Провадження № 1кп/201/1010/2021
ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 грудня 2021 року м. Дніпро
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, офіційно не працевлаштований, зареєстрований і проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України, -
23.11.2021 року приблизно о 14 годині 50 хвилин, ОСОБА_2 , маючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, зайшов у магазин «Варус-37» Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега», що розташований за адресою: м. Дніпро, пр. Героїв, буд. 11, та знаходячись у торгівельному залі магазину, на прилавку магазину побачив шоколад «Мілка» зі шматочками печива ОРЕО, які визначив предметом свого злочинного посягання.
Далі, ОСОБА_2 , знаходячись у вказаному місці та у вказаний час, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), діючи умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, розуміючи, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, взяв з прилавку шоколад «Мілка» зі шматочками печива ОРЕО, у кількості 4 штук, які поклав до правої кишені своєї куртки в якій в той момент був одягнутий.
Після чого, ОСОБА_2 , доводячи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), до кінця, пройшов повз лінії касового контролю магазину «Варус-37» ТОВ «Омега», не розрахувавшись за товар, який таємно, шляхом вільного доступу, взяв з прилавку та заздалегідь заховав до правої кишені своєї куртки, а саме: шоколад «Мілка» зі шматочками печива «ОРЕО», у кількості 4-х штук, тобто товар ТОВ «Омега» на загальну суму 327,60 грн., але довести свій злочинний умисел до кінця не зміг з причин, які не залежали від його волі, оскільки був зупинений працівником охорони магазину. Таким чином, ОСОБА_2 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального проступку до кінця, але кримінальний проступок не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.
Умисні дії ОСОБА_2 , які виразились у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), кваліфікуються за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України.
Вищезазначені обставини, які встановлені органом досудового розслідування, не оспорюються учасниками кримінального провадження, які надали згоду щодо розгляду обвинувального акту за їх відсутності, при цьому:
- обвинувачений ОСОБА_2 надав письмову заяву, складену в присутності захисника адвоката ОСОБА_3 щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами та ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні;
-представник потерпілого ОСОБА_4 надав письмову заяву щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні.
За результатами дослідження змісту заяви, обвинувального акту та матеріалів дізнання, у суду не виникло сумнівів в тому, що зазначена заява обвинуваченого є усвідомленою, відповідає його внутрішній волі, а його процесуальна позиція сформувалася без будь-якого стороннього неправомірного впливу на нього.
Згідно ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
А тому суд вважає за доцільне розглянути клопотання прокурора про розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні обвинувального акту та додані до нього матеріали щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників кримінального провадження на підставі обвинувального акта та доданих до нього матеріалів із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин, відповідно до положень ч. 2 ст. 382 КПК України.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та допустимих відомостях, визнаних доказами, або відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним (справа Дж. Мюрей проти Сполученого Королівства).
З урахуванням викладеного, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, дотримуючись принципу змагальності сторін та свободі в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, а встановлені в даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування обставини не оспорюються учасниками судового провадження і суд не вбачає підстав ставити їх під сумнів та визнає їх доведеними, оскільки вони повністю узгоджуються з наданими суду матеріалами дізнання, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_2 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження і дії ОСОБА_2 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, а саме як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України кваліфікується як кримінальний проступок.
Обвинувачений раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
До обставин, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.
До обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
При призначенні покарання суд виходить із наступного.
Згідно з ч.1 і ч.2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину (проступку), і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів (проступків) як засудженими, так і іншими особами.
За приписом ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин (проступок), має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів (проступків).
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Згідно п.3 вищевказаної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
З урахуванням даних про особу обвинуваченого, обставин вчиненого кримінального проступку, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за недоцільне призначення покарання у вигляді штрафу чи виправних робіт, оскільки ОСОБА_2 офіційно не працює, а вважає за необхідне призначити йому покарання у виді громадських робіт, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретним його обставинам, та обставинам, що пом`якшують та обтяжують покарання, даним про особу обвинуваченого.
Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Претензії матеріального характеру у представника потерпілого до обвинуваченого відсутні, цивільний позов не заявлений.
Питання щодо процесуальних витрат у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до ст. 124 КПК України.
Питання речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст.100, 369, 371-374, 382 КПК України КПК України, суд -
ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.15, ч. 1 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді 100 (ста) годин громадських робіт.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави в рахунок відшкодування процесуальних витрат - витрати на залучення експерта в розмірі 150,00 грн.
Запобіжний захід не обирався.
- DVD-R диск залишити на зберіганні в матеріалах кримінального провадження (а.п. 40).
Вирок за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України, зокрема, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому ст. 382 КПК України, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя: ОСОБА_1