Дата документу 06.09.2021 Справа № 333/6532/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/6532/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1058/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 вересня 2021 року м. Запоріжжя
Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 квітня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Веселе Бериславського району Херсонської області, українець, громадянин України, маючий середню освіту, не працюючий, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, місця реєстрації не має, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

1) 25 березня 2003 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186, ст. 69 КК України до покарання у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 23 лютого 2004 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 2 місяці 19 днів;

2) 3 лютого 2005 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 309, ст. ст. 69, 70, 71 КК України до покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі;

3) 12 жовтня 2005 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнений 5 травня 2008 року умовно-достроково на невідбутий строк 5 місяців 10 днів;

4) 16 березня 2009 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. ст. 69, 70, 71 КК України до покарання у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі;

5) 8 грудня 2009 року Бериславським районним судом Херсонської області за ст. 395, ст. 71 КК України до покарання у вигляді 2 років 8 місяців позбавлення волі. Звільнений 6 травня 2011 року по відбуттю строку покарання;

6) 9 липня 2012 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 190, ст. 70 КК України до покарання у вигляді 7 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 22 вересня 2017 року по відбуттю строку покарання,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання 9 квітня 2021 року.

Зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 17 жовтня 2017 року по 2 лютого 2019 року включно, з 2 липня 2019 року по 8 квітня 2021 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за наступних обставин.

17 жовтня 2017 року, приблизно о 01 годині 45 хвилин, ОСОБА_7 перебуваючи в районі зупинки громадського транспорту «Автовокзал», що розташована за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 20, маючи прямий умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, за попередньою змовою групою осіб з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження у зв`язку з оголошенням у розшук, а також з невстановленою в ході досудового розслідування особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, з корисливих мотивів, у ході раптово виниклого словесного конфлікту з потерпілим ОСОБА_9 , скориставшись тим, що останній опинився на землі від дій раніше нанесених ударів невстановленою у ході досудового розслідування особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, кулаком правої руки в область обличчя потерпілого, від яких останній втратив рівновагу та впав на землю, після чого, діючи відкрито для потерпілого, з барсетки, яка випала з рук потерпілого, відкрито викрав майно, яке належить останньому, а саме: мобільний телефон марки «Nokia» у пластиковому корпусі чорного кольору вартістю 350 гривень; мобільний телефон марки «Інтер Телеком» у пластиковому корпусі чорного кольору вартістю 200 гривень; грошові кошти в сумі 70 гривень; дві пари навушників чорно-білого кольору вартістю 30 гривень за одну одиницю, загальною вартістю 60 гривень; зарядний пристрій для мобільного телефону.
Далі, не зупиняючись на досягнутому, ОСОБА_7 відкрито викрав з лівої руки потерпілого ОСОБА_9 електронний наручний годинник зеленого кольору вартістю 200 гривень, а всього заволодів майном останнього на загальну суму 880 гривень.
Після вчинення злочинних дій відносно потерпілого, ОСОБА_7 разом із особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження у зв`язку з оголошенням у розшук та з невстановленою у ході досудового розслідуванню особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, зник з місця скоєного злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, завдавши потерпілому матеріальну шкоди на вищевказану суму.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 вважає вирок суду незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з суттєвим порушенням норм процесуального та матеріального права.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Так, потерпілий постійно плутався у своїх показаннях, вказував про те, що погано пам`ятає події та не може стверджувати, що саме обвинувачений наносив йому удари і викрадав його майно, а все, що він казав до цього це лише його припущення.

Також потерпілий пояснював, що безпосередньо перед судовим засіданням 20 лютого 2021 року, працівники поліції спілкувалися з ним та підказували, які саме показання йому слід давати.

Крім того, свідок ОСОБА_10 у суді першої інстанції показав, що він погано пам`ятає події від 17 жовтня 2017 року, але точно пам`ятає, що тілесні ушкодження потерпілому наносив чоловік на ім`я ОСОБА_11 , а про вчинення будь-яких злочинних дій обвинуваченим він нічого не казав.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив суду, що він працює реалізатором мобільних телефонів на ринку «Анголенко», він добровільно видав працівникам поліції мобільний телефон, зарядний пристрій та навушники, які йому продала невідома особа. При цьому зазначив, що обвинуваченого не знає, не пам`ятає та взагалі вперше бачить у залі судового засідання.

Вважає, що суд надав невірну оцінку суперечностям в показаннях потерпілого та свідків.

Просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити.

Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги захисника обвинувачений ОСОБА_7 заяв про забезпечення його участі у судовому розгляді, або про його відкладення не подавав.

Заслухавши доповідь судді по справі, захисника обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав вину обвинуваченого повністю доведеною показаннями потерпілого, свідків та протоколом затримання, під час якого було вилучено викрадене майно, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції згідно з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та відповідно до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Вина ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями потерпілого, свідків та дослідженими в судовому засіданні документами.

Так, у суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що повертаючись додому з роботи, він випадково зустрів раніше знайомого йому ОСОБА_13 . Знаходячись з ОСОБА_14 на зупинці громадського транспорту «Автовокзал», до них підійшов потерпілий ОСОБА_9 , який приєднався до їхньої розмови та сумісного розпивання пива. В ході спільного спілкування, ОСОБА_15 декілька разів робив зауваження потерпілому стосовно порушеної теми розмови. Через деякий час він направився до магазину «АТБ», де купив ще пива та повернувся на зупинку. В цей час до їхньої компанії приєднались ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , а згодом хлопець на ім`я ОСОБА_18 . В подальшому між потерпілим з одного боку та ОСОБА_14 і хлопцем на ім`я ОСОБА_18 з іншого боку виникла конфліктна ситуація, яка переросла в бійку, в ході якої ОСОБА_15 та хлопець на ім`я ОСОБА_18 нанесли потерпілому тілесні ушкодження та відібрали в останнього барсетку. Після цього ОСОБА_16 підібрав паспорт потерпілого та разом з ОСОБА_17 направився в бік вокзалу «Запоріжжя-1», потерпілий направився за ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , хлопець на ім`я ОСОБА_18 направився в сторону автовокзалу, а він разом з ОСОБА_14 попрямував додому на вул. Космічну. Через деякий час його та ОСОБА_19 було затримано працівниками поліції, які в ході особистого огляду вилучили у ОСОБА_19 барсетку потерпілого, в якій знаходилось два мобільні телефони, дві пари навушників та зарядний пристрій до телефону.
Таким чином, у суді першої інстанції та в апеляційній скарзі сторона захисту повністю заперечувала факт відкритого викрадення майна потерпілого обвинуваченим ОСОБА_7 .

Позиція сторони захисту зводилась до того, що майном потерпілого ОСОБА_9 заволоділи ОСОБА_20 та хлопець на ім`я ОСОБА_18 .
Разом з тим, суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо всі надані докази, прийшов до правильного висновку про неспроможність такої версії обвинуваченого та доведення в повному обсязі його вини саме у вчинення грабежу за попередньою змовою групою осіб.

Так, потерпілий ОСОБА_9 у суді першої інстанції показав, що знаходячись на зупинці громадського транспорту «Автовокзал», він підійшов до раніше незнайомих йому чоловіків, серед яких був обвинувачений ОСОБА_7 . Придбавши пиво, він приєднався до вказаної компанії та разом з ними продовжив вживати алкогольні напої. Через деякий час до них приєднались ОСОБА_16 разом зі своїм товаришем. Під час спілкування між ними всіма виникла словесна суперечка, в ході якої хтось (хто саме він не може пригадати) вдарив його кулаком руки в обличчя, в результаті чого він впав спиною на землю. Після чого, хтось (хто саме він не може пригадати) забрав його барсетку, а також зняв з руки електронний наручний годинник. При цьому, він чинив опір та просив повернути речі. ОСОБА_16 разом із своїм товаришем підібрали з землі його паспорт та направились в сторону вокзалу «Запоріжжя-1». Він побіг за ними. Перебуваючи на території вокзалу «Запоріжжя-1», він звернувся за допомогою до працівників охорони вокзалу, які затримали останніх та повернули йому паспорт. Після чого були викликані працівники патрульної поліції, з якими він разом приїхав на місце події, де вказав на ОСОБА_7 та іншого чоловіка, як на осіб, які вчинили кримінальне правопорушенні у відношенні нього.
Додатково підтвердив, що в ході досудового розслідування за його участю проводилось впізнання осіб, які вчинили відносно нього кримінальне правопорушення, під час проведення якого він вказав на обвинуваченого ОСОБА_7 , як на особу, яка відкрито заволоділа його майном.
Свідок ОСОБА_16 у суді першої інстанції показав, що знаходячись на зупинці громадського транспорту «Автовокзал» разом з ОСОБА_17 , вони звернули увагу на компанію, яка знаходилась приблизно на відстані 5-7 метрів від них та складалась з чотирьох раніше незнайомих їм чоловіків, які вживаючи пиво, сперечались між собою. При цьому, потерпілий викрикував нецензурні слова. Долучившись до розмови, він був свідком того, як чоловік на ім`я ОСОБА_11 вдарив потерпілого, а хтось із цієї компанії викинув паспорт в сторону паркану. Потерпілий ОСОБА_9 побіг в сторону вокзалу «Запоріжжя-1» а він, підібравши паспорт, разом з ОСОБА_17 побігли за ним. Поблизу вокзалу їх зупинили працівники охорони, які перевіривши їхні документи, запросили пройти до кімнати охорони для очікування приїзду працівників поліції. При цьому зазначив, що паспорт потерпілого знаходився у нього, який він повернув ОСОБА_9 в присутності працівників поліції.
На уточнюючі питання пояснив, що на зупинці громадського транспорту поблизу автовокзалу обвинувачений ОСОБА_7 заволодів майном потерпілого, серед якого він згадав про 2 мобільних телефони та навушники. При цьому зазначив, що потерпілий чинив опір.
Додатково підтвердив, що під час досудового розслідування за його участю проводилось впізнання осіб, які скоїли кримінальне правопорушення відносно потерпілого ОСОБА_9 . В ході проведення вказаної слідчої дії він впізнав обвинуваченого ОСОБА_7 як особу, яка відкрито заволоділа майном ОСОБА_9 .
Свідок ОСОБА_12 у суді першої інстанції показав, що він працює реалізатором мобільних телефонів на ринку «Анголенко» в м. Запоріжжі. В жовтні 2017 року він добровільно видав працівникам поліції мобільний телефон «Нокіа», зарядний пристрій та навушники, які йому продала невідома особа.
Підстав не довіряти показанням потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_12 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та приведені до присяги, у суду не було, а в апеляційній скарзі не вказані ймовірні причини обмови обвинуваченого з боку потерпілого та свідків.

Показання вищезазначених потерпілого та свідків у суді першої інстанції є логічними та послідовними, оскільки вони переконливо повідомили про обставини вчиненого кримінального правопорушення, їх пояснення повністю узгоджуються між собою та дослідженими судом першої інстанції документами.

Також суд першої інстанції на вимогу процесуального закону дослідив надані сторонами інші докази, яким зробив обґрунтовану оцінку.

Так, з протоколу огляду місця події від 17 жовтня 2017 року та фототаблиці до нього вбачається, що об`єктом огляду є ділянка місцевості, що розташована за зупинковим комплексом «Автовокзал» по пр. Соборному, 20 в м. Запоріжжі по ходу руху транспорту в сторону вул. Базарної в м. Запоріжжі (т. 3, а.с. 163-164).
З протоколу пред`явлення особи для впізнання від 17 жовтня 2017 року та фототаблиці до нього вбачається, що потерпілий ОСОБА_9 серед пред`явлених осіб впізнав ОСОБА_7 як особу, яка 17 жовтня 2017 року, приблизно о 01.45 годині, перебуваючи поблизу ЗГТ «Автовокзал», за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 20, відкрито заволоділа його майном, а саме: двома мобільними телефонами, грошовими коштами у сумі 70 гривень, наручним годинником, двома парами навушників та зарядним пристроєм (т. 3, а.с. 167-171).
З протоколу пред`явлення особи для впізнання від 17 жовтня 2017 року та фототаблиці до нього вбачається, що свідок ОСОБА_16 серед пред`явлених осіб впізнав ОСОБА_7 як особу, яка 17 жовтня 2017 року, приблизно о 01.45 годині, перебуваючи поблизу ЗГТ «Автовокзал», за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 20, відкрито заволоділа майном потерпілого ОСОБА_9 , а саме: мобільним телефоном, навушниками, зарядним пристроєм, та зі слів потерпілого, й грошовими коштами у сумі 70 гривень (т. 3, а.с. 183-187).
З протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 17 жовтня 2017 року вбачається, що в ході здійснення обшуку ОСОБА_7 в порядку ч. 3 ст. 208 КПК України, у останнього були виявлені та вилучені навушники в обмотці біло-чорного кольору (т. 3, а.с. 191-193).
З протоколу огляду від 17 жовтня 2017 року та фототаблиці до нього вбачається, що об`єктом огляду є мобільний телефон «Nokia» в пластиковому корпусі чорного кольору зі слідами зношення, imei: 1 НОМЕР_1 , 2 НОМЕР_2 ; зарядний пристрій для мобільного телефону чорного кольору з надписом «Travel Charger» та «8600»; навушники в обмотці чорно-білого кольору по типу внутрішньо канальні «вакуумні», які були добровільно видані свідком ОСОБА_12 та які потерпілий ОСОБА_9 впізнав як свої особисті речі, якими заволоділи невідомі 17 жовтня 2017 року (т. 3, а.с. 172-178).
Суд першої інстанції, вивчивши і дослідивши кожний доказ окремо з точки зору належності та допустимості, і в сукупності, з точки зору всебічності, достатності та взаємозв`язку, на переконання апеляційного суду прийшов до правильного висновку, що саме обвинувачений ОСОБА_7 вчинив відкрите викрадення майна потерпілого ОСОБА_9 , за попередньою змовою групою осіб.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що вищенаведеними дослідженими судом доказами та обставинами, що ними підтверджуються, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за фактичних обставин, встановлених судом у вироку, є об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що визнаючи ОСОБА_7 винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд першої інстанції не врахував відсутність належних доказів на підтвердження його вини і не взяв до уваги докази його невинуватості.

Так, потерпілий та свідки надали суду повністю логічні та змістовні пояснення з приводу обставин вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, їх показання повністю узгоджуються між собою та з іншими дослідженими доказами.

Крім того, з мотивувальної частини вироку вбачається, що суд першої інстанції вірно та об`єктивно оцінивши всі фактичні обставини, в тому числі і повідомлені стороною захисту, прийшов до висновку про неспроможність позиції захисту та зазначив підстави, з яких він приймає до уваги докази сторони обвинувачення та відкидає докази захисту.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу суперечностей та розбіжностей в показаннях потерпілого та свідків, які вони надавали на стадії досудового розслідування та в суді, і неврахування цих розбіжностей судом, то вони, як вважає колегія суддів, є необґрунтованими і спростовуються матеріалами кримінального провадження, оскільки щодо істотних обставин події показання потерпілого та свідків є логічними і послідовними, вони повністю узгоджуються між собою як під час проведення слідчих дій за їх участю на стадії досудового розслідування, так і в суді, а з урахування проміжку часу, який минув з моменту вчинення злочину до моменту надання потерпілим та свідками показань в суді першої інстанції, вказані в апеляційній скарзі неточності не є істотними та такими, що вплинули або могли вплинути на правильність висновків суду першої інстанції.

Разом з тим, показання цих осіб викладені в обсязі, необхідному та достатньому для встановлення фактичних обставин вчиненого злочину, і не узгоджуються щодо істотних обставин вчиненого злочину лише з показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 , які суд обґрунтовано оцінив критично, оскільки вони повністю суперечать показанням всіх інших осіб та дослідженим матеріалам провадження.

Так, потерпілий ОСОБА_9 повідомив, що він приєднався до компанії раніше незнайомих йому людей, між ними виникла словесна перепалка, в ході якої хтось вдарив його кулаком в обличчя, забрав барсетку та зняв з руки електронний наручний годинник. Після цього були викликані працівники патрульної поліції, з якими він разом приїхав на місце події, де вказав на ОСОБА_7 як на одну з осіб, яка вчинила у відношенні нього кримінальне правопорушення
Свідок ОСОБА_16 у суді першої інстанції повідомив, що чоловік на ім`я ОСОБА_11 вдарив потерпілого, а обвинувачений ОСОБА_7 заволодів майном потерпілого, серед якого він згадав про 2 мобільних телефони та навушники.
Переконливих підстав для обмови потерпілим ОСОБА_9 та свідком ОСОБА_16 обвинуваченого ОСОБА_7 стороною захисту не наведено. Між тим, щодо істотних обставин кримінального провадження їх показання повністю узгоджується, і на переконання колегії суддів, докладність змісту показань потерпілого та свідка, їх узгодженість в частині, що стосується істотних обставин події, а також відсутність у потерпілого та свідка підтверджених мотивів для обмови ОСОБА_7 повністю спростовує можливість неправдивості їх показань.

Колегія суддів також звертає увагу, що потерпілий ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_16 у суді першої інстанції категорично підтвердили, що вони (окремо один від одного) дійсно під час досудового розслідування вказали на обвинуваченого ОСОБА_7 , як на особу, яка відкрито заволоділа майном потерпілого.
До того ж, на користь версії обвинуваченого про непричетність до відкритого викрадення майна потерпілого, окрім іншого, також жодним чином не свідчить той факт, що під час його затримання співробітниками правоохоронних органів, у нього було виявлено та вилучено навушники в обмотці біло-чорного кольору, які в подальшому потерпілий ОСОБА_9 впізнав як свою особисту річ, якою заволоділи 17 жовтня 2017 року.

Вищевказані показання потерпілого та свідків, у сукупності з впізнанням обвинуваченого потерпілим та свідком ОСОБА_16 та фактом виявлення у обвинуваченого викрадених навушників потерпілого, повністю підтверджують наявність у ОСОБА_7 умислу на відкрите викрадення чужого майна, який діючи за попередньою змовою групою осіб, скориставшись тим, що потерпілий опинився на землі від нанесених ударів невстановленою у ході досудового розслідування особою, з барсетки, яка випала з рук потерпілого, відкрито викрав майно, яке належить останньому.
Той факт, що свідок ОСОБА_12 не впізнав обвинуваченого як особу, яка продала йому мобільний телефон, зарядний пристрій та навушники, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та кваліфікацію дій ОСОБА_7 , оскільки враховуючи участь у вчиненні злочину декількох осіб, не виключається можливість продажу викраденого іншими особами, матеріали відносно яких виділені в окремі провадження.
Таким чином, на переконання колегія суддів, дії обвинуваченого, особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження у зв`язку з оголошенням у розшук, а також невстановленої в ході досудового розслідування особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, були об`єднані спільним умислом на вчинення грабежу.
Інші доводи апеляційної скарги щодо наявності сумнівів з приводу доведеності вини ОСОБА_7 є безпідставними та спростовуються наведеними вище доказами.

Доводи захисника обвинуваченого про неповноту судового слідства, колегія суддів також вважає такими, що суперечать зібраним доказам, оскільки з матеріалів кримінального провадження та звукозапису судового засідання вбачається, що впродовж судового розгляду були допитані всі свідки, ретельно досліджені докази по справі, які підтверджують обставини справи та якими в повному обсязі доведено вину обвинуваченого.

Доводам обвинуваченого у вироку обґрунтовано наведено критичну оцінку, оскільки позиція захисту має на меті уникнення від кримінальної відповідальності та повністю спростовується сукупністю досліджених належних та допустимих доказів.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, в повній мірі встановив та належним чином оцінив і врахував всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання, та прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим можливо лише з призначенням йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, і підстави для призначення йому більш м`якого покарання відсутні.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419, КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 квітня 2021 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який утримується під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4