Ухвала
іменем України
02 листопада 2021 року

м. Київ
справа №753/4069/20
провадження №51-4793ск21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
вивчивши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 18 листопада 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 04 серпня 2021 року,
встановив:
вироком Дарницького районного суду м. Києва від 18 листопада 2020 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Совєтський, м. Воркути, Республіки Комі та жителя м. Києва, визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_4 04 січня 2020 року близько 21:20 вчинив розбійний напад, а саме зайшов до приміщення магазину «Мобайлзона» по вул. Гришка, 3 у м. Києві та тримаючи у руці заздалегідь заготовлений предмет схожий на пістолет спрямував його в бік продавця ОСОБА_6 , який сприйняв ці дії як такі, що становлять реальну загрозу його життю та здоров`ю та, не чинячи опору на вимогу ОСОБА_4 передав йому мобільний телефон iPhone 8 Plus вартістю 14 250 грн, з яким останній з місця злочину зник, чим заподіяв ФОП « ОСОБА_6 » матеріальної шкоди.

Київський апеляційний суд ухвалою від 4 серпня 2021 року вирок районного суду залишив без змін.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеності винуватості засудженого ОСОБА_4 у вчиненні цього кримінального злочину просить змінити вказані вирок та ухвалу через невідповідність призначеного засудженому покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та даним про його особу унаслідок суворості, застосувати до нього положення ст. 75 КК та звільнити від відбування покарання з випробуванням. На обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що апеляційний суд не перевірив належним чином доводів його апеляційної скарги і безпідставно відмовив у її задоволенні. Вважає, що при постановленні судових рішень суди обох інстанцій не повністю врахували дані про особу ОСОБА_4 , зокрема те, що він раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, одружений, має на утриманні малолітнього сина та батька, який проживає разом із ним.
Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до них копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку про таке.
Відповідно до визначених кримінальним законом загальних засад призначення покарання, значення заходу примусу для досягнення його мети (ст. 50 КК), визначається не лише його суворістю, а й справедливістю.
Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають врахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.
За змістом ст. 75 КК застосування закріплених у ній правил є допустимим лише за наявності в суду обґрунтованих підстав вважати, що виходячи з тяжкості злочину, даних про особу винного та інших обставин кримінального провадження виправлення засудженого можливе без його ізоляції від суспільства.
Як убачається з наданих копій судових рішень, районний суд при призначенні ОСОБА_4 заходу примусу згідно з вимогами ст. 65 КК разом із ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК є тяжким, урахував дані про особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Зокрема, судом враховано, що ОСОБА_4 раніше не судимий, не працює, характеризується посередньо, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні малолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Щире каяття засудженого у вчиненому злочині суд визнав як обставину, що пом`якшує покарання, обставин, які його обтяжують, суд не встановив.
Обґрунтовуючи свій висновок щодо виду та розміру покарання, яке підлягає призначенню ОСОБА_4 , суд першої інстанціїтакож урахував і обставини вчинення кримінального правопорушення та розмір завданої шкоди.
При цьому районним судом було взято до уваги і той факт, що ОСОБА_4 не здійснив жодних дій задля усунення завданої шкоди потерпілому, в тому числі і моральної.
Зваживши на всі ці обставини та урахувавши думку потерпілого, який наполягав на призначенні ОСОБА_4 суворого покарання, місцевий суд дійшов умотивованого висновку про неможливість досягти мети виправлення засудженого без його ізоляції від суспільства, а тому визначив йому покарання, яке належить відбувати реально, не встановивши при цьому обставин, які б були підставами для застосування положень ст. 75 КК.
Таким чином, суд першої інстанції дотримався приписів статей 50, 65 КК. Призначене ОСОБА_4 покарання є справедливим, необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість не вбачається.
Вказані доводи захисника є аналогічними тим, що були зазначені в його апеляційній скарзі та перевірені судом апеляційної інстанції, який ці доводи умотивовано відхилив, навівши у своїй ухвалі докладні мотиви і підстави для прийняття такого рішення.
Вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду є належно обґрунтованими та вмотивованими і за своїм змістом відповідають вимогам статей 370, 374 та 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

Таким чином, зміст касаційної скарги захисника ОСОБА_5 і наведені в ній доводи не дають приводів для її задоволення, а тому колегія суддів вважає необхідним відмовити у відкритті касаційного провадження на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, ст. 441 КПК, Верховний Суд

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 18 листопада 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 04 серпня 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3