ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 598/655/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/21/22 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ст.537 КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2022 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючої - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

засудженої - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Збаразького районного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2021 року, -

Встановила:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання державної установи «Збаразька виправна колонія (№63)» про умовно-дострокове звільнення засудженої ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі, яке вона відбуває відповідно до вироку Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 вересня 2017 року.

В апеляційній скарзі засуджена ОСОБА_7 просить вказану ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити вказане клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і прийняти до уваги її сімейні обставини та розцінювати їх як виняткові.

Свої вимоги мотивує тим, що твердження представника ДУ «Збаразька виправна колонія (№63)» в судовому засіданні, що її поведінку під час відбування покарання та ставлення до скоєного адміністрацією установи не було достатньо вивчено і те, що вона не стала на шлях виправлення є надуманими, адже вона перебуває там практично рік і їй не проводили повторних тестів та засідання комісії.

Вказує, що вона щиро жаліє про скоєне, у колонії до роботи її не залучають, адже вона пенсіонерка, а стан її здоров`я незадовільний, але вона дотримується правил поведінки в установі, поводить себе правомірно і ввічливо, приймає участь в роботах по благоустрою установи, жодного порушення за весь час відбування покарання в неї не було.

Звертає увагу суду на те, що її донька є інвалідом дитинства і залишилася сама, оскільки родичка яка її доглядала померла, тому їй необхідно повернутися до неї, щоб дбати та допомагати.

Заслухавши суддю-доповідача, засуджену та її захисника, що просять задовольнити апеляційну скаргу, з мотивів викладених у ній, думку прокурора, що вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали, до суду першої інстанції, надійшло клопотання державної установи «Збаразька виправна колонія (№63)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженої ОСОБА_7 .

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_7 засуджена вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 вересня 2017 року за ч.2 ст.121 КК України до 7 років позбавлення волі. На підставі ч.5 ст.75 КК України зараховано в строк відбутого покарання термін попереднього ув`язнення в період з 17 серпня 2017 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Так, відповідно до ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Частиною 3 ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше 2/3 строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин, не менше 3/4 строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.
Судом встановлено, що засуджена ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі з 17.08.2017 року. Початок строку відбування покарання з 17.08.2017 року, кінець строку відбування покарання 09.07.2023 року. Відбула 2/3 строку 09.03.2021 року.

За статейними ознаками заохочувальної норми закону щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, у відповідності до ст.81 КК України, у ОСОБА_7 виникло таке право після фактичного відбуття 2/3 частини призначеного судом строку покарання, тобто 09.03.2021 року.

Відповідно до ч.2 ст.81 КК України крім чесного ставлення до праці однією з умов для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання до особи, повинна бути і сумлінна поведінка, якою засуджений доводить своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Висновок щодо виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та ставлення до праці за весь період знаходження у виправній установі, а не час, що безпосередньо передує розгляду клопотання.

При цьому висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися також й на аналізі даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.

Суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону та рекомендацій, викладених в постанові Пленуму Верхового Суду України, детально проаналізував дані про особу засудженої ОСОБА_7 і її поведінку за весь час відбування покарання та дійшов обґрунтованого висновку про те, що засуджена не довела своє виправлення.

Так, засуджена ОСОБА_7 за час відбування покарання в період з 13.12.2018 року по 06.12.2020 року в ДУ «Чернігівська виправна колонія (№44)» характеризується посередньо. Стягнень та заохочень не мала.

За час відбування покарання у ДУ «Збаразька виправна колонія (№63)» в період з 06.12.2020 року по даний час засуджена ОСОБА_7 характеризується добре. Стягнень та заохочень немає.

Після прибуття в ДУ «Збаразька виправна колонія (№63)» засуджена не була залучена до праці, оскільки є пенсіонером.

В ході проведення працівниками установи виконання покарань оцінки ризиків вчинення засудженою ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення вбачається високий рівень ризику вчинення нею повторного кримінального правопорушення.

Під час відбування покарання засудженій ОСОБА_7 рішенням комісії з питань застосування зміни умов тримання, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким та умовно-дострокового звільнення ДУ «Чернігівська виправна колонія (№44)» від 27.12.2018 року (протокол №39) відмовлено у застосуванні заохочувальної норми закону, а саме ст.ст.100-101 КВК України щодо зміни умов тримання в межах установи, як такій, що не стала на шлях виправлення.

Рішенням комісії з питань застосування зміни умов тримання, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким та умовно-дострокового звільнення ДУ «Чернігівська виправна колонія (№44)» від 16.01.2020 року (протокол №2) ОСОБА_7 відмовлено у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким відповідно до вимог ст.82 КК України, як такій, що не стала на шлях виправлення.

Отже, судом першої інстанції відповідно до вказаних вимог Закону було враховано, що за весь період відбування покарання з 17.08.2017 року засуджена ОСОБА_7 характеризується посередньо, немала як стягнень, так і заохочень.

При цьому, судом першої інстанції було враховано дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину і особу засудженої, яка двічі засуджена за тяжкі умисні насильницькі злочини.

В даному випадку суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що поведінка засудженої ОСОБА_7 не є такою, що може слугувати прикладом для інших засуджених та бути підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
В апеляційній скарзі ОСОБА_7 вказує як на підставу застосування до неї умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування нею покарання наявність у неї дочки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка хоча і є дієздатною, однак в силу певних особливостей розвитку потребує її опіки.
Колегії суддів вважає, що вказана обставина, не є безумовною підставою для застосування до засудженої умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, за умови відсутності підстави застосування умовно-дострокового звільнення, визначеної у ст.81 КК України, відповідно до якої враховується поведінка засудженого і його ставлення до праці за увесь час відбування покарання.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, про те, що місцевий суд, на підставі належно досліджених матеріалів справи, обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженої ОСОБА_7 ..

Таким чином, жодних істотних порушень вимог КПК України при розгляді клопотання, які перешкодили чи могли б перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів не встановлено, в зв`язку з чим апеляційна скарга засудженої ОСОБА_7 до задоволення не підлягає.

На підставі наведенного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

Ухвалила:

Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Збаразького районного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2021 року без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді