КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 761/9889/17 Слідчий суддя в суді першої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/6369/2021 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А
18 листопада 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 березня 2017 року, -
представника власника майна адвоката ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:
8. квартиру АДРЕСА_3 та має загальну площу 71,7 кв.м. (реєстраційний номер майна 32798981, право приватної власності зареєстровано за ОСОБА_14 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_4 );
11. квартиру АДРЕСА_6 та має загальну площу 46,2 кв.м. (реєстраційний номер майна 32797220, право приватної власності зареєстровано за ОСОБА_17 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_7 );
17. квартири АДРЕСА_12 та має загальну площу 68,3 кв.м. (право приватної власності зареєстровано за ОСОБА_23 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_13 );
21. квартиру АДРЕСА_16 (реєстраційний номер 27571208, на праві власності належить ОСОБА_30 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_20 );
24. квартиру АДРЕСА_18 та має загальну площу 45,7 кв.м. (реєстраційний номер майна 23289184, право приватної власності зареєстровано за ОСОБА_33 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_23 );
25. квартиру АДРЕСА_19 та має загальну площу 49,0 кв.м.(реєстраційний номер майна 4393214, право приватної власності зареєстровано за ОСОБА_34 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_24 );
26. житловий будинок, загальною площею 89,2 кв.м., який розташований за адресою АДРЕСА_20 , літера за планом А-1, гараж, літера за планом В-1, погріб, літера П-1, вбиральня, літера Г-1, огорожа, літера № 1-2, бруківка, літера №4; сарай, літера Б-1 (реєстраційний номер майна 22295861, право приватної власності зареєстровано за ОСОБА_35 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_25 );
28. квартиру АДРЕСА_21 та має загальну площу 44,4 кв.м. (реєстраційний номер майна 21232664, право приватної власності зареєстровано за ОСОБА_36 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_26 );
29. квартиру АДРЕСА_22 та має загальну площу 57 кв.м. (реєстраційний номер майна 32795248, право приватної власності зареєстровано за ОСОБА_37 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_27 );
30. квартиру АДРЕСА_23 (реєстраційний номер майна 33409350, право приватної власності зареєстровано за ОСОБА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_28 );
31. квартиру АДРЕСА_24 та має загальну площу 66,6 кв.м. (реєстраційний номер майна 32789013, право приватної власності зареєстровано за ОСОБА_38 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_29 );
32. квартиру АДРЕСА_25 та має загальну площу 77 кв.м. (реєстраційний номер майна 32795597, право приватної власності зареєстровано за ОСОБА_39 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_30 );
33. квартиру АДРЕСА_26 та має загальну площу 50,4 кв. м. (реєстраційний номер майна 36124265, право приватної власності зареєстровано за ОСОБА_40 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_31 );
34. квартиру АДРЕСА_27 та має загальну площу 56,30 кв.м. (право приватної власності зареєстровано за ОСОБА_41 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_32 ).
В іншій частині клопотання залишено без задоволення.
Контроль за виконанням ухвали покладено на старшого слідчого в ОВС 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_9 та прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 .
Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 23.03.2017 у справі № 761/9889/17 в частині накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_28 , яка на праві приватної власності зареєстровано за ОСОБА_6 (РНОКПП: НОМЕР_28 ).
Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_9 , погодженого з прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 , про накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_28 , яка на праві приватної власності зареєстрована за ОСОБА_6 (РНОКПП: НОМЕР_28 ).
На дату подання апеляційної скарги відсутні судові рішення, якими ОСОБА_6 був би позбавлений права власності на вказану квартиру, або щодо переведення майнових прав з приводу даної квартири, чи застосування наслідків недійсності правочинів щодо даної квартири.
Спірна квартира набута ОСОБА_6 на законних підставах, всі кредитні зобов`язання перед кредиторами з приводу придбання цієї квартири за кредитні кошти є припиненими в силу закону.
Апелянт вважає, що у даному кримінальному провадженні орган досудового розслідування не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які посилався у клопотанні про накладення арешту на нерухоме майно.
Також апелянт вважає, що не дивлячись на той факт, що слідчим в межах даного кримінального провадження визнано речовим доказом вказану квартиру, однак у клопотанні не доведено таку мету арешту, як збереження речових доказів. У матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які відомості про те, що спірна квартира, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_6 відповідає критеріям ст. 98 КПК України, зокрема може бути знаряддям вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 218-1, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 209, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 191 КК України, зберегла на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є об`єктом кримінально протиправних дій або набута кримінально протиправним шляхом.
Таким чином, посилання слідчого в постанові про визнання майна речовим доказом про те, що спірна квартира, яка належить ОСОБА_6 на праві приватної власності, є об`єктом кримінально протиправних дій, є безпідставними, оскільки в матеріалах кримінального провадження не міститься таких доказів.
Крім того апелянт вказує на те, що слідчий суддя в порушення вимог статей 171, 173 КПК України, не оцінив розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки накладеного арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_28 , яка на праві приватної власності зареєстровано за ОСОБА_6 .
На обґрунтування вимог клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала постановлена без повідомлення та участі ОСОБА_6 , як власника квартири. Відтак, останній не знав про те, що на його квартиру ухвалою суду накладено арешт. Копію ухвали слідчого судді захисником ОСОБА_7 отримано тільки 18.10.2021, про що складено розписку про отримання, яка наявна в матеріалах справи.
В судове засідання у справі прокурор не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду. Тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутністю прокурора, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.
Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи представника власника майна, яка підтримала апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання слідчого про арешт майна розглянуто у відсутності власника майна ОСОБА_6 та його представника, дані про вручення вказаним особам ухвали слідчого судді у матеріалах справи відсутні.
Як зазначено у апеляційній скарзі, копію оскаржуваної ухвали представником власника майнаотримано тільки 18.10.2021 та 23.10.2021 подано апеляційну скаргу, тобто в строк, передбачений п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 395 КПК України, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження підлягає задоволенню.
Оскільки ухвала слідчого судді оскаржена представником власника майна ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_7 , лише в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_23 (реєстраційний номер майна 33409350, право приватної власності зареєстровано за ОСОБА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_28 ), то колегія суддів, виходячи з положень ч. 1 ст. 404 КПК України, перевіряє ухвалу слідчого судді в межах поданої апеляційної скарги та лише щодо накладення арешту на квартиру АДРЕСА_23 (реєстраційний номер майна 33409350, право приватної власності зареєстровано за ОСОБА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_28 ). Ухвала слідчого судді в частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту на майно інших осіб колегією суддів не вирішується.
Крім того, листом №01-08/646 від 20.03.14 голова Наглядової ради ОСОБА_43 та голова Правління ПАТ «УПБ» ОСОБА_44 повідомили Головне управління Національного банку України по м. Києву та Київській області, що забезпечення за кредитом для збереження ліквідності банку включене до реєстру укладених ПАТ «УПБ» кредитних договорів з юридичними особами, що пропонується в забезпечення Національному банку України (пул кредитів), не містить кредитних договорів, що укладені з інсайдерами банку, а також відповідає вимогам «Положення про порядок формування та використання банками України резервів для відшкодування можливих втрат за активними операціями», затвердженого постановою Правління Національного банку України № 23 від 25.01.12.
З 24.03.14 по 28.03.14 Національним банком України відповідно до умов кредитного договору № 19 від 24.03.14 для збереження ліквідності ПАТ «УПБ» надано п`ять рівних траншів по 24 000 000,00 гривень щоденно.
В подальшому службові особи ПАТ «УПБ» розпорядились грошовими коштами банку на власний розсуд шляхом кредитування та дострокової виплати депозитів підконтрольних суб`єктів господарської діяльності, достовірно знаючи, що такі їхні незаконні дії призведуть до неплатоспроможності банку.
30.01.2015 Національним банком України прийнято постанову №73/БТ «Про запровадження особливого режиму контролю за діяльністю ПАТ «Український професійний банк» та призначення куратора».
30.04.2015 Національним банком України прийнято постанову №293/БТ «Про віднесення ПАТ «Український професійний банк» до категорії проблемних та запровадження особливого контролю за діяльністю банку», згідно якої у зв`язку з наявністю кредиту Національного банку України для збереження ліквідності в сумі 106 730 000,00 грн. та порушенням банківського законодавства ПАТ «Український професійний банк» віднесено до категорії проблемних та встановлено обмеження в його діяльності, зокрема:не здійснювати будь-якого відчуження будівель і споруд ПАТ «Український професійний банк; зобов`язати ПАТ «Український професійний банк» під час здійснення особливого режиму контролю здійснювати розрахунки в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у Національному банку України; заборонити ПАТ «Український професійний банк» використовувати для розрахунків у національній валюті прямі кореспондентські рахунки.
Згідно ст.ст. 2, 7, 55, 56 Закону України «Про Національний Банк України» від 20.05.1999 Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України. Національний банк України виступає кредитором останньої інстанції для банків і організує систему рефінансування, встановлює для банків правила проведення банківських операцій, бухгалтерського обліку і звітності, захисту інформації, коштів та майна, здійснює банківське регулювання та нагляд на індивідуальній та консолідованій основі.
05.05.2015 Правлінням ПАТ «УПБ» проведено засідання за участю членів Правління банку ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 та прийнято одноголосно рішення про встановлення обмежень в діяльності банку, які передбачені постановою Національного банку України №293/БТ від 30.04.15 (протокол засідання Правління банку №76).
Також, за рахунок вказаних коштів 28.05.15 оплачено придбання нерухомого майна ПАТ «УПБ» громадянином ОСОБА_50 (код ДРФО НОМЕР_47 ) за договорами купівлі-продажу на загальну суму 12 899 960,74 грн.
Крім того, на передодні запровадження тимчасової адміністрації, службовими особами ПАТ «УПБ», з метою виведення майна з неплатоспроможного банку було укладеного низку договорів про відступлення прав вимоги, за умовами яких було незаконно відчужено на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АУРУМ ФІНАНС» (далі за текстом ТОВ «ФК АУРУМ ФІНАНС») права вимоги за кредитами.
Рішення про продаж на користь ТОВ «ФК АУРУМ ФІНАНС» прав вимоги за вказаними кредитами прийнято на спільному засіданні Наглядової ради та Правління ПАТ «УПБ» (протоколи № 23/93 від 26.05.2015 р., № 24/94 від 26.05.2015, № 25/96 від 28.05.2015).
Як встановлено, жодне із зазначених рішень колегіальних органів банку не містить будь-якого економічного обґрунтування та доцільності здійснення відступлення прав вимоги за кредитними договорами. Крім того, визначення ринкової вартості відступлених прав вимоги за кредитними угодами банком не проводилось.
Загальна балансова вартість (з урахуванням нарахованих процентів та пені) відступлених прав вимоги за кредитними договорами, укладеними позичальниками з ПАТ «УПБ» на дату укладення договорів відступлення становить 238 232 тис. в грн. екв. Загальна сума компенсації отримана банком за відступлення прав склала 16 456 808,32 тис. грн. Сума компенсації, яка була отримана банком за відступлені кредитні договори склала 6,62% їх балансової вартості на дату відступлення.
Виконання зобов`язань щодо оплати за вказаними договорами відступлення прав вимоги були здійснені шляхом бухгалтерських проводок внутрішньобанківських перерахувань (без використання кореспондентського рахунку в Національному банку України, що прямо заборонено вимогами постанови Правління НБУ від 30.04.2015 № 293/БТ) з поточного рахунку № НОМЕР_48 ТОВ «ФК АУРУМ ФІНАНС», відкритому в ПАТ «УПБ», протягом 27 та 28.05.2015 на загальну суму 16 456 808,32 грн., у тому числі: 12 080 000,00 грн. на рахунок НОМЕР_49 , відкритий в ПАТ «УПБ»; 4 376 808,32 грн. на аналітичні рахунки 2909 «Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку» окремих позичальників, відкриті в ПАТ «УПБ» с призначенням платежу «Оплата за відступлення права вимоги за кредитними зобов`язаннями згідно Договору відступлення права вимоги від 26.05.2015 27.05.2015 без ПДВ» або «Оплата за відступлення права вимоги за кредитними зобов`язаннями згідно договору відступлення права вимоги від 27.05.2015 без ПДВ».
Вті ж дні кошти, отримані банком на рахунки 0002 та 2909 (аналітичні субрахунки) були спрямовані на погашення заборгованості позичальників, права вимоги за кредитними договорами з якими були відступлені.
Крім цього, відчуження банком прав вимоги за кредитними договорами в травні 2015 спричинило суттєве зниження надходжень від кредитного портфелю банку у вигляді процентів.
Фактично відчуження прав вимоги за кредитами банку призвели до ще більшого зменшення обсягу високоліквідних активів банку, порушення внаслідок цього нормативів діяльності банку, встановлених Національним банком України, до повної неплатоспроможності та неможливості виконання грошових зобов`язань перед іншими кредиторами Банку (в першу чергу перед вкладниками) та як наслідок прийняття Національним банком України 28.05.2015 Постанови № 348 про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» до категорії неплатоспроможних.
Комісією з перевірки договорів (інших правочинів), на виконання наказу №26/ТА від 29.05.2015 року (протоколи №№ 3, 4, 5 від 30.06.2015, №№ 6, 7, 8 від 24.07.2015, затверджені Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «УПБ» ОСОБА_51 ), вищевказані правочини (договори) відступлення прав вимоги, визнано нікчемними згідно з ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
На підставі постанови Правління НБУ від 28.05.2015 № 348 «Про віднесення ПАТ «Український професійний банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 28.05.2015 прийнято рішення № 107 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Український професійний банк», згідно з яким з 29.05.2015 в ПАТ «УПБ» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «УПБ».
На підставі Постанови Правління НБУ від 28.08.2015 року № 562 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Український професійний банк» Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 28.08.2015 року № 158 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Український професійний банк» та делегування повноважень ліквідатора банку». Процедуру ліквідації ПАТ «УПБ» розпочато з 31.08.2015 року.
В ході досудового розслідування у даному провадженні призначено службову перевірку щодо дотримання вимог чинного законодавства України посадовими особами ПАТ «УПБ». За результатом проведення перевірки аудиторською фірмою у вигляді ТОВ «Інтер-аудит» складено аудиторський звіт про фактичні результати аудиторської перевірки окремих операцій Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк».
Відповідно до аудиторського звіту, Національному банку України нанесено прямих збитків у вигляді непогашеної кредитної заборгованості по основному боргу в сумі 106 695 000 грн. та заборгованості за нарахованими процентами станом на 01.06.2015 в сумі 1 596 133,77 грн.
Крім того, відповідно до звіту прямий балансовий збиток банку за операціями з погашення кредитної заборгованості юридичних осіб, права вимоги за якими надані в забезпечення НБУ по кредитному договору № 19 від 24.03.2014, укладання договорів відступлення прав вимоги з ТОВ «ФК АУРУМ ФІНАНС», укладання договорів відчуження майна, яке знаходилось у власності банку, укладання договорів застави, поруки, купівлі-продажу прав вимоги та відступлення прав вимог за кредитними угодами в рахунок погашення зобов`язань банку перед іншими банками, склав 394 501,93 тис. грн. екв. (за курсом НБУ на дату операції), в т.ч.: різниця балансової вартості нерухомості та рухомого майна та ціни їх продажу становить 116 729,73 тис. грн.; різниця балансової вартості відступлених прав вимог за кредитами Банку та ціною їх продажу становить 277 772,2 тис. грн.

Таким чином, враховуючи викладене, орган досудового розслідування приходить до висновку, що вказані вище дії службових осіб ПАТ «УПБ», ТОВ «ФК АУРУМ ФІНАНС» були направлені на безоплатне відчуження майна та активів банку, в тому числі на безоплатне відчуження права стягнення на вказане вище нерухоме майно як на предмет іпотеки. При цьому, в якості начебто оплати за дане майно, проведено внутрішньобанківські операції, що прямо заборонено положеннями постанови НБУ від 30.04.2015.
Постановою старшого слідчого в ОВС 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_9 від 17.03.2017 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000795 нерухоме майно, серед якого квартира АДРЕСА_23 (реєстраційний номер майна 33409350, право приватної власності зареєстровано за ОСОБА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_28 )
23.03.2017 старший слідчий в ОВС 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_9 звернувся із клопотанням до Шевченківського районного суду міста Києва про накладення арешту на нерухоме майно, серед якого квартира АДРЕСА_23 (реєстраційний номер майна 33409350, право приватної власності зареєстровано за ОСОБА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_28 )
23.03.2017 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва частково задоволено клопотання слідчого про арешт майна в межах кримінального провадження № 0000795 від 02.07.2015 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 218-1, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 209, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 191 КК України, та накладено арешт на нерухоме майно, серед якого квартира АДРЕСА_23 (реєстраційний номер майна 33409350, право приватної власності зареєстровано за ОСОБА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_28 ).

Постановляючи ухвалу про часткове задоволення клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя виходив з того, що нерухоме майно підпадає під ознаки речових доказів, оскільки може бути використане для доведення обставин, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні № 0000795, зокрема, які передбачені п. 6 ч.1 ст. 91 КПК України.
Крім того, слідчий суддя вказав на відсутність правових підстав для прийняття рішення щодо заборони відчуження та розпорядження вказаним у клопотанні нерухомим майном, оскільки клопотання слідчого та матеріали додані до нього не містять даних на підтвердження того, що не застосування заборони відчуження та розпорядження нерухомим майном призведе до його зникнення, втрати або пошкодження.
З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
У своїх висновках Європейський Суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах, «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
З матеріалів судового провадження вбачається, що органом досудового розслідування під час складання вищевказаного клопотання та слідчим суддею під час його розгляду не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

На переконання колегії суддів, орган досудового розслідування у розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.

Не зважаючи на те, що слідчим визнано речовим доказом квартиру АДРЕСА_23 (реєстраційний номер майна 33409350, право приватної власності зареєстровано за ОСОБА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_28 ), однак у клопотанні не доведено таку мету арешту майна, як збереження речових доказів.
Так, як убачається із даних інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна квартира АДРЕСА_23 , належить на праві власності ОСОБА_6 .
Надані суду матеріали, з урахуванням відомостей, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні та диспозицій статей, за якими здійснюється досудове розслідування, не містять відомостей, які б давали розумні підстави вважати, що квартира АДРЕСА_23 , відповідає критеріям ст. 98 КПК України, зокрема може бути знаряддям вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 218-1, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 209, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 191 КК України, зберегла на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є об`єктом кримінально протиправних дій, або набута кримінально протиправним шляхом.
Посилання слідчого в постанові про визнання майна речовим доказом на те, що вказана квартира є об`єктом кримінально протиправних дій, є безпідставними, оскільки матеріали судового провадження не містять таких даних.
Крім того, як убачається з матеріалів судового провадження ОСОБА_6 , у відповідності до ст. 64-2 КПК України, у даному кримінальному провадженні перебуває в статусі третьої особи.
Разом з тим, розглядаючи клопотання органу досудового розслідування, слідчий суддя не звернув уваги на вказані обставини та не перевірив наявність підстав для накладення арешту на майно осіб, стосовно яких не здійснюється кримінальне провадження.
З матеріалів судового провадження вбачається, що накладення арешту на вказану квартиру, яка є об`єктом права власності ОСОБА_6 , не виправдовує такий ступінь втручання у його права і свободи потребам досудового розслідування і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює накладення арешту на таке майно з метою забезпечення збереження речових доказів.
Слідчий та слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, в порушення ст. ст. 171, 173 КПК України, не оцінили розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для його власника.
Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України.

На переконання колегії суддів, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки за викладених у клопотанні та доданих до нього матеріалах обставинах не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.
Наведене дає колегії суддів підстави вважати, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді обмеження права власності ОСОБА_6 , здійснено в порушення вимог закону, а отже втручання в право на мирне володіння майном зазначеної особи здійснено без законних на те підстав.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим ухвала слідчого судді підлягає скасуванню у частині накладення арешту на квартира АДРЕСА_23 , з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого у цій частині.
Керуючись ст.ст. 170- 173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, -

п о с т а н о в и л а:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_6 адвокату ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 березня 2017 року.
Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , - задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 березня 2017 року, в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_23 (реєстраційний номер майна 33409350, право приватної власності зареєстровано за ОСОБА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_28 ), - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_9 , погодженого з прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 , про накладення арешту на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_23 (реєстраційний номер майна 33409350, право приватної власності зареєстровано за ОСОБА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_28 ), - відмовити.
В решті ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 23 березня 2017 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4