Справа № 289/1352/21
Номер провадження 1-кп/289/139/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2021 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:
головуючий: суддя ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000079 від 11.06.2021 по обвинуваченню
- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Макарів Київської області, громадянина України, освіта середня, офіційно не працюючого, розлученого, на утриманні нікого не має, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-22.07.2015 вироком Радомишльського районного суду за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України звільнений від покарання з іспитовим строком 1 рік;
-01.06.2016 вироком Радомишльського районного суду за ч. 2 ст. 185, 71 КК України до 2 років позбавлення волі; вироком апеляційного суду Житомирської області від 20.07.2016 вирок в частині призначеного покарання скасовано та постановлено новий вирок, яким призначено за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 71 КК України остаточно покарання 3 роки 1 місяць позбавлення волі; ухвалою Богунського районного суду м. Житомир від 14.06.2018 на підставі ст. 81 КК України звільнений умовно-достроково на 10 місяців 28 днів,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

09.06.2021 близько 21-30 години ОСОБА_5 , будучи раніше судимим за злочини проти власності, судимість не знята і не погашена у встановленому законом порядку, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи протиправний характер вчинюваних дій, маючи умисел на крадіжку чужого майна та враховуючи сприятливу для нього обстановку, а саме те, що його дії ніким не помічені та за ним ніхто не спостерігає, прийшов до господарства ОСОБА_4 , що розташоване по АДРЕСА_2 , де через незамкнену хвіртку, яка обладнана засувом, проник в подвір`я вказаного господарства, що огороджене парканом, освітлюється та охороняється сторожовою собакою, звідки таємно викрав 4 кілограми брухту міді вартістю 150,00 грн. за кілограм на загальну суму 600,00 грн., яким в подальшому розпорядився на власний розсуд.
Обвинувачений ОСОБА_5 у вчиненні крадіжки 4 кг брухту міді із господарства ОСОБА_4 винуватим себе визнав повністю, при цьому повідомив, що він працював у потерпілого різноробочим, допомагав по господарству, неодноразово заходив на подвір`я цього господарства по солярку, по інструмент для роботи. В той вечір, коли він викрав брухт міді, він був випивший, зайшов на територію господарства за проханням ОСОБА_4 , який попросив обвинуваченого напоїти собак. Після того, як він напоїв собак ОСОБА_5 взяв 4 кг брухту міді, що були в мішку біля паркану, і розпорядився ними на власний розсуд. На уточнююче запитання захисника відповів, що в двір він заходив двічі, перший раз він прийшов поїти собак та побачив, що немає води, тому він пішов за відром із водою, вдруге зайшов на подвір`я господарства із відром води, напоїв собак, а коли виходив з території господарства викрав брухт міді. Пояснив, що щиро кається у вчиненому, просить суд його суворо не карати.
Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні повідомив, що він в той час перебував у відпустці, а обвинувачений ОСОБА_5 приглядав за господарством, так як він проживає неподалік в приміщенні для тимчасового проживання, що належить потерпілому і допомагає йому по господарству. В той вечір ОСОБА_5 зайшов на територію господарства за вказівкою власника, так як сам ОСОБА_4 зателефонував обвинуваченому ОСОБА_5 і попросив його напоїти собак, а коли потерпілий повернувся додому і перевірив камери відео спостереження, він побачив, що обвинувачений щось виносить з подвір`я, що і стало причиною для його звернення в поліцію. Мішок із брухтом міді стояв у дворі за автомобілем поблизу паркану. До цього випадку крадіжок не було, претензій до обвинуваченого він не має, просить суд суворо ОСОБА_5 не карати, дати йому шанс на виправлення, так як останнім часом він виправляється, перестав вживати спиртні напої, тому просить суд призначити обвинуваченому іспитовий строк для виправлення.

Показання допитаних обвинуваченого та потерпілого є послідовними, логічними та такими, що узгоджуються з матеріалами кримінального провадження, з огляду на що суд приймає їх до уваги та кладе в основу вироку.
Суд констатує, що у судовому засіданні сторонам було забезпечено передбачені ст. 22 КПК України права щодо змагальності сторін та свободи в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. За пропозицією сторони обвинувачення, яку було підтримано стороною захисту, судом було ухвалено обсяг доказів, які будуть досліджуватися, при цьому обидві сторони зазначили про відсутність потреби виклику в судове засідання для допиту свідків.
Зокрема, під час судового розгляду стороною обвинувачення в якості доказів винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, суду надано наступні документи які були досліджені в судовому засіданні та долучені до матеріалів справи.
Із витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню № 0000079 від 11.06.2021 слідує, що дане провадження зареєстроване за заявою ОСОБА_4 про те, що в ніч на 09.06.2021 ОСОБА_5 проник на територію господарства ОСОБА_4 , що розташоване по АДРЕСА_2 , звідки викрав 4 кілограми брухту міді, чим заподіяв ОСОБА_4 матеріальну шкоду (а.с.60). За своїм змістом, витяг про внесення відомостей до ЄРДР у відповідності до вимог ст. 214 КПК України є приводом для початку досудового розслідування, а факти, викладені у названому документі, підлягають перевірці та відповідно до вимог ст. 91 КПК України доведенню.

Згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 10.06.2021, від громадянина ОСОБА_7 , було прийнято заяву, відповідно до якої в ніч на 09.06.2021 ОСОБА_8 проник на територію господарства заявника, що розташоване по АДРЕСА_2 , де біля гаражного приміщення знайшов та викрав мішок з б/у автомобільною проводкою з мідними жилами, яку здав на металобрухт (а.с.65).
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 пояснив, що під час написання цієї заяви він вважав, що крадіжку вчинив ОСОБА_9 , а в подальшому вияснилося що це був ОСОБА_5 .
10.06.2021 ОСОБА_7 надав письмову заяву про дозвіл працівникам поліції провести огляд в його господарстві по АДРЕСА_2 (а.с.66).

Згідно протоколу огляду від 10.06.2021 з фототаблицями до нього, місцем огляду є господарство ОСОБА_7 по АДРЕСА_2 . Під час проведення огляду за розібраним автомобілем поблизу паркану, було виявлено відсутність брухту міді. На подвір`ї також знаходиться вольєр у якому перебуває пес (а.с.67-72).
Відповідно до виданої ФОП ОСОБА_10 , вид діяльності якого оптова торгівля відходами та брухтом, станом на 09.06.2021 вартість 1 кілограму брухту міді складає 150,00 грн. (а.с.73-74,75).
Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 08.07.2021 із диском з відеозаписом до нього, підозрюваний ОСОБА_5 у присутності двох понятих, яким були роз`яснені їх права та обов`язки, які підтвердили даний факт своїми підписами, розповів та показав обставини викрадення ним брухту міді, при цьому він пояснював, що прийшов до господарства напоїти собак, побачив що не було води і пішов за водою, а коли прийшов вдруге вже з водою вирішив викрасти мідь, яку він побачив в мішку поблизу паркану, викрадений брухт міді він здав на пункт металобрухту, за що отримав 600,00 грн., які витратив на продукти харчування (а.с.88,89).
Дані докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 та інші обставини, зазначені у ст. 91 КПК України, що підлягають доказуванню, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено. Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають, з огляду на що, суд приймає їх до уваги та кладе в основу обвинувального вироку.
При вирішенні питання про достатність встановлених під час судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами 2 та 4 ст. 17 КПК, що передбачають: ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Вказане також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998. У своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово наголошував, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази. При оцінці доказів суд має керуватися критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
Під час судового розгляду, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 заявила про необхідність перекваліфікації його дій на ч. 2 ст. 185 КК України посилаючись на відсутність кваліфікуючої ознаки «проникнення у сховище», оскільки обвинувачений прийшов до господарства потерпілого не з метою скоєння крадіжки, а виконуючи прохання потерпілого напоїти собак, які знаходяться на території господарства, а умисел на крадіжку брухту міді виник у ОСОБА_5 вже коли він перебував на території цього господарства.
При цьому, прокурор обвинувачення не змінював.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону (Постанова Верховного Суду від 09.04.2020 у справі номер 761/43930/17).
З суб`єктивної сторони проникнення вчиняється обов`язково з метою крадіжки. Якщо особа увійшла у приміщення не з метою крадіжки, але перебуваючи там, вчинили крадіжку, то ознаки проникнення не буде.
Згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище розуміється незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища.
Вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки, суди повинні з`ясовувати, з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме у неї виник умисел на заволодіння майном.
За правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту. Суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
В постанові ВСУ від 15.11.2012 в справі №5-15кс12в зазначено, що при здійсненні такої правової оцінки необхідно виділяти фізичний та юридичний критерії розуміння поняття «проникнення». Зокрема, для визначення фізичного критерію підлягає встановленню: 1) факт входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища); 2) час, спосіб, місце та обставини входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) з урахуванням режиму доступу до нього та до майна, яким бажає заволодіти особа. Для з`ясування юридичного критерію слід встановлювати: 1) незаконність входження (потрапляння) в приміщення (житло, інше приміщення чи сховище) або перебування в ньому, що обумовлюється відсутністю в особи права на перебування там, де знаходиться майно, яким вона бажає незаконно заволодіти; 2) мету, яку досягає особа, вчиняючи обрані дії, усвідомлення нею характеру вчиненого суспільно небезпечного діяння, зокрема й факту незаконного входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) чи перебування в ньому, передбачення наслідків вчиненого діяння.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.08.2018 у справі №569/1111/16 зробила висновок щодо застосування норми права (кваліфікуючої ознаки «проникнення у житло, інше приміщення чи сховище» в складі кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 187 КК України), а саме : «Проникнення як кваліфікуюча ознака розбою передбачає, що особа потрапила у житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку). При цьому незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому під час вчинення розбою. Спосіб проникнення (застосування фізичних чи інтелектуальних зусиль) принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має».
Аналізуючи досліджені докази в сукупності, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд керуючись своїм правом, визначеним ст. 337 КПК України, вважає за необхідне вийти за межі висунутого ОСОБА_5 обвинувачення за ч. 3 ст. 185 КК України, в частині необхідності зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення на ч. 2 ст. 185 КК України, враховуючи, що це покращує становище обвинуваченого ОСОБА_5 виходячи з наступного.
Так, органами досудового розслідування пред'явлено ОСОБА_5 обвинувачення за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а саме: умисні дії, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у сховище.
Однак, суд приходить до висновку про необхідність виключити з обвинувачення таку кваліфікуючу ознаку, як «проникнення у сховище», оскільки в ході судового розгляду дана кваліфікуюча ознака не знайшла своє підтвердження, так як встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 прийшов до господарства потерпілого ОСОБА_7 саме за проханням останнього з метою напоїти водою собак.
Санкцією ч. 3 ст. 185 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років, а ч. 2 ст. 185 КК України визначено покарання у виді арешту на строк від трьох до шести місяців або обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.
Таким чином, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 за викладеними фактами за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
При призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, відповідно до ст.65 КК України,враховує, що вчинене діяння кваліфікується як злочин невеликої тяжкості, громадську небезпеку вчиненого кримінального правопорушення діяння, вчинене обвинуваченим, є дійсно суспільно небезпечним, оскільки посягає на право власності.

Судом досліджувалися дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , при цьому встановлено, що він: раніше двічі судимий за скоєння умисних злочинів проти власності, судимості не зняті і не погашені; офіційно не працевлаштований; розлучений, на утриманні нікого не має; за місцем реєстрації на диспансерному обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 суд вважає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_5 , є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_5 покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети не тільки кари, а й виправлення і запобігання вчиненню винними та іншими особами нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним, (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).
Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.
При цьому суд враховує, що мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.

З урахуванням усіх обставин у справі суд приходить до висновку про доцільність призначення ОСОБА_5 покарання у виді арешту, що на думку суду є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, а враховуючи, що потерпілий не наполягає на суворій мірі покарання, обвинувачений розкаявся, примирився з потерпілим, останній до нього жодних претензій не має, призначити вказане покарання не у максимальному розмірі, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.
За конкретних обставин справи і поведінки обвинуваченого в даному випадку достатніх підстав для призначення більш суворих видів і розмірів покарання не вбачається.
Речові докази відсутні. Процесуальні витрати відсутні. Цивільний позов не заявлявся. Арешт на майно не накладався. Запобіжний захід не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-378 КПК України, ч. 2 ст. 185 КК України, суд
УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді арешту на строк 4 (чотири) місяці.
Початок строку відбування покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_5 після набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Радомишльський районний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1