Лугинський районний суд Житомирської області
Справа № 281/774/19
Провадження по справі № 1-кп/281/38/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 вересня 2021 року смт Лугини

Лугинський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_5 ,
представника потерпілого ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000063 від 14.05.2019 відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Путиловичі, Лугинського району, Житомирської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину 2008 року народження, підприємця, раніше не судимого, військовозобов`язаного, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушеня, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:
13.05.2019 о 15 год. 30 хв. ОСОБА_7 перебував на території складу в с. Путиловичі, Лугинського району, Житомирської області. В цей час між ним та ОСОБА_5 зав`язалася розмова, яка переросла у сварку. В ході сварки, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно ОСОБА_7 наніс ОСОБА_5 балонним ключем та руками удари в різні частини тіла.

Внаслідок нанесених ударів ОСОБА_7 заподіяв ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді синця на обох повіках лівого ока з переходом на ліву вилицю, синця на нижній повіці правого ока, синця по передній та лівій передньо-боковій поверхням верхньої частини шиї, рани в лівій завушній ділянці, синця в правій підключичній ділянці з переходом на передню поверхню лівого плечового суглоба, підвивиху 24 зуба, які відносяться, згідно висновку експерта № 418 до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Обвинувачений - ОСОБА_7 себе винним не визнав та повністю не визнав цивільний позов. Під час допиту показав, що він 13.05.2019 приїхав вдень до господарського об`єкту в с. Путиловичі, Лугинського району, Житомирської області. Того дня його брат - ОСОБА_9 планував укласти угоду з ОСОБА_10 власником частини даного об`єкту (складу). Потерпілий працював сторожем у ОСОБА_10 . Коли обвинувачений приїхав, на об`єкті були ОСОБА_10 , його дружина ОСОБА_11 та ОСОБА_9 . Проходячись територією складу обвинувачений побачив, як потерпілий ОСОБА_5 , з балоним ключем в правій руці, виганяв з території даного складу, працюючого сторожем у ОСОБА_9 ОСОБА_12 . Останній покинув територію складу та стояв біля воріт. Після того як обвинувачений підійшов до потерпілого в них виникла сварка адже останній звинувачував ОСОБА_7 в крадіжці стовпів з огорожі складу. В ході сварки потерпілий наніс ОСОБА_7 удар балонним ключем, що тримав в правій руці, в ліву частину голови, а потім по лівій руці. Ключ був торцовий важив приблизно три кг, розміром був біля 40- см. Обвинувачений захищаючись схопився лівою рукою за названий ключ та намагався його вирвати при цьому наносив удари по обличчю потерпілого правою рукою. Удари наносив для захисту. Кількість ударів не пам`ятає. Вирвавши ключ й побачивши, що потерпілий припинив напад обвинувачений відніс ключ до багажника своєї машини. Інцидент стався близько 14 години. Бійка відбувалася на відстані 15 метрів від воріт, де стояв ОСОБА_12 . Метрах в двадцяти від цього місця були ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . Першу допомогу обвинуваченому у якого була розбита голова надала ОСОБА_11 потім приїхали співробітники поліції, яким обвинувачений віддав даного балонного ключа. Також медичну допомогу обвинуваченому надали медичні працівники машини швидкої медичної допомоги. Від госпіталізації обвинувачений того дня відмовився, але через погане почуття наступного дня звернувся до лікаря.

Незважаючи на заперечення обвинуваченим своєї вини у спричиненні вищевказаних тілесних ушкоджень потерпілому вона доводиться дослідженими у судовому засіданні наступними доказами.

Показами потерпілого ОСОБА_5 , згідно яких він на час інциденту працював у ОСОБА_10 сторожем на складі в с. Путиловичі, Лугинського району, Житомирської області. 13.05.2019 мала відбутися угода продажу даного складу. В день на об`єкт приїхав ОСОБА_10 з дружиною та ОСОБА_9 . Перебуваючи в сторожці потерпілий побачив, що територією складу йшов ОСОБА_12 . Підійшовши до останнього, потерпілий попросив його покинути дану територію й ОСОБА_12 пішов. Потерпілий повернувся до сторожки, де збирав ключі, якими ремонтував машину, сидячи обличчям до виходу. В цю мить до сторожки зайшов обвинувачений, якого потерпілий запитав про причини побиття іншого сторожа. У відповідь обвинувачений, взявши з лави балонного ключа, наніс ним потерпілому удар в ліву частину голови. Удар прийшовся у ліве ухо, яке потім зашивали. Від удару потерпілий знепритомнів. Першу допомогу йому надала ОСОБА_11 , потім - лікарі швидкої, яких викликала сестра потерпілого. Через травму потерпілий лікувався 10 днів, наразі не чує на ліве ухо.

Свідок ОСОБА_12 під час допиту показав, що два роки тому він працював сторожем на фермі в с. Путиловичі. У той час вдень на весні свідок прийшов оглянути територію комори в с. Путиловичі, біля названої ферми, оскільки, обвинувачений запропонував працювати там сторожем. Коли свідок зайшов на територію комори до нього підійшов потерпілий з ключем та прогнав. На об`єкті свідок бачив брата обвинуваченого, незнайомих йому чоловіка та жінку. Вийшовши за огорожу комори свідок побачив, що до потерпілого підійшов обвинувачений і запитавши чому він не вітається. В них виникла сварка через кражу стовбів огорожі на цьому об`єкті. Потерпілий наніс обвинуваченому удар ключем по голові. Останній присів. Потерпілий вдарив ключем в руку обвинуваченого. Піднявшись обвинувачений вихопив ключ в потерпілого. Як пояснив свідок в цей час він пішов на автомобільну стоянку, що поруч з цим об`єктом, де працював брат ОСОБА_7 . Повернувшись з автостоянки свідок бачив, як обвинувачений виходив з сторожки з ключем, що був в крові, який він забрав у потерпілого. Названий ключ, за словами свідка, ОСОБА_7 поклав до багажника свого автомобіля, а потім, перебуваючи на автостоянці поруч, віддав цей ключ співробітникам поліції.

Покази обвинуваченого, потерпілого та свідка ОСОБА_12 співпадають у фактах місця події склад в с. Путиловичі, сварки між обвинувченим й потерпілим, нанесенння потерпілим ударів обвинуваченому балонним ключем, відібрання останнім даного ключа й припинення здійснення ударів потерпілим.

Допитана в якості свідка ОСОБА_13 повідомила, що вона працює фельдшером в КП «Центр медичної допомоги». 13 травня два роки тому їх бригаді швидкої медичної допомоги було передано виклик про побиття в с. Путиловичі. Виклик був від сестри потерпілого ОСОБА_14 . Приїхавши до комори в с. Путиловичі свідок виявила потерпілого ОСОБА_5 в сторожці. Він був в крові та сказав, що його побив ОСОБА_7 . Біля потерпілого на полу була кров. Потерпілого всадили до машини швидкої медичної допомоги, оскількі він потребував госпіталізації. До них підійшов брат обвинуваченого - ОСОБА_15 та просив, щоб заїхали поруч на автостоянку і оглянули обвинувченого. Заїхавши на вказану автостоянку свідок оглянула обвинуваченого у якого було розсічення волосяної частини голови. Останній від госпіталізації відмовився й бригада швидкої медичної допомоги повезла потерпілого до лікарні.

ОСОБА_16 як свідок показала, що вона є сестрою потерпілого ОСОБА_5 13.05.2019 їй зателефонував брат й попросив принести ключі до комори в с. Путиловичі, де вони працювали: вона - бухгалтером, а брат - сторожем. Це було перед обідом. Коли вона прийшла до цього об`єкту поруч стояло три машини. На об`єкті були ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 . Брата свідок виявила в сторожці побитим. У нього було обличчя в крові. Також, кров була на одязі потерпілого й поруч нього на підлозі сторожки. Свідок викликала поліцію й швидку медичну допомогу. Потерпілий повідомив, що його побив ОСОБА_7 при цьому останній душив його ключем. На території комори тоді свідок не бачила місць, де щось було б розлито.

Покази свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , потерпілого погоджуються в частині місця й часу події, стану потерпілого під час його виявлення. З них слідує, що потерпілого виявили в сторожці на території складу в с. Путиловичі, обличчя, одяг та місце, де він знаходився були в крові. При цьому свідок ОСОБА_12 неодноразово уточнив, що бачив, як обвинувачений виходив з названої сторожки з балоним ключем, перед цим відібраним у потерпілого, який був у крові. А свідок ОСОБА_16 повідомила, що на території складу не було слідів від будь-якої речовини, що виключає перемішення потерпілого після побиття до місця виявлення.

Крім того, вина обвинуваченого у скоєнні злочину доводиться такими доказами.

Витягом з ЄРДР № 0000063 від 14.05.2019, який підтверджує факт внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за подією, яка сталася 13.05.2019 близько 15 години 30 хвилин між обвинуваченим й потерпілим.

Згідно рапорту старшого інспектора-чергового СРПП Лугинського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області від 13.05.2019 у названу дату надійшло повідомлення зі служби 102, про те, що 13.05.2019 о 17 год. 35 хв. за адресою: АДРЕСА_2 надійшло повідомлення по телефону про те, що до Лугинської ЦРЛ було доставлено гр. ОСОБА_5 з діагнозом: ЗЧМТ, струс головного мозку, забійна рвана рана лівого вуха і потиличної ділянки голови з ліва, гематома нижньої щелепи зліва та верхньої з права.

Відповідно до заяви ОСОБА_5 від 13.05.2019 останній просив притягти до відповідальності ОСОБА_7 , який у вказану дату наніс йому тілесні ушкодження.

Актом судово-медичного дослідження (обстеження) №285 за яким у потерпілого мали місце тілесні ушкодження: синець на обох повіках лівого ока з переходом на ліву вилицю, синець на нижній повіці правого ока, синець по передній та лівій передньо-боковій поверхням верхньої частини шиї, рана в лівій завушній ділянці (наскрізна вшита шовковими швами), синець в правій підключичній ділянці з переходом на передню поверхню лівого плечового суглоба, підвивих 24 зуба, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Дані ушкодження утворилися внаслідок дії тупих твердих предметів, можливо при обставинах та в термін, вказаний обстежуваним.

Висновком експерта № 418 за результатами експертизи, проведеної на підставі ухвали слідчого судді Лугинського районного суду Житомирської області від 15.07.2019, де встановлено, що у потерпілого мали місце тілесні ушкодження: синець на обох повіках лівого ока з переходом на ліву вилицю, синець на нижній повіці правого ока, синець по передній та лівій передньо-боковій поверхням верхньої частини шиї, рана в лівій завушній ділянці, синець в правій підключичній ділянці з переходом на передню поверхню лівого плечового суглоба, підвивих 24 зуба, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Вказані ушкодження могли утворитися 13.05.2019 за обставин вказаних обстежуваним. Вказаний висновок складено у відповідності до встановленої форми 170/о, затвердженої наказом МОЗ України 05.08.1999 № 197 й, крім іншого, в ньому зазначено про попередження експерта про кримінальну відповідальність.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_20 , що складав висновок № 418 зазначив, що при складанні висновку за встановленою законодавством формою відповідно до відомчих актів проставляє підпис, що попереджений про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384-385 КК України. Під час проведення експертизи присутність обстежуваної особи та обвинуваченого не обов`язкова. Травма уха (наскрізна рана) потерпілого могла статися від предмету з обмеженою площиною дії скоріш за все балонного ключа. При даному травмуванні потерпілий міг втратити свідомість.

З даними актом судово-медичного дослідження (обстеження) №285, висновку експерта №418 збігаються покази потерпілого, що в нього було розірване вухо в результаті побиття ОСОБА_7 .

Протоколом проведення слідчого експерименту з використанням відеозапису від 20.07.2019, з DVD-R, згідно якого обвинувачений показав місце на території комори в с. Путиловичі Лугинського району Житомирської області, де 13.05.2019 між ним та потерпілим виник конфлікт, як потерпілий наніс обвинуваченому удари балонним ключем по голові й лівій руці, як обвинувачений забрав у потерпілого даний ключ. Слідчий експеремент було проведено на території, прилеглій до території комори.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 07.08.2019 з фототаблицею, відповідно до якого ОСОБА_7 показав місце на території комори в с. Путиловичі Лугинського району Житомирської області де 13.05.2019 біля будинку охорони між ним та потерпілим виник конфлікт, як потерпілий наніс обвинуваченому удари балонним ключем по голові й лівій руці, як обвинувачений забрав у потерпілого даний ключ й куди при цьому наносів удари потерпілому: по обличчю, голові. Потім ОСОБА_7 показав, що на машині поїхав на автостоянку TIR, віддав працівникам поліції балонний ключ, відібраний у потерпілого. Слідчий експеремент було проведено на території, прилеглій до території комори.

Обставини зафіксовані протоколами слідчого експерименту відповідають показам обвинуваченого, потерпілого й допитаних свідків щодо місця й часу події.
Копією обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000062 від 14.05.2019, наданого стороною захисту, яким ОСОБА_5 висунуто обвинувачення в тому, що він 13.05.2019 о 13 год. 30 хв. перебуваючи на території складу в с. Путиловичі Лугинського району Житомирської області в ході сварки наніс балонним ключем удар в область голови ОСОБА_7 чим заподіяв останньому ушкодження у виді рани в лівій тем`яній ділянці голови.

Копією протоколу огляду місця події від 15.05.2019 у кримінальному провадженні № 0000062 від 14.05.2019, наданого стороною захисту, за яким ОСОБА_7 видано балонний ключ довжиною 39 см., діаметром по краях 3,5 см., вагою близько 2,5 3 кг. При цьому ОСОБА_7 вказав, що це той ключ, яким йому ОСОБА_5 наносив удари.

Копією ухвали Коростенського районного суду Житомирської області від 20.05.2021 у справі 281/772/19, що також надана захисником, якою кримінальне провадження № 0000062 від 14.05.2019 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України закрито у зв`язку із закінченням строків давності.

Аналізуючи вищенаведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що обставини заподіяння обвинуваченим легких тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , що спричинило короткочасний розлад здоров`я, знайшли своє підтвердження під час судового засідання.

Зі змісту наведених вище доказів також вбачається, що мотивом кримінального правопорушення стали раптово виниклі неприязні стосунки в ході сварки обвинуваченого й потерпілого. Підтвердженням цього слугують, зокрема, як покази ОСОБА_7 й свідка ОСОБА_12 про наявність сварки й нанесення потерпілим ударів обвинуваченому, а також словесні перепалки між потерпілим й обвинуваченим в ході судового розгляду.

Питання про наявність умислу суд вирішує з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховуючи характер, кількість і локалізацію ушкоджень, поведінку винного до, під час і після кримінального правопорушення, його відношення з потерпілим, а також спосіб вчинення кримінального правопорушення, засоби та знаряддя останнього. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про те, що сукупність наведених у вироку доказів переконливо свідчить про те, що поведінка обвинуваченого до (відібрання баллонного ключа у потерпілого, під час нанесення останнім ударів й продовження побиття потерпілого після того як посягання останнього було припинено) та після вчинення кримінального правопорушення (залишення місця події, ненадання допомоги потерпілому), механізм, характер, спосіб нанесення, кількість (6 ушкоджень) та локалізація тілесних ушкоджень (на обличчі, шиї), а також знаряддя правопорушення балонний ключ, який свідок ОСОБА_12 бачив в крові коли обвинувачений виходив з будівлі, де виявлено потерпілого безумовно свідчать про спрямованість дій обвинуваченого саме на спричинення тілесних ушкоджень, а отже про наявність умислу.

Таким чином, суд вважає, що у судовому засіданні встановлений причинний зв`язок між тілесними ушкодженнями потерпілого та умисними діями обвинуваченого.

Як було встановлено під час підготовчого засідання в обвинувальному акті викладені фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому діяння, які прокурор вважав встановленими, також зазначена правова кваліфікація цього діяння ч. 2 ст. 125 КК України та наведено формулювання обвинувачення із вказівкою населеного пункту й визначення місця в ньому, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, зокрема, відносин, які рухали обвинуваченим на той час.

Перелічені обставини обвинувачення знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, зокрема, щодо місця події територія складу в с. Путиловичі, предмету, яким було нанесено удари балонний ключ, мотиву дій обвинуваченого, тому суд відхиляє посилання захисника на не встановлення даних обставин й пред`явлення неконкретного обвинувачення, як не спроможні.

З показів самого обвинуваченого, потерпілого й свідка ОСОБА_12 вбачається, що після відібрання обвинуваченим балонного ключа у ОСОБА_5 останній припинив наносити удари. А побиття потерпілого сталося в сторожці на території складу у с. Путиловичі вже після припинення ним посягання.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Виходячи з тих обставин, що побиття ОСОБА_7 потерпілого сталося після припинення останнім посягання, це виключає в обвинуваченого стану необхідної оборони, який може бути під час лише посягання.

Суд відхиляє позицію сторони захисту з приводу відсутності перекваліфікації у даному кримінальному провадженні дій обвинуваченого з ч. 1 на ч. 2 ст. 125 КК України, як такої що не відповідає встановленим обставинам. Прокурором надано постанову про зміну кримінальної правової кваліфікації від 25.06.2019 в даному кримінальному провадженні. Набрання чинності даною постановою в залежність від внесення її до ЄРДР діючий КПК України ставить. Доказів на підтвердження розумних сумнівів в належності даної постанови сторона захисту не надала.

Щодо посилання захисника про невідкриття даної постанови по закінченні досудового розслідування слід зазначити, що лише та обставина, що документ не було надано після завершення досудового розслідування, а було надано суду під час дослідження доказів, не має вирішального значення для допустимості таких доказів.

Сторона, у володінні якої знаходяться докази, які обґрунтовують допустимість інших наданих доказів, приймає рішення про необхідність їх надання суду лише у випадку, якщо допустимість цих доказів обґрунтовано поставлена під сумнів на тих чи інших підставах. У такому разі у сторони, яка надала спірний доказ, виникає обов`язок довести його допустимість (частина 2 статті 92 КПК), надавши інші докази, і, відповідно, як умова надання доказу - обов`язок відкрити їх іншій стороні. Вказана позиція відповідає висновкам у постанові Верховного суду від 11 травня 2021 року у справі № 737/838/16-к.

Також, суд бере до уваги, що стороні захисту надавалася названа постанова у судовому засіданні й про необхідність зміни позиції чи підготовки такої у зв`язку із ознайомленям з постановою ані захисник, ані обвинувачений не заявляли.

Посилання захисника на недопустимість як доказу відеозапису слідчого експерименту, оскільки стороною обвинувачення надано копію такого запису не ґрунтуються на положеннях законодавства.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 22 травня 2003 року № 851-IV «Про електронні документи та електронний документообіг» у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Матеріальний носій - лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Усі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

Таким чином, записаний на оптичний диск - носій інформації електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документа.

При відхиленні даної позиції сторони захисту суд також, виходить, що сторона захисту не була позбавлена можливості заявляти під час проведення досудового розслідування, а також перед судом клопотання про призначення відповідних експертиз на предмет перевірки автентичності відеозаписів, вимагати підтверджень законності використання його стороною захисту як доказу, однак таким правом не скористалася.

Наведений висновок відповідає правозастосовчій позиції Верховного суду, висловленій у постановах від 19 серпня 2021 року у справі № 756/8124/19 та від 11 травня 2021 року у справі № 737/838/16-к.

З приводу незакінчення досудового розслідування у даному кримінальному проваженні через наявність у сторони захисту непідписаної форми доручення прокурора суд звертає увагу на позицію Верховного суду в постанові від 11 травня 2021 року у справі № 737/838/16-к за якої сторона, у володінні якої знаходяться докази, які обґрунтовують допустимість інших наданих доказів, приймає рішення про необхідність їх надання суду лише у випадку, якщо допустимість цих доказів обґрунтовано поставлена під сумнів на тих чи інших підставах.

Сторона захисту під час підготовчого судового засідання скарг щодо даних дій та рішень прокурора та слідчого не подавала, не ставила їх під сумнів в ході судового засідання. Крім того, з наданої копії доручення не можливо без сумнівів встановити дату реєстрації кримінального провадження в якому воно надане.

Отже, захисником поза розумним сумнівом не доведено відсутність доручення прокурора слідчому про повідомлення ОСОБА_7 про закінчення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів.

З приводу позиції сторони захисту щодо недопустимості як доказів акту судово-медичного дослідження (обстеження) №285 та висновку експерта № 418 через проведення експертизи, що оформлена актом №285 за дорученням неналежного суб`єкта, збір експертом самостійно матеріалів для експертизи, неприйняття рішення щодо визнання речовими доказами медичних документів, не забезпечення присутності обвинуваченого під час проведення експертизи, не попередження експерта про відповідальність суд вважає вказати наступне.

За правилами ст. 49 Конституції України кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно.

Старший інспектор-черговий (інспектор-черговий) чергової частини (СРПП) територіального підрозділу поліції, згідно пп. 11 п. 3 Розділу V Інструкції з організації діяльності чергової служби органів (підрозділів) Національної поліції України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 23.05.2017 № 440, зареїстрованої в Міністерстві юстиції України 15 червня 2017 р. за № 750/30618 має право, зокрема, направляти до медичних закладів громадян, які звернулися до поліції із заявою про заподіяння їм тілесних ушкоджень, разом із направленням на предмет установлення факту ушкодження здоров`я.

Як передбачено п. 1 Положення про бюро судово-медичної експертизи управлінь охорони здоров`я обласних виконавчих комітетів та республіканське бюро (Автономної Республіки Крим), що затверджено наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.95 р. N 6 Бюро судово-медичної експертизи управлінь охорони здоров`я обласних виконавчих комітетів та республіканське бюро (Автономної Республіки Крим) є державними спеціалізованими установами, що входять до структури закладів охорони здоров`я України. Крім іншого Бюро повинні також сприяти поліпшенню охорони здоров`я населення.

Отже, ОСОБА_5 було фактично направлено для медичного обстеження у заклад охорони здоров`я Коростенське міжрайонне відділення Обласного бюро судово-медичної експертизи Житомирської обласної Ради й, відповідно, складено Акт судово-медичного дослідження (обстеження) №285. Судово-медична експертиза на цьому етапі не проводилася. При проведенні даного обстеження працівником медичного закладу ОСОБА_5 було направлено до медика з відповідною спеціалізацією до лікаря-стоматолога на консультацію. Направлення здійснено медичним працівником, який на той час не мав статусу експерта в даному кримінальному провадженні, а виконував роботу лікаря судово-медичного експерта (Довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників. ВИПУСК 78. Охорона здоров`я. Затверджено Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 29 березня 2002 р. № 117).

Наведене відповідає визначенню експерта в ч. 1 ст. 69 КПК України, де встановлено, що експертом у кримінальному провадженні є особа, яка володіє науковими, технічними або іншими спеціальними знаннями, має право відповідно до Закону України "Про судову експертизу" на проведення експертизи і якій доручено провести дослідження об`єктів, явищ і процесів, що містять відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, та дати висновок з питань, які виникають під час кримінального провадження і стосуються сфери її знань.

Таким чином, відсутні підстави стверджувати, що судово-медичний експерт під час проведення експертизи здійснював збір матеріалів.

Судово-медична експертиза, за результатами якої складено було висновок експерта № 418 проведено на підставі ухвали слідчого судді у відповідності до положень ст. 243 КПК України, в редакції чинній на момент постановлення слідчим суддею ухвали від 15.07.2019.

Присутність обвинуваченого при проведенні судово-медичної експертизи допускається, за пп. 2.13.2 п. 2.13 Розділу ІІ Інструкції про проведення судово-медичної експертизи тільки з дозволу слідчого.

Висновок експерта № 418 складено у відповідності до встановленої форми 170/о, затвердженої наказом МОЗ України 05.08.1999 № 197 й, зокрема, в ньому зазначено про попередження експерта про кримінальну відповідальність.

Крім того, суд вважає безпідставним посилання сторони захисту на необхідність проведення освідування потерпілого у відповідності до ст. 241 КПК України, позаяк, частина перша названої статті передбачає проведення даної слідчої дії для виявлення на тілі слідів кримінального правопорушення або особливих прикмет, якщо для цього не потрібно проводити судово-медичну експертизу. А в даному випадку проводилася судово-медична експертиза.

Ненадання медичних документів стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України, як визначив Веховний суд в постанові від 27 січня 2020 року у справі № 754/14281/17 (провадження № 51-218кмо19) не спричиняє недопостимості як доказу висновку судово-медичного експерта.

Отже, позиція сторони захисту щодо недопустимості як доказів акту судово-медичного дослідження (обстеження) №285 та висновку експерта № 418 є безпідставною.

Оцінивши досліджені докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вказані докази є допустимими, належними, достовірними і достатніми для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, є узгодженими між собою, і не викликають у суду жодних сумнівів для належної правової оцінки дій ОСОБА_7 та визнання доведеності його винуватості.

Розглядаючи справу в межах пред`явленого обвинувачення встановлено, що ОСОБА_7 заподіяв ОСОБА_5 умисні легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч. 2 ст. 125 КК України.

Сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинено і обвинувачений є винним у вчиненні цього кримінального правопорушення, що відповідає стандарту доведення обвинувачення поза розумним сумнівом, який міститься у висновку Верховного суду, викладеному в постанові від 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к.

Відповідно до вимог ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання, суд відповідно до вимог ст.ст.65-67 КК України враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів".

Виходячи з класифікації, передбаченої ст.12 КК України, ОСОБА_7 вчинив кримінальний проступок.

З досліджених доказів, які характеризують особу обвинуваченого слідує, що він раніше не судимий, одружений, проживає із сім`єю, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_21 2008 р.н., за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога й психіатра не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , суд, відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України визнає неправельні дії потерпілого, який затіяв сварку, наніс обвинуваченому удари, що стало приводом для кримінально караних дій обвинуваченого.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Крім того, суд враховує, що ухвалою Житомирського апеляційного суду від 25.01.2021 вирок щодо ОСОБА_7 в цій справі було скасовано за апеляційною скаргою сторонни захисту.

Отже, виходячи з положень ст.ст. 50. 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставин, що пом`якшуть покарання суд доходить висновку про призначення обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу розміром дев`яносто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Потерпілим ОСОБА_5 було заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого на відшкодування матеріальної та моральної шкоди - 2461 грн. та 50000 грн., відповідно. Також, потерпілий просив стягнути на його користь витрати на правову допомогу 9520 грн. Позов обґрунтовано спричиненням обвинуваченим неправомірної шкоди здоров`ю потерпілого, лікування, здійсненням витрат на лікування, спричиненням моральних страждань даною подією.

В судовому засіданні потерпілий підтримав позов у частині стягнення на відшкодування матеріальної шкоди 2461 грн., на відшкодування моральної шкоди 5000 грн. та витрат на правову допомогу 5000 грн.

За змістом частин 1, 5 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Частиною 1 ст. 129 КПК України передбачено, що суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, окрім іншого, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Від кожної сторони ч. 3 ст. 12 ЦПК України вимагається довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Потерпілим надано п`ять товарних чеків із найменуванням придбаного: «медикаменти», які не визначають, що саме придбавалося. Два аркуші з переліком медичних товарів із позначенням цифр, які не відповідають Положенню про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 21.01.2016 № 13 й, відповідно, не свідчать про здійснення розрахунку при купівлі-продажу медикаментів.

Крім того, потерпілий надавши фіскальні чеки про придбання ліків й медичних товарів (шприців, систем), мінеральної води не надав підтвердження, що ці медикаменти потрібні були для лікування й були призначені йому.

Отже, у суду відсутні підстави для задоволення вимоги про стягнення з обвинуваченого матеріальних витрат потерпілого на лікування.

Судом встановлено, що внаслідок винних дій обвинуваченого, потерпілому спричинено тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Оскільки ОСОБА_5 не надано медичної документації суд враховує, що термін лікування, визначений в позові з 13.05.2019 по 23.05.2019 10 днів відповідають терміну короткочасного розладу здоров`я, встановленому пп. 2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 р. N 6. За положеннями названих правил короткочасним належить вважати розлад здоров`я тривалістю понад шести днів, але не більше як три тижні (21 день).

Особа, згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода, за ч. 2 ст. 23 ЦК, може полягати: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї; у приниженні честі та гідності фізичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом, відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України, залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, при визначенні суми відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що відносно потерпілого обвинуваченим скоєно кримінальний проступок, при цьому потерпілому через побиття спричинено легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, що, відповідно, виключало можливість реалізації фізичних здібностей потерпілого в повній мірі. Разом з тим, поза увагою суд не залишає, що потерпілий ініціював сварку, вдарив обвинуваченого, що стало приводом для протиправних дій останнього.

За правилами ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Виходячи з наведеного розумним і справедливим є стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого 4500 грн. на відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу потерпілим надано договір про надання послуг адвоката в кримінальному провадженні в якості представника потерпілого від 25.09.2019, акт № 1 приймання-передачі наданих послуг за названим договором про отримання ОСОБА_5 послуг на суму 4520 грн., квитанцію до прибуткового касового ордеру № 6 від 15.10.2019 із вказаною сумою, акт № 2 приймання-передачі наданих послуг за названим договором про отримання ОСОБА_5 послуг на суму 5000 грн., квитанцію до прибуткового касового ордеру № 2 із вказаною сумою,

Витрати на правову допомогу п. 1 ст. 118 КПК України враховано до складу процесуальних витрат. Частина 2 ст. 120 КПК України відносить витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого до витрат на правову допомогу.

У разі ухвалення обвинувального вироку суд, згідно ч. 1 ст. 124 КПК України, стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

У відповідності до сформованої практики Європейського суду з прав людини при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (рішення у справі "Дубовик проти України" від 15 січня 2010 року, та «Гуриненко проти України» від 18 лютого 2010 року).

Виходячи з наведених правил визначення суми компенсації витрат на правову допомогу, ненадання суду даних щодо скрутного матеріального положення як обвинуваченого, так і потерпілого на користь останнього з ОСОБА_7 підлягають стягненню здійснені ОСОБА_5 документально підтверджені процесуальні витрати стягнення яких останнім підтримано у судовому засіданні 5000 грн.

Заходи забезпечення в даному кримінальному провадженні не застосовувалися, зокрема, запобіжний захід обвинуваченому не обирався, речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Клопотань про обрання ОСОБА_7 міри запобіжного заходу від прокурора не надходило.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 394-395, 416 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому за цим законом покарання у виді штрафу розміром дев`яносто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1530 грн. (одна тисяча п`ятсот тридцять грн.).

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 , на користь ОСОБА_5 на відшкодуваня моральної шкоди 4500 грн. (чотири тисячі п`ятсот грн.), та витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн. (п`ять тисяч грн.)

В решті позовних вимог відмовити.

Вирок може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Лугинський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1