ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/696/22 Справа № 191/2604/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, -
за участю:

секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції, врахувавши, що станом на 04.07.2021 ОСОБА_5 відбув 1/2 частину строку призначеного судом покарання, а також особу, засудженого, який має 2 заохочення та стягнень не має, працевлаштований на виробництві установи, зарекомендував себе посередньо, але його поведінка не є зразковою, а ставлення до виконання обов`язків не є сумлінним, у зв"язку з чим комісією установи 15.07.2021 йому було відмовлено в застосуванні ст. 82 КК України, як особі, що не стала на шлях виправлення, дійшов висновку, що засуджений не довів свого виправлення та відмовив у задоволенні клопотання.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього положення ст. 82 КК України.

Обгрунтовуючи вимоги скарги, засуджений посилається на незаконність рішення суду, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. На переконання засудженого, суд вирішуючи клопотання, належним чином не врахував його особу та те, що він характеризується позитивно, має заохочення, працевлаштований на виробництві установи. При цьому, засуджений звертає увагу на наявність виконавчого провадження щодо нього про стягнення коштів на користь держави, а згідно ст.118 КВК України, засуджені, які мають заборгованість зобов`язані працювати, та він не звертався про звільнення його умовно-достроково, а лише хотів пом`якшити рівень безпеки, що надасть йому можливість працювати та сплатити заборгованість. До того ж, засуджений наголошує на тому, що суд, всупереч його клопотанням, не надав йому захисника, чим позбавив права відстоювати свою правову позицію, тому вважає, що ухвала підлягає скасуванню.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого, який підтримав свою апеляційну скаргу, прокурора, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.
Згідно з вимогами ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі та стали на шлях виправлення, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
На переконання колегії суддів, при розгляді клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, суд першої інстанції в повній мірі дотримався наведених вимог закону.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_5 відбуває покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2016 року, яким його засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України, із врахуванням положень ст. 71 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

На час звернення засудженого до суду ОСОБА_5 відбув 1/2 призначеного судом покарання. Початок строку відбування покарання 04.04.2019, кінець 04.10.2023.

За час відбування покарання ОСОБА_5 вину в вчиненому злочині визнає, розкаюється. має 2 заохочення, стягнення відсутні, працевлаштований, ставлення до праці задовільно, намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу, але характеризується посередньо, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно, потребує спонукання, правила внутрішнього розкладу виконує під наглядом адміністрації.
Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, й особу засудженого, його участь в житті установи виконання покарань, наявність лише 2 заохочень за досить тривалий час відбування покарання, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_5 не став на шлях виправлення є обґрунтованим, та підстави для застосування щодо нього ст.82 КК України відсутні.
Вирішуючи питання обґрунтованості доводів апеляційної скарги засудженого, суд виходить з того, що ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності притягується не вперше та наразі відбуває покарання за вчинення злочину проти власності та комісією установи йому було відмовлено в застосуванні ст. 82 КК України, як особі, що не стала на шлях виправлення, тому, на думку колегії суддів, заміна призначеного покарання на більш м`яке не буде сприяти досягненню мети кримінального покарання, зазначеній у ч. 2 ст.50 КК України, а саме, виправленню засудженого, а також, запобіганню вчиненню ним нових злочинів.
Що стосується доводів апелянта про порушення його права на захист, то вони є необґрунтованими, оскільки положеннями КПК України передбачений вичерпний перелік випадків, за наявністю яких участь захисника у кримінальному провадженні є обов`язковою та в цьому випадку такі підстави відсутні. Окрім того, як в суді першої інстанції так і під час апеляційного перегляду, згідно з матеріалами провадження, клопотання про залучення захисника засуджений не заявляв та його права йому були зрозумілі, зокрема право мати захисника, однак він ним не скористався.
Отже, беручи до уваги вищевикладене в сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх такими, що не суперечать фактичним обставинам справи.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, яке скасуванню, з викладених в апеляційній скарзі мотивів, не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 , залишити без задоволення.
Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4