ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/737/21 Справа № 701/1339/19 Категорія: ст. 331 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданнсекретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурорпрокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

представника потерпілих

в режимі відеоконференції ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси виділені матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 11 листопада 2021 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 10.01.2022 включно з визначенням застави, -

в с т а н о в и л а :

В провадженні Черкаського районного суду Черкаської області перебувають матеріали об`єднаного кримінального провадження №0000227 від 08.08.2019, та №0000233 від 18.10.2018 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 206-2, ч.3 ст. 358, ч.2 ст. 366 КК України, та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 206-2, ч.1,3,4 ст. 358 КК України.

У підготовчому засіданні захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_9 заявлено клопотання про повернення прокурору обвинувального акта щодо ОСОБА_7 .. Обвинуваченим ОСОБА_7 заявлено письмове клопотання про закриття провадження на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України. Прокурор ОСОБА_6 в судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на 60 днів.

11.11.2021 ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 про повернення прокурору обвинувального акта щодо ОСОБА_7 . Відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 щодо закриття провадження по справі. Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 призначено до судового розгляду. Клопотання прокурора задоволено, та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 10.01.2022 включно, з визначенням застави - 1050 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 2017050 грн., та у разі її внесення покладено обов`язки, передбачені п.1-4,9 ч.5 ст. 194 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати в частині продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, та обрати щодо останнього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. У випадку, якщо суд дійде висновку про неможливість обрання іншого запобіжного заходу, крім тримання під вартою, зменшити розмір застави до 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
В обґрунтування своїх вимог апелянт вказує, що прокурором до клопотання не додано жодних доказів, які б підтверджували обставини, викладені в ньому, а також не додано доказів вручення копії клопотання обвинуваченому. Вказує, що посилання місцевого суду на суму нібито завданих збитків у кримінальному провадженні є недоречними, оскільки даний факт не доведено. Вказує, що прокурором не доведено наявність заявлених ризиків, а сума застави є занадто великою, оскільки ОСОБА_7 тривалий термін перебуває під вартою та не має доходів і майна, яке можливо було б реалізувати та внести заставу.
Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 та представника потерпілих ОСОБА_8 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили ухвалу місцевого суду залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому колегія суддів перевіряє ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 11.11.2021 лише в частині продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 ..
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зазначених вимог закону судом першої інстанції дотримано.

Відповідно до положень ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст. 176 цього Кодексу.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р.).

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Під час розгляду клопотання прокурора суд першої інстанції встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_7 під впливом тяжкості покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, може переховуватися від суду, впливати на потерпілих та свідків, які ще не допитані місцевим судом, продовжувати злочинну діяльність.
Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 206-2, ч.3 ст. 358, ч.2 ст. 366 КК України, два з яких є тяжкими та за які, в разі визнання його винуватим, може бути засудженим до позбавлення волі на тривалий термін.

У рішенні по справі «Wпроти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними. При апеляційному розгляді встановлено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 та встановлена обґрунтована наявність ризиків, визначених п.п.1,3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Згідно ч.3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Таким чином, є безпідставними доводи апелянта про відсутність в матеріалах справи даних про вручення обвинуваченому ОСОБА_7 копії клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою останнього, оскільки не залежно від подання чи не подання прокурором даного клопотання, місцевий суд, у відповідності до вимог ч.3 ст. 331 КПК України, зобов`язаний був повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Судом першої інстанції враховано дані про особу ОСОБА_7 , в тому числі і ті, які позитивно його характеризують, а також перевірена можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 не має зареєстрованого місця проживання, вважається несудимим в силу вимог ст. 89 КК України, однак раніше притягувався до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 305, ч.1 ст. 309, ст.70 КК України.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 перебував у розшуку згідно постанови слідчого від 13.06.2019, оскільки ухилявся від явки до органу досудового розслідування, порушив покладений на нього обов`язок, визначений ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м.Черкаси про обрання запобіжного заходу від 16.10.2019, а саме без повідомлення слідчого та прокурора поїхав до м.Жашків Черкаської області.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_7 має на триманні трьох дітей є неспроможними, оскільки він не є їх рідним батьком, і рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 03.08.2021 по справі №693/1218/20 стягнуто з ОСОБА_11 на корить його дружини ОСОБА_12 аліменти на їх утримання.

У рішенні від 12 березня 2009 року у справі «Олексадр Макаров проти Росії» №152117/07 Європейський суд з прав людини вказав, що «... сума застави повинна оцінюватися головним чином по відношенню заінтересованої особи, його активів... іншими словами, ступенем впевненості, яка можлива в тому, що перспектива втрати забезпечення у випадку його неявки в суд послужить достатнім фактором, виключаючи з його сторони будь-яке бажання зникнути».

Розмір застави, згідно вимог ч.4 ст. 182 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб у особи, щодо якої застосовано заставу, не виникало бажання сховатися.

Колегія суддів, з урахуванням пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 206-2, ч.3 ст. 358, ч.2 ст. 366 КК України, можливості призначення суворого покарання у разі доведеності його вини, його особи та поведінки, вважає, що визначений розмір застави - 1050 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 2017050 грн., є необхідним та достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому доводи апелянта в цій частині є неприйнятними.

Колегія суддів позбавлена можливості перевіряти фактичні обставини справи та доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, оскільки це належить до компетенції місцевого суду під час розгляду кримінального провадження по суті.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .

З врахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції, та задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 .

Керуючись ст. 183, 199, 331, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 11 листопада 2021 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 10.01.2022 включно з визначенням застави, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді