д.н.з. НОМЕР_5 продовжує не виконувати законні вимоги працівників поліції, чинити їм опір та по вул. Басівкутська, 2 в м. Рівне поблизу магазину «Хортиця», автомобіль «Mercedes Benz ML» почало заносити, в цей час службовий автомобіль «Mitsubishi Outlander» наблизилися до автомобіля обвинуваченого з лівого боку, однак обвинувачений з метою перешкоджання його блокування здійснив таран автомобіля поліцейських, а саме: здійснив різкий удар свого автомобіля лівою частиною свого автомобіля у праву частину автомобіля, на якому рухалися працівники поліції. Внаслідок даного удару обидва автомобілі занесло на паркан поблизу будинку за вищевказаною адресою і вони зупинилися.

Судом першої інстанції встановлено, що потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_8 є працівниками правоохоронного органу поліцейськими та виконують свої службові обов`язки відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», дії поліцейського роти №1 батальйону УПП в Рівненській області ДПП молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 та інспектора роти №1 батальйону УПП в Рівненській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_9 визнано такими, що не суперечать вимогам правил чинного законодавства, в тому числі і Правилам дорожнього руху України.

За таких обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дав належну правову оцінку наданим стороною обвинувачення доказам не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості та взаємозв`язку і вважає, що вони в своїй сукупності взаємодоповнюють один одного і були достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого складу інкримінованого злочину та доведеності вини ОСОБА_6 у його вчиненні поза розумним сумнівом.

З огляду на викладене кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст.342 КК України є вірною.

Доводи сторони захисту щодо відсутності у діях обвинуваченого складу інкримінованого злочину є безпідставними та такими, що спростовуються об`єктивно з`ясованими обставинами, які підтверджені доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду і належно оціненими судом першої інстанції.

На думку колегії суддів, відповідає вимогам статті 65 КК України призначене ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання, розмір якого, обраний з урахуванням ступеня тяжкості вчинених ним злочинів, даних про особу обвинуваченого, який свою вину у вчиненні злочинів визнав частково, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, посередньо характеризується за місцем проживання. При цьому обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 згідно ст. 66 КК України не встановлено. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_6 згідно ст. 67 КК України є вчинення злочину у стані наркотичного сп`яніння. З врахуванням зазначеного суд прийшов до висновку про необхідність і достатність призначення покарання обвинуваченому в межах санкцій частин статей за інкриміновані кримінальні правопорушення з застосуванням принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим при призначенні остаточного покарання на підставі ч.1 ст. 70 КК України. З врахуванням передбаченої ст. 50 КК України мети покарання суд прийшов до обґрунтованого переконання, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, застосувавши до обвинуваченого ОСОБА_6 положення ст.ст.75,76 КК України, звільнивши останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням, із встановленням максимального іспитового строку, з покладенням відповідних обов`язків.

На думку колегії суддів, встановлений судом першої інстанції іспитовий строк, з врахуванням встановлених судом обставин і даних про особу обвинуваченого, є достатнім для того, щоб обвинувачений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення і не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості для досягнення мети покарання.

З огляду на викладене доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо можливості встановлення іспитового строку тривалістю 1 рік, колегія суддів вважає безпідставними і невиправданим.

За наведеного підстав для закриття кримінального провадження за відсутністю в діянні ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 342 КК України, колегією суддів не встановлено.

Що стосується висновку суду про застосування спеціальної конфіскації у даному кримінальному провадженні, то колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ч. 9 ст.100КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, наданих суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

За вимогами ч.1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі, або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з вироку суду судом встановлено, що автомобіль марки «Mercedes Benz ML» д.н.з. НОМЕР_5 постановою слідчого визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні знаряддям вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 342 КК України.

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 04 січня 2019 року на цей автомобіль марки «Mercedes Benz ML» д.н.з. НОМЕР_5 номер шасі НОМЕР_6 , належний ОСОБА_6 , накладено арешт.

Ухвалою суду від 14.05.2019 року скасовано накладений арешт ухвалою слідчого судді від 04 січня 2019 року, зокрема, на вказаний автомобіль, належний на праві приватної власності обвинуваченому ОСОБА_14 , в частині заборони користування та володіння та повернуто останньому на відповідальне зберігання.

З огляду на що, колегія суддів погоджується з висновком суду про необхідність застосування спецконфіскації, однак, на думку колегії суддів, суд безпідставно послався в мотивувальній частині вироку при вирішенні питання про спецконфіскацію автомобіля марки «Mercedes Benz ML» д.н.з. НОМЕР_5 номер шасі НОМЕР_6 на п.3 ч.1 ст. 96-2 КК України, як предмета кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає правильним, виходячи з встановленого судом першої інстанції та враховуючи і положення ч.1 ст. 98 КПК України, посилання при цьому саме на п.4 ч.1 ст.96-2 КК України, розцінюючи вказаний автомобіль, як знаряддя вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 342 КК України.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити та оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування ним норм матеріального і процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що підлягають з`ясуванню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Частина 3 цієї статті передбачає, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Відсутність обґрунтованого клопотання сторони кримінального провадження про дослідження доказів, за умови того, що в оскарженому вироку судом дана оцінка всім доказам, на невірну оцінку яких посилається сторона на стадії апеляційного оскарження вироку, не зумовлює обов`язку апеляційного суду повторно досліджувати обставини, встановлені під час кримінального провадження, та не створює передумов для використання апеляційним судом свого права дослідити нові докази за наявності підстав, регламентованих положеннями ч. 3 ст. 404 КПК України.

Апеляційний суд наголошує, що рівність сторін перед судом є одним зі складників справедливого судового розгляду, що містить фундаментальне право на змагальність кримінального провадження.

Колегія суддів, будучи позбавленою підстав, передбачених законом, для повторного дослідження доказів у даному кримінальному провадженні, не може надати іншу оцінку доказам, встановленим місцевим судом, без їх безпосереднього дослідження.

За приписами ст.370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як визначено ч.1 ст.129 КПК, суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав та розміру цивільного позову задовольняє його повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Частиною 5 ст.128 КПК передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Загальними вимогами цивільного процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються, зокрема, підстави для задоволення цивільного позову.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції, суд, приймаючи рішення про задоволення цивільного позову Департаменту патрульної поліції Національної поліції, зазначив, що на думку суду, доведеним в судовому засіданні є нанесення обвинуваченим ОСОБА_6 матеріальної шкоди для Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на суму 84 617 грн. 06 коп., без наведення жодного обґрунтування.

Сторона захисту в доводах апеляційної скарги та в судовому засіданні апеляційної інстанції наголошувала, що 25 листопада 2019 року суд зобов`язав представника позивача надати дані зі страхової компанії про суми відшкодування нанесених збитків в результаті ДТП, що мала місце 17.12.2018 року, оскільки представник позивача ОСОБА_15 14 листопада 2019 року в судовому засіданні заявила, що службові автомобілі застраховані в ПрАТ «Київський страховий дім».

Однак захисник наголосив, що представник позивача суду даних зі страхової компанії не надала.

Даний факт, щодо відсутності в матеріалах кримінального провадження даних про відшкодування шкоди Департаменту патрульної поліції Національної поліції страховою компанією, підтверджено і прокурором в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Стороною захисту в апеляційній скарзі звернуто увагу суду і на те, що обвинувачений після скоєння ДТП звернувся з заявою в свою страхову компанію ТАС про факт ДТП, про що надано суду відповідні докази, однак вони залишені судом поза увагою, без жодного мотивування.

Залишення поза увагою зазначених обставин і вимог закону, на переконання колегії суддів, є істотними порушеннями, свідчить про неповноту судового розгляду в цій частині, оскільки залишились недослідженими обставини, які могли мати істотне значення для ухвалення законного, обгрунтованого і справедливого судового рішення, а тому вирок в частині вирішення цивільного позову не може вважатись законним й обґрунтованим.

Однак, зважаючи на те, що в силу вимог ч.3 ст.404 КПК колегія суддів позбавлена підстав для повторного дослідження доказів, про що зазначено вище, то відсутня можливість для усунення вказаних недоліків на стадії апеляційного розгляду.

З огляду на викладене, враховуючи загальні засади кримінального провадження, передбачені ст. 7 КПК України та положення ст.ст. 409, 412, 415 КПК України, колегія суддів приходить висновку, що вказаний вирок в частині вирішення цивільного позову підлягає скасуванню з призначенням у цій частині нового розгляду у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, ?

УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 23 квітня 2021 року стосовно ОСОБА_6 за ч.2 ст.342, ч.1 ст.263 КК України в частині вирішення цивільного позову Департаменту патрульної поліції Національної поліції України скасувати і повернути зазначений позов на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

В решті вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 23 квітня 2021 року стосовно ОСОБА_6 за ч.2 ст.342, ч.1 ст.263 КК України залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3