Справа№ 938/462/21
Судове провадження № 1-кп/938/95/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2021 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000048 від 11.04.2021 року про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, з неповною середньою освітою, депутатом не обирався, відповідно до ст.89 КК України не судимого,-
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 умисно заподіяв ОСОБА_5 легкі тілесні ушкодження.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

10.07.2021 року близько 20.30 год. ОСОБА_4 , перебуваючи неподалік магазину під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розміщеного в селі Красник Верховинського району Івано-Франківської області, вступив зі своєю сестрою ОСОБА_5 в конфлікт на грунті раптово виниклих між ними неприязних стосунків.

У ході даного конфлікту ОСОБА_4 діючи умисно, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, завдав близько п`яти ударів в різні ділянки тіла ОСОБА_5 .

У результаті протиправних дій ОСОБА_4 потерпіла ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді синців і ділянках правого та лівого плечей, лівого ліктьового суглобу, грудної клітки та правого колінного суглобу, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №94 від 27.07.2021 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися у заподіянні ОСОБА_5 легких тілесних ушкоджень, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 125 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому визнав повністю, вказавши, що вину визнає, дійсно 10.07.2021 року близько 20.30 год. в нього виник конфлікт з сестрою ОСОБА_5 , в ході якого наніс їй близько п`яти ударів в різні ділянки тіла, погоджується зі всіма обставинами кримінального правопорушення, які зазначені в обвинувальному акті щодо нього.
Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій вказує, що вона не має претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_4 , просить проводити судовий розгляд даного кримінального провадження без її участі (а.с.24-25).
Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 визнає свою вину повністю, то просить суд не допитувати свідків по даній справі, не досліджувати письмові докази, подавши письмову заяву з цього приводу, зазначивши, що його позиція є добровільною та істинною, розуміє, що в разі оскарження вироку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку (а.с. 27).
Враховуючи показання обвинуваченого, а також те, що він не оскаржує фактичні обставини справи, які вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів у справі, розуміє неможливість у подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, у суду не має сумнівів у добровільності та правдивості його позиції, тому відповідно до ч.3 ст.349 КПК України дослідження доказів відносно фактичних обставин справи визнано судом недоцільним, у зв`язку з чим суд обмежив їх дослідження допитом обвинуваченого та матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.

При призначенні покарання суд враховує, що у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16.10.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Також у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 9.06.2005 року) та «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.02.2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».
Крім того, загальні засади призначення покарання визначені в ст. 65 КК України, відповідно до якої покарання призначається 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. А згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд відносить те, що він щиро розкаявся у вчиненному та активно спряв розкриттю кримінального правопорушення.

Як вбачається з обвинувального акта, обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , під час досудового розслідування, не встановлено.
Суд також враховує особу винного ОСОБА_4 . Зокрема, вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.28), його місце проживання: село Красник Верховинського району Івано-Франківської області (а.с. 28,32), відповідно до ст. 89 КК України несудимий (а.с.29), на обліку в психоневрологічному та наркологічному кабінеті Верховинської районної лікарні не знаходиться (а.с.30), позитивно характеризується за місцем проживання (а.с.31).
У ч.2 ст.4 КК України закріплено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Відповідно до ч.1 ст.125 КК України ( в редакції закону, що діяв на час вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому проступку, який вчинено 10.07.2021 року) умисне легке тілесне ушкодження карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

Впродовж періоду з часу вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому проступку та по час ухвалення судом вироку щодо нього не набирав чинності закон про кримінальну відповідальність, яким скасовувалася б кримінальна протиправність діяння, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, пом`якшувалася б кримінальна відповідальність за вчинення цього проступку або іншим чином поліпшувалося становище обвинуваченого.
Враховуючи вищевказане, суд приходить до переконання щодо можливості призначення покарання ОСОБА_4 за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення в межах санкції ч.1 ст.125 КК України, обравши одне з альтернативних покарань.
Також суд враховує положення ч.2 ст.65 КК України, згідно з яким більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Так, згідно з ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
При таких обставинах, враховуючи майновий стан обвинуваченого, суд приходить до переконання, що призначення ОСОБА_4 покарання у вигляді штрафу в межах санкції ч.1 ст.125 КК України, буде відповідати принципу справедливості покарання, меті виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.
Санкцією ч.1 ст.125 КК України передбачено найменш суворий вид покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, яке в даному випадку є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігатиме вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід ОСОБА_4 на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання суд не вбачає.
Цивільний позов не заявлено.

Речові докази по справі відсутні.
Процесуальні витрати по справі відсутні.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 349, 368-371, 373, 374 КПК України, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 40 (сорока) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень.

На вирок суду сторонами може бути подана апеляція до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок суду відповідно до вимог ч.2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити обвинуваченому, його захиснику, прокурору.

Суддя: ОСОБА_1