ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/230/21 Номер провадження 11-кп/814/295/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000057, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20 жовтня 2021 року,-
ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Боєвичі, Мостиського району, Львівської області, громадянина України, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , на підставі ст. 55 КК України (1960р.) не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 3 (три) роки позбавлення волі.
Згідно ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік з покладенням певних обов`язків на підставі ст. 76 КК України.
Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що він 27 січня 2021 року близько 20 год. 00 хв. ОСОБА_7 , знаходився в під`їзді будинку за адресою АДРЕСА_2 , де виявив в одній з квартир незамкнені двері, через отвір з яких проникало світло в приміщення під`їзду. В цей час у ОСОБА_7 раптово виник намір та бажання на таємне викрадення чужого майна.

З цією метою, ОСОБА_7 під дією раптово виниклого умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що мешканці квартири та інші сторонні особи за його діями не спостерігають, тобто діючи таємно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного особистого збагачення, підійшов до дверей квартири АДРЕСА_3 , відчинив не зачинені на замок вхідні двері і проник в середину квартири, де у коридорі на тумбі ОСОБА_7 виявив жіночу сумку, що належала потерпілій ОСОБА_8 , в якій знаходились особисті речі останньої та грошові кошти у сумі 962 грн., таємно заволодів сумкою з речами заховавши під куртку в яку був одягнутий.

Після цього, ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, тим самим повністю довів свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна до кінця, чим завдав потерпілій ОСОБА_8 матеріальної шкоди на суму 962 гривні 00 коп.

Не погоджуючись з вироком, обвинувачений звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити вирок суду першої інстанції в частині кваліфікації його дій та призначеного покарання, перекваліфікувати його дії з ч.3 ст.185 КК України на ч.1 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу.
Вказує, що у вказану квартиру спершу прибув без мети та умислу таємного викрадення чужого майна, викладаючи наступні пояснення. За декілька днів до 27 січня 2021 року, ОСОБА_7 зустрів свого знайомого ОСОБА_9 , який перед цим позичав у нього грошові кошти. ОСОБА_9 , зареєстрований і фактично проживаючий у будинку по АДРЕСА_2 , запросив його до себе через декілька днів у вечірній час, після його повернення з роботи з наміром повернути ОСОБА_7 борг. При цьому він повідомив, що двері його квартири завжди відчинені і, як пригадував обвинувачений, знаходяться справа при вході в єдиний під`їзд будинку на другому поверсі. Під час розмови з ОСОБА_9 повідомлений номер його квартири не запам`ятав. Раніше у його квартирі ніколи не був. Таким чином, 27 січня 2021 року, а не 27 липня 2020 року в будинок АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 прийшов у під`їзд будинку ОСОБА_9 з метою отримання від нього грошей, а на другому поверсі побачив відчинені двері, зрозумів, що саме у цій квартирі і мешкає ОСОБА_9 . Зайшовши в квартиру ОСОБА_9 ( як вважав ОСОБА_7 ) на його запрошення, почув звук працюючого телевізора, покликав його, проте він не відізвався. Саме в цей момент ОСОБА_7 побачив на тумбі сумку, і саме в цей момент у нього виник умисел на заволодіння майном ОСОБА_9 , яке ним і було викрадене, а згодом вилучене працівниками поліції після застосованого до нього безпідставного насильства.
Зазначає, що під час допиту судом потерпіла ОСОБА_8 підтвердила той факт, що ОСОБА_9 дійсно проживає в одному з нею під`їзді будинку і його квартира знаходиться поверхом нижче, безпосередньо під квартирою потерпілої.
Посилаючись на положення постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», зазначає, що вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки (проникнення у житло), суди повинні з`ясувати, з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме в неї виник умисел на заволодіння майном. Викрадення майна не можна розглядати за ознакою проникнення в житло або інше приміщення чи сховище, якщо умисел на викрадення майна у особи виник під
час перебування в цьому приміщенні.
Також вказує на те, що копія обвинувального акту від 29 січня 2021 року йому не вручалася, а стороною обвинувачення було змінено обвинувальний акт без визначених на те законом підстав, лише задля виправлення дати вчинення кримінального правопорушення.
При цьому клопотав про проведення апеляційного розгляду без його участі та участі захисника.
Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржили.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
З огляду на те, що обвинувачений та захисник клопотали про розгляд апеляційної скарги ОСОБА_7 у їх відсутність, а участь обвинуваченого та захисника в апеляційному розгляді не є обов`язковою відповідно до положень статті 52 КПК України та ч.4 ст.401 КПК України, колегія суддів вважає за можливе апеляційний розгляд провести за їх відсутності.
Відповідно до вимог статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду щодо таємного викрадення ОСОБА_7 сумки, що належала потерпілій ОСОБА_8 , в якій знаходились особисті речі останньої та грошові кошти у сумі 962 грн., ніким з учасників провадження не оспорюється.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про відсутність в його діях такої кваліфікуючої ознаки злочину, як проникнення у житло, спростовується наступним.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України викладених у постанові Про судову практику у справах про злочини проти власності N 10 від 6.11.2009 , під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища.

Як вірно звернув увагу у поданій апеляційній скарзі обвинувачений, вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки суди повинні з`ясовувати, з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме в неї виник умисел на заволодіння майном. Викрадення майна не можна розглядати за ознакою проникнення в житло або інше приміщення чи сховище, якщо умисел на викрадення майна у особи виник під час перебування в цьому приміщенні.

Як зазначається в постанові ВСУ від 15 листопада 2012 року в справі N 5-15кс12в, вирішуючи питання про наявність чи відсутність ознаки «проникнення» при здійсненні такої правової оцінки необхідно виділяти фізичний та юридичний критерії розуміння поняття "проникнення". Зокрема, для визначення фізичного критерію підлягає встановленню: 1) факт входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища); 2) час, спосіб, місце та обставини входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) з урахуванням режиму доступу до нього та до майна, яким бажає заволодіти особа.

Для з`ясування юридичного критерію слід встановлювати: 1) незаконність входження (потрапляння) в приміщення (житло, інше приміщення чи сховище) або перебування в ньому, що обумовлюється відсутністю в особи права на перебування там, де знаходиться майно, яким вона бажає незаконно заволодіти; 2) мету, яку досягає особа, вчиняючи обрані дії, усвідомлення нею характеру вчиненого суспільно небезпечного діяння, зокрема й факту незаконного входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) чи перебування в ньому, передбачення наслідків вчиненого діяння.

При цьому незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, а спосіб проникнення принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має.

Як вставлено в ході судового розгляду та підтверджено вищенаведеними доказами ОСОБА_7 , таємно викрав жіночу сумку з наявними у ній речами і грошовими коштами з квартири АДРЕСА_4 .

Так, квартира є об`єктом приватної власності, який не є загальнодоступним, а формальний вільний доступ ОСОБА_7 в квартиру без наявної на те згоди власників або мешканців квартири, спосіб доступу, обраний обвинуваченим, який, зайшовши всередину квартири, не виявив себе перед мешканцями як такий, що прийшов до ОСОБА_9 за боргом, свідчать про бажання ОСОБА_7 бути непоміченим з метою викрадення чужого майна.

Даний висновок підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_8 , яка вказала на те, що двері в квартиру були зачинені, хоча і не замкнені, а присутність ОСОБА_7 у квартирі потерпіла виявила лише після того, як останній, викравши смку, гучно зачинив вхідні двері.

Окрім цього, з наданих в суді першої інстанцій показань свідка ОСОБА_10 вбачається, що ОСОБА_7 потребував коштів для придбання продуктів харчування. Згідно з протоколом огляду від 27.01.2021 у ОСОБА_7 виявлено лише грошові кошти, що знаходились у викраденій сумці ОСОБА_8 .

Не спростовують висновку суду першої інстанції і показання та пояснення, викладені в апеляційній скарзі, ОСОБА_11 , оскільки незалежно від того, у чиє помешкання потрапив обвинувачений, останній усвідомлював, що майно, яке знаходиться у квартирі є чужим для винного, тобто воно перебуває у власності іншої особи, і винний не має на це майно ні дійсного, ні гаданого права.

З огляду на викладене, доводи обвинуваченого щодо виникнення у ОСОБА_7 умислу на таємне викрадення чужого майна після проникнення до житла є необгрунтованими, та матеріалами кримінального провадження не підтверджуються.

Таким чином, суд першої інстанції об`єктивно з`ясував обставини вчинення злочину, які підтверджені належними і допустимими доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до ст.94 КПК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого і щодо незаконного змінення обвинувального акту та невручення копії обвинувального акту обвинуваченому не є такими, що вказують на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки обвинувальний акт змінено у відповідності до вимог статті 338 КПК України із формулюванням зміненого обвинувачення та викладом обґрунтування прийнятого рішення. У судовому засіданні суду першої інстанції від 29.07.2021 обвинуваченого в присутності захисника ознайомлено зі змістом зміненого обвинувального акту та відкладено судовий розгляд на 14 год 08.09.2021 для надання обвинуваченому та його захиснику можливості підготуватися до захисту проти нового обвинувачення.

Окрім цього з матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 та захисник в його інтересах, адвокат ОСОБА_12 були присутніми у судовому засіданні суду першої інстанції від 15.06.2021, під час якого суддею з`ясовувалася думка учасників щодо допиту свідка ОСОБА_9 . Так, і обвинувачений ОСОБА_7 і захисник ОСОБА_12 не наполягали на допиті свідка. З огляду на те, що дослідження доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції за клопотанням обвинуваченого є правом, а не обов`язком апеляційного суду, а для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення в матеріалах справи наявні достатні докази, які у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, колегія суддів не вважає за необхідне здійснювати допит свідка ОСОБА_9 .
Враховуючи викладене, місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину, правильно кваліфікував його дії за ч.3 ст.185 КК України та належним чином мотивував своє рішення.

Обрана судом міра покарання відповідає вимогам статей 65, 75 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, які б його обтяжували. Призначене покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.

Отже, апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20 жовтня 2021 року без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4