Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/19/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2022 року. колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження №0001545 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_12 , обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та в їх інтересах захисника адвоката ОСОБА_9 , на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 11.06.2021 року.

Цим вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, українця. громадянина України, не одруженого, не працюючого, із середньою освітою, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, проживаючого АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 13.10.2008р. Придніпровським районним судом м.Черкаси за ч.2 ст.307 КК України до покарання у виді 5р. позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки;
- 26.04.2010 року Соснівським районним судом м.Черкаси за ч.2 ст.307, ст.71 КК України до покарання у виді 5років 3місяців позбавлення волі з конфіскацією майнаю. 15.04.2013 року звільнений по УДО згідно ухвали Вінницького райсуду Вінницької області від 05.04.2013 року не відбутий строк 1рік 7місяці 24 дні;
визнано винним та призначено покарання за п.п.1, 12 ч.2 ст. ст.115 КК України у виді 14 років позбавлення волі.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Черкаси, українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, із середньою освітою, проживаючого АДРЕСА_2 , раніше не судимого;
визнано винним та призначено покарання за:

- п.п.1, 12 ч.2 ст.115 КК України у виді 14 років позбавлення волі;
- ч.1 ст.263 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_11 покарання у виді 14 років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_10 , ОСОБА_11 до вступу вироку в законну силу залишено попередній тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_10 , ОСОБА_11 рахувати з моменту їх затримання з 19.09.2019 року.

Стягнуто із ОСОБА_10 , ОСОБА_11 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз по справі в сумі 45022 грн. 63коп., по 22511грн. 30 коп. з кожного.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_13 задоволено частково. Стягнуто солідарно із ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на користь потерпілої ОСОБА_13 завдану матеріальну шкоду в розмірі 18764 грн. 22 коп. та моральну шкоду в розмірі 200000 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_12 задоволено частково. Стягнуто солідарно із ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на користь потерпілої ОСОБА_12 завдану матеріальну шкоду в розмірі 5729 грн. 64 коп. та моральну шкоду в розмірі 200000 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Долю речових доказів вирішено відповідно ст.100 КПК України.

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні вбивства, тобто як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (умисне вбивство), двох або більше осіб, вчинене за попередньою змовою групою осіб та ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні вбивства, тобто як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (умисне вбивство), двох або більше осіб, вчинене за попередньою змовою групою осіб, та у придбанні, зберіганні, носінні вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, за таких обставин.
Так, 17.09.2019 року о 17:00 год. ОСОБА_10 разом з ОСОБА_11 , заручившись підтримкою інших невстановлених досудовим розслідуванням осіб, матеріали стосовно яких виділено в окреме кримінальне провадження, вирушили на зустріч із раніше їм знайомими ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до території колишнього військового полігону, розташованого поблизу відрізку 209 кілометру автодороги «Київ-Донецьк», неподалік АДРЕСА_3 . Прибувши на вищезазначене місце, о 17 год. 30 хв. ОСОБА_10 за попередньою змовою та спільно з ОСОБА_11 й іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали стосовно яких виділено в окреме кримінальне провадження, діючи умисно, протиправно та цілеспрямовано, реалізуючи свій спільний умисел, направлений на вбивство ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , з метою помсти за спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , що мало місце 10.09.2019 року та неодноразові погрози йому і на адресу його дружини з боку ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх протиправних дій, з метою вбивства, нанесли останнім численні удари по голові, тулубу та ногам, невстановленими досудовим розслідуванням тупими предметами та предметами, що мають колючо-ріжучі властивості, а також ОСОБА_11 здійснив два постріли в тіло ОСОБА_14 з пістолета конструкції Макарова (ПМ) НОМЕР_1 , конструкція якого перероблена саморобним способом шляхом зміни ствола.
Своїми умисними насильницькими діями ОСОБА_10 та ОСОБА_11 разом з невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали стосовно яких виділено в окреме кримінальне провадження, спричинили ОСОБА_14 тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого сліпого поранення черевної порожнини і раною центру нижньої частини поперекової області, проникаючого сліпого поранення черевної порожнини із раною початку площини верхнє-зовнішнього квадрату сідниці з відповідними супутніми ознаками, які згідно висновку судово-медичної експертизи №05-6-02/295 від 30.12.2019 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень та від яких настала смерть ОСОБА_14 . Також спричинили ОСОБА_14 тяжке тілесне ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми з відповідними супутніми ознаками; спричинили численні переломи, рани, синці, садна, що відносяться до категорії середньої тяжкості та легких тілесних ушкоджень згідно висновку судово-медичної експертизи №05-6-02/295 від 30.12.2019 року.
Своїми умисними насильницькими діями ОСОБА_10 та ОСОБА_11 разом з невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали стосовно яких виділено в окреме кримінальне провадження, спричинили ОСОБА_15 тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми, а саме перелом кісток склепіння і основи черепа з відповідними супутніми ознаками, які згідно висновку судово-медичної експертизи №05-6-02/296 від 28.12.2019 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень та від яких настала смерть ОСОБА_15 .
Також спричинили ОСОБА_15 тяжкі тілесні ушкодження у вигляді переломів 9-11 ребер справа з розривами плеври та легені, спаданням правої легені з крововиливом у грудній порожнині з відповідними супутніми ознаками; спричинили численні переломи, рани, синці, садна, що відносяться до категорії середньої тяжкості та легких тілесних ушкоджень згідно висновку судово-медичної експертизи №05-6-02/296 від 28.12.2019 року.
Крім цього, ОСОБА_11 у невстановлені досудовим розслідуванням час і дату, за невстановлених обставин, незаконно, без передбаченого законом дозволу придбав вогнепальну зброю, а саме пістолет, який згідно висновку експерта від 11.11.2019 року №1/1300 є короткоствольною нарізною вогнепальною зброєю 9 мм пістолетом конструкції Макарова (ПМ), промислового виробництва СРСР, конструкція якого змінена саморобним способом шляхом зміни ствола, придатним для стрільби. А у подальшому, 17.09.2019 року ОСОБА_11 взяв із собою вказаний пістолет на зустріч із раніше знайомими ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , до території колишнього військового полігону, розташованого поблизу відрізку 209 кілометру автодороги «Київ-Донецьк», неподалік АДРЕСА_3 , де із застосуванням вказаної зброї ОСОБА_11 здійснив два постріли в тіло ОСОБА_14 . Після цього, ОСОБА_11 переніс вказаний пістолет до будинку, у якому він проживав по АДРЕСА_4 , де поклав та зберігав на козирку під`їзду вказаного будинку до 20.09.2019 року, коли за місцем проживання ОСОБА_11 працівниками поліції проведено огляд місця події, під час якого із зовнішньої сторони козирка під`їзду виявлено і вилучено вищевказаний пістолет.

В апеляційній скарзі прокурор просив скасувати вирок суду першої інстанції через невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у вигляді 7 років позбавлення волі. ОСОБА_11 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, та призначити йому покарання: за ч. 1 ст. 115 КК України у вигляді 7 років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 263 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 7 років позбавлення волі.

Свої вимоги обґрунтував тим, що відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим, згідно вимог вказаної статті, є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. У відповідності до п. 16 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.90 «Про виконання судами України законодавства і постанови Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» (далі - Пленум), суду при постановленні вироку належить дати аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, підсудних, у висновку експерта та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення, не обмежуючись лише зазначенням прізвища свідка, потерпілого або назви проведеної експертизи тощо. Згідно п. 17 цієї ж постанови Пленуму - висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу, прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

В свою чергу суд першої інстанції не виконав вказані вимоги законодавства та вдався до формального перерахування досліджених доказів у судовому засіданні без надання належної їм оцінки. Крім того, про формальний підхід до оцінки досліджених доказів та показань свідків свідчить той факт, що судом взагалі не взято до уваги показання свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які також підтверджуються дослідженими у судовому засіданні матеріалами, щодо обставин вчиненого злочину ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Також, за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення якщо це покращує становище особи стосовної якої здійснюється кримінальне провадження. В порушення вказаних норм суд першої інстанції вийшов за межі висунутого зміненого обвинувачення, погіршуючи становище обвинувачених та визнав ОСОБА_10 винним у вчиненні злочину, передбаченому п.п. 1,12 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 1, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України. Більше того, вказані висновки суду щодо наявності у вказаних осіб зазначених ознак кримінальних правопорушень не підтверджуються доказами дослідженими під час судового розгляду.

В апеляційні скарзі потерпіла ОСОБА_12 просила скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п.1, 12 ч.2 ст. ст.115 КК України, та ОСОБА_11 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.1, 12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України та призначити покарання: ОСОБА_10 довічне позбавлення волі; ОСОБА_11 за п.п.1, 12 ч.2 ст.115 КК України довічне позбавлення волі, за ч. 1 ст. 263 КК України залишити без змін призначене судом першої інстанції покарання, остаточно призначити покарання у вигляді довічного позбавлення волі. Збільшити розмір грошового відшкодування моральної шкоди, стягнувши солідарно із ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на користь ОСОБА_12 300 000 гривень грошового відшкодування моральної шкоди.

В решті прошу вирок суду першої інстанції залишити без змін. Свої вимоги обґрунтувала тим, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано положення ст.50, 64, 65 КК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання». Щодо даних, які характеризуються обвинувачених, то суд не встановив ні обставин, що пом`якшують, ні обставин, що обтяжують покарання, водночас суд встановив: щодо обвинуваченого ОСОБА_10 що той неодноразово судимий, щодо обвинуваченого ОСОБА_11 що в того відсутнє будь-яке соціально корисне заняття (ніде не працював до затримання, сімейні зв`язки (неодружений, не має утриманців). Описані у вироку обставини свідчать про вчинення жорстокого діяння проти життя двох осіб, діяння, супроводжуваного завданням значної кількості тілесних ушкоджень, в тому числі колото-ріжучих, вогнепальних, тілесних ушкоджень, небезпечних для життя, що спричинили смерть двох осіб. Описані у вироку на підставі висновку судово-медичної експертизи тілесні ушкодження свідчать про жорстокий характер дій обвинувачених. При цьому в судовому засіданні обвинувачені свою вину не визнали, не виявили жодних ознак каяття, обвинувачений ОСОБА_10 поводився доволі агресивно навіть в залі суду. Це свідчить про те, що обвинувачені не усвідомили належним чином значення свого діяння та цінність людських життів, на які вони посягнули, що свідчить про їхню підвищену загрозу для суспільства. Саме тому вважає, що менш суворе покарання (позбавлення волі на 14 років) не є достатнім для забезпечення мети попередження вчинення нових кримінальних правопорушень проти життя людини. В частині цивільного позову зазначила, що відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Зазначені вимоги судом враховано не повною мірою. Так, судом не враховано, що моральної шкоди завдано особливо тяжким злочином, пов`язаним із жорстоким позбавленням життя двох осіб, глибина душевних страждань потерпілої визначається як втратою назавжди близької людини, так і усвідомленням тих значних фізичних страждань, яких зазнав загиблий брат перед смертю, ступінь вини обвинувачених є найвищим - прямий умисел. За таких умов заявлені потерпілою ОСОБА_12 300 000 грн. відшкодування моральної шкоди є достатньо розумними та справедливими.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 просив вирок змінити. Вирок стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за п.п.1, 12 ч.2 ст.115 КК України та ч.1 ст.115 КК України скасувати, кримінальне провадження закрити у зв`язку із недоведеністю вчинення обвинуваченими інкримінованого кримінального правопорушення, та пом`якшити призначене судом покарання ОСОБА_11 за ч.1 ст.263 КК України до 3 років позбавлення волі. Відмовити в цивільних позовах. Свої вимоги обґрунтував тим, що відповідно до п. 16 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990 №5 Про виконання судами України законодавства і постанови Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» (далі за текстом - Пленум), суду при постановленні вироку належить дати аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, підсудних, у висновку експерта та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення, не обмежуючись лише зазначенням прізвища свідка, потерпілого або назви проведеної експертизи тощо. Згідно з п. 17 Пленуму в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені у судовому засіданні. При постановленні вироку суд, в умовах, що виключають будь-яке втручання у вирішення конкретних справ, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності для вирішення питань, зазначених у ст. 324 КПК України. Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано. Натомість, Черкаський районний суд вказані вимоги законодавства виконав та вдався до формального перерахування досліджених доказів у судовому засіданні без надання належної їм оцінки. Суд не надав належної правової оцінки показанням, поясненням обвинувачених та свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 . За обставинами справи, у вересні 2019 року у ОСОБА_10 відбувся конфлікт з ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які з метою заволодіння майном, грошовими коштами та автомобілем, що належав співмешканці ОСОБА_10 нанесли йому численні тілесні ушкодження, у тому числі ножові поранення. У послідуючому ОСОБА_10 зателефонував ОСОБА_14 запропонував зустрітися з метою обговорення повернення автомобіля запропонував принести ще додатково гроші у розмірі 10 тис грн. Враховуючи, що ОСОБА_10 переживав щодо вказаної зустрічі, оскільки особи були фізично сильніші за нього, раніше вже спричиняли йому тілесні ушкодження, він попросив ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 поїхати 17.09.2019 року на зустріч з ним, оскільки переживав, що вони знову заберуть гроші та не повернуть автомобіль. На вказаній зустрічі ОСОБА_14 та ОСОБА_15 повернули ОСОБА_10 транспортний засіб і так як, на його автомобілі обвинувачені могли доїхати самостійно, ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 поїхали на авто, яке належить дружині ОСОБА_17 . Як тільки ОСОБА_16 , ОСОБА_18 та ОСОБА_17 від`їхали ОСОБА_14 та ОСОБА_15 почали наносити обвинуваченим тілесні ушкодження, у них був ніж та зброя. На ОСОБА_11 нападав ОСОБА_22 на ОСОБА_10 ОСОБА_15 . У ході оборони ОСОБА_11 , у ОСОБА_14 випала зброя, яку ОСОБА_11 встиг підхопити та направив на ОСОБА_14 з метою свого захисту. В самого ОСОБА_14 , ОСОБА_11 не цілився, лише в його сторону. ОСОБА_11 здійснив два постріли обороняючись, чи була вказана вогнепальною чи зарядженою, він не знав. Умислу на вбивство у обвинувачених було. У подальшому ОСОБА_11 з ОСОБА_10 сіли до автомобіля та поїхали. Коли від`їжджали, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 були живі та продовжували погрожувати розправою. Таким чином, умислу на вбивство ОСОБА_14 та ОСОБА_15 не було. Бійка виникла за ініціативи померлих осіб, до того ж вони були озброєні. Про відсутність умислу на вбивство доводять також пояснення ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , які пояснили суду, що ціль поїздки була лише повернення автомобіля. Підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених свідками не має оскільки будь-яких даних об`єктивного характеру про їх зацікавленість в результаті розгляду справи, під час судового розгляду, не встановлено, а їх показання співпадають з обставинами, відомості про які містяться в інших письмових доказах у кримінальному провадженні. Судом не враховано, що напередодні ОСОБА_14 та ОСОБА_15 нанесли тілесні ушкодження ОСОБА_10 , а також те, що 17.09.2019 року під час зустрічі у ОСОБА_14 при собі був ніж та зброя, з якими він нападав на ОСОБА_11 . ОСОБА_14 наносив ОСОБА_11 тілесні ушкодження, тому останній змушений був захищатися, що підтверджується протоколом освідування від 23.09.2019, висновком експерта від 21.01.2020 №02- 01/87. Окрім того судом оцінено висновок експерта № 05-6- 02/296 від 30.12.2019 року (відносно смерті ОСОБА_15 ) та висновком № 05-6- 02/295 від 30.12.2019 року (відносно смерті ОСОБА_14 ) лише, як докази вини обох обвинувачених. При цьому, дані висновки не мають однозначного трактування, оскільки доводять, і той факт, що останні захищалися. Вказане спростовує наявність в діях обох обвинувачених умислу на вбивство ОСОБА_14 та ОСОБА_23 , та напроти доводить факт самозахисту. Також докази, на які посилається суд у вироку, доводять лише факт присутності обвинувачених на місці події 17.09.2019 року та наявності бійки між ними та померлими особами. Вказані обставини обвинувачені не заперечували ні на досудовому, ні на судовому слідстві. Окремої уваги заслуговує той факт, що Черкаським районним судом не взято до уваги доводи, щодо відсутності у ОСОБА_11 мети вбивства, оскільки до 17.09.2019 року ОСОБА_11 з ОСОБА_14 не був знайомим, а на зустріч приїхав, як товариш ОСОБА_10 , з метою підтримки під час розмови щодо повернення його речей.

Крім того вказав, що стосується обвинувачення ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 263 КК України, Черкаським районним судом невірно встановлено обставини справи та зазначено, що ОСОБА_11 привіз на зустріч 17.09.2019 року короткоствольну вогнепальну зброю. На підтвердження вказаного висновку у суду відсутні будь-які докази. Відповідно пояснень, які ОСОБА_11 надавав під часу усього розгляду справи та й досудового слідства, він підібрав вказаний пістолет з землі, після того, як той випав з кишені ОСОБА_14 , в той момент, коли останній здійснював напад на ОСОБА_11 з ножем. Ніж, і пістолет були власністю ОСОБА_14 . Зброю ОСОБА_11 забрав у нього з метою свого захисту запобігання стрілянині, коли вони з ОСОБА_10 від`їжджали. Окрім цього, ОСОБА_14 раніше вже притягувався кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, фактом хуліганства із застосуванням зброї, передбаченого ч.ч. 2, 4 ст. 296 України (а.с. 98-100 т.1), вироком Соснівського районного суду м. Черкаси 27.01.2017 у справі № 712/10862/15-к. Всебічно дослідивши всі обставини даного кримінального провадження оцінивши кожний, зібраний під час досудового розслідування доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність доказів обвинувачення, крім того, з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає, що їх не можна покласти в основу обвинувального вироку, оскільки вони, як самі по собі, так і у сукупності прямо або опосередковано не підтверджують обставини викладені в обвинувальному акті, і подальшому і у вироку суду. Докази, які наявні в матеріалах справи, доводять лише факт події. Враховуючи відсутність доведеної вини в інкримінованих злочинах, підстави для задоволення цивільних позовів про стягнення моральної шкоди, на кори, родичів померлих - відсутні. Ураховуючи, що ОСОБА_11 не придбавав, але зберігав вогнепальну зберігав та не здавав її в добровільному порядку органам влади, він частково визнає свою вину за ч. 1 ст. 263 КК України. Відповідно до ст. 377 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження. Відповідно до вимог ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених ч. 2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що згідно з обвинувальним актом у даному кримінальному провадженні інкріміновано ч. 1 ст. 115 КК України. Під час судового розгляду прокурор додаткове обвинувачення не висував. З огляду на викладені норми закону, суд не наділений процесуальними повноваженнями виходити за межі пред`явленого обвинувачення, збільшувати його об`єм, перекваліфіковувати дії обвинуваченого на більш тяжкі кримінальні правопорушення. Ці повноваження відносяться виключно до компетенції слідчого та прокурора, як сторони обвинувачення.

В своїх уточненнях до апеляційної скарги захисник адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 просив вирок скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції. Свої вимоги обґрунтував тим, що предмет схожий на пістолет, що визначений в протоколі проведення слідчого експерименту та протоколом огляду місця події, є неналежними доказами в кримінальному провадженні. А тому і висновок експерта, що було виготовлено на підставі огляду такого предмета, також не може братися судом до уваги, не зрозуміло за яких обставин та за яких підстав огляд «місця події» проводився 20 вересня 2019 року після 19 години за місцем проживання ОСОБА_24 по вул.Сумгаїській повторно, оскільки місцем події - являється 209 км автодороги «Київ - Знам`янка». Крім того, єдина ухвала суду, що стосується обшуку помешкання ОСОБА_11 була постановлена судом 19.09.2019 року. При цьому, обшук було проведено 18.09.2019 року, в його ході було вилучено деякі речі, такі як кросівки, телефон і т.д. (протокол обшуку. Предмету схожого на пістолет, в ході обшуку виявлено не було. 19.09.2019 року слідчому судді було подано клопотання про надання дозволу на проведення обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Дане клопотання було подано з метою подальшого визнання допустимими доказів отриманих під час огляду вказаної вище квартири 18.09.2019 року. Того ж дня - 19.09.2019 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області було постановлено ухвалу про надання дозволу на обшук. Ухвала на обшук передбачала виключно обшук квартири АДРЕСА_5 . 20.09.2019 року, після огляду під`їзду, предмет, схожий на пістолет було запаковано в пакет та передано експерту на дослідження, без визнання його речовим доказом, що є порушення норм КПК України та Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінносте та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду. Отже, на думку захисту проведення слідчого експерименту в під`їзді та біля під`їзду будинку за ініціативою слідчого та виявлення предмету схожого на пістолет, що, не був визнаний речовим доказом та не був приєднаний до матеріалів кримінального провадження постановою органу дізнання, слідчого, прокурора, ухвалою суду або постановою судді, - не може братися до уваги судом при розгляді даної справи. Так само, як і висновок експерта № 1/1300 від 11.11.2019 року, який було виготовлено на підставі огляду такого предмета (балістичнаекспертиза). Крім того вказує, щодо результатів ряду експертиз, що було проведено в межах досудового розслідування, що вони не несуть однозначної доказової бази. А відповідно діючого принципу змагальності в кримінальному праві, будь-який сумнів має трактуватися на користь обвинуваченого.

В апеляційних скаргах обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 сталять аналогічні вимоги та доводи, як і в апеляційній скарзі захисника адвоката ОСОБА_9 , який діє в їх інтересах.

В запереченнях на апеляційні скарги прокурора та сторони захисту, потерпіла ОСОБА_12 зазначила, що апеляційна скарга прокурора є безпідставною та такою, що спрямована на виконання функцій сторони захисту, у зв`язку із чим не вбачає підстави для довіри прокурору з точки зору його здатності підтримувати державне обвинувачення. Крім того зазначає, що є підстави розглядати апеляційні скарги сторони захисту як зовсім недостатньо обґрунтовані для закриття кримінального провадження з реабілітуючих підстав, а самі доводи надумані, неконкретизовані, такі, що спираються на власний виклад обвинуваченими альтернативної версії подій, що не узгоджується із встановленими судом обставинами та зібраними у справі доказами.

Заслухавши доповідача, обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_25 та в їх інтересах захисника адвоката ОСОБА_9 , які підтримали подані апеляційні скарги, та заперечили проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілої, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника та обвинувачених та частково підтримав апеляційну скаргу потерпілої, представника потерпілої Гончар, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинувачених та захисника ОСОБА_9 , і прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, дотримуючись меж перегляду судових рішень визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Досудове розслідування та судове слідство у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про наявність в діях ОСОБА_10 ознак кримінального правопорушення, передбаченого п.п.1, 12 ч.2 ст. ст.115 КК України та ОСОБА_11 ознак кримінального правопорушення, передбаченого п.п.1, 12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 гл.28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_10 за п.п.1, 12 ч.2 ст. ст.115 КК України та ОСОБА_11 за п.п.1, 12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України судом першої інстанції у колегії суддів сумнівів не викликає.

Так, обвинувачений ОСОБА_10 в судових засіданнях суду першої інстанції свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково, вказав, що не згідний із кваліфікацією інкримінованого йому кримінального правопорушення. Вважає, що його дії слід кваліфікувати, як самооборона. Цивільні позови, що заявлені до нього потерпілими, не визнав повністю. Пояснив, що десь 10.09. чи 11.09.2019 року у нього відбувся конфлікт із знайомими ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які його побили, поранили ножем, забрали в нього барсетку, ключі і автомобіль Мерседес, що належить його співмешканці ОСОБА_26 та яким він користується. Через кілька днів до нього зателефонував ОСОБА_14 та запропонував викупити вказаний автомобіль за 10 тисяч грн. Він попросив своїх знайомих ОСОБА_11 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 поїхати з ним. Десь 16-17 вересня 2019 року вони разом на автомобілі Тойота Кемрі поїхали за м. Смілу та у безлюдному місці, десь біля поля, зустрілись із ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які приїхали на місце події на автомобілі ОСОБА_10 . Мерседесі та віддали ключі від автомобіля. У нього із собою ніякої зброї не було. Потім ОСОБА_17 , ОСОБА_16 та ОСОБА_18 поїхали. На місці події залишились він - ОСОБА_10 , ОСОБА_27 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Останній вихопив ніж і побіг до нього. Він взяв із автомобіля якусь біту і вдарив ОСОБА_15 , спочатку в область живота, а потім по руці і вибив ножа, фактично нанісши два удари бітою. У цей час він почув якийсь хлопок і побачив, як ОСОБА_24 йшов до автомобіля. Зелений піднявся із землі, він ще з ним поговорив, щоб більше не було ніякого конфлікту. Він чув погрози у свій бік зі сторони ОСОБА_15 і ОСОБА_28 Запропонував ОСОБА_15 його підвезти, однак той відмовився. Він разом із ОСОБА_11 сіли в автомобіль Мерседес і поїхали з місця події, а ОСОБА_15 і ОСОБА_14 залишились на місці події. Як саме відбувався конфлікт між ОСОБА_11 і ОСОБА_14 він не бачив. Ніякого умислу вбивати ОСОБА_15 і ОСОБА_14 чи завдавати їм тілесні ушкодження у нього не було. Ніяких ушкоджень ОСОБА_14 не наносив. Викликати швидку допомогу чи повідомляти про подію у поліцію не вважав за потрібне.

Обвинувачений ОСОБА_11 в судових засіданнях суду першої інстанції свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково, вказав, що та не згідний із кваліфікацією інкримінованого йому кримінального правопорушення. Вважає, що його дії слід кваліфікувати, як самооборона. Цивільні позови, заявлені до нього потерпілими, не визнав повністю. Пояснив, що коли точно були події не пам`ятає. Зустрівся із своїм добрим знайомим ОСОБА_10 , який сказав, що його побили ОСОБА_14 та ОСОБА_15 і вони у нього забрали автомобіль Мерседес. Він разом із ОСОБА_10 та особами на ім`я ОСОБА_20 , ОСОБА_29 і ОСОБА_30 поїхали за м.Смілу де на полі зустрілися із ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які приїхали на автомобілі ОСОБА_10 . Мерседесі. Зброї з собою у нього не було. ОСОБА_10 підійшов до них і вони віддали ключі від автомобіля. Тоді особи, які разом з ними приїхали: ОСОБА_20 , ОСОБА_29 і ОСОБА_30 поїхали на одній машині. На місці події залишились він, ОСОБА_31 , ОСОБА_32 та ОСОБА_15 ОСОБА_14 та ОСОБА_15 почали вести себе агресивно, виражатись нецензурною лексикою в їх бік, потім ОСОБА_14 дістав з кишені ножа і пішов на нього, почав замахуватись ножем. Він, ОСОБА_11 , став відмахуватись від нього, між ним і ОСОБА_14 зав`язалась бійка. Він кілька разів вдарив руками ОСОБА_14 по обличчю. Скільки точно наніс ударів не пам`ятає. В цей час ОСОБА_15 пішов до ОСОБА_10 і він не бачив, що там було далі. Він, ОСОБА_11 , хотів забрати ніж у ОСОБА_14 , забрав-вирвав ножа, відкинув його в сторону, а у цей час у ОСОБА_14 випав пістолет. ОСОБА_14 знову підібрав ножа і знову направився до нього. Він, ОСОБА_11 , підібрав із землі пістолет і двічі вистрілив у сторону ОСОБА_14 , який знаходився десь на відстані три метри від нього. Чи влучив чи ні не зрозумів, чи був заряджений пістолет не знав, що то був за пістолет чи травматичний чи з бойовими кулями не знав. Вказав, що за кілька місяців до цих подій він бачив цього пістолета у ОСОБА_14 , який розказував, що це травматичний пістолет. Стріляючи в ОСОБА_14 хотів його зупинити, щоб останній не вчиняв відносно нього неправомірних дій. Умислу вбивати не було. Потім почав відходити від ОСОБА_14 в сторону автомобіля і бачив як ОСОБА_10 відходить від ОСОБА_15 в сторону автомобіля, а ОСОБА_14 направився до ОСОБА_15 . В цей час ОСОБА_15 і ОСОБА_14 погрожували їм, що завтра з ними розберуться. Він і ОСОБА_10 сіли в автомобіль Мерседес і поїхали з місця події, а ОСОБА_15 і ОСОБА_14 залишились на місці події. Пістолет забрав із собою, замотав його і поклав на козирьок під`їзду будинку в м.Черкаси, у якому проживав. Викликати швидку допомогу чи повідомляти про подію у поліцію не вважав за потрібне.

Незважаючи на часткове визнання вини ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у скоєнні кримінального правопорушенні, передбаченого п.п.1, 12 ч.2 ст.115 КК України та часткове визнання вини ОСОБА_11 у скоєнні кримінального правопорушенні, передбаченого п.п.1, 12 ч.2 ст.115 та ч.1 ст.263 КК України, і на це правильно послався у своєму вироку суд першої інстанції, вина ОСОБА_10 за п.п.1, 12 ч.2 ст.115 КК України та ОСОБА_11 за п.п.1, 12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами і, зокрема:

- показаннями свідка ОСОБА_16 , наданими у судовому засіданні суду першої інстанції, який пояснив, що обвинувачені є його знайомими. Десь у вересні 2019 року він поїхав з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 десь за м. Смілу на трасі поговорити по питанню, що у ОСОБА_10 забрати автомобіль. ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 пішли у сторону поговорити з ОСОБА_33 та ОСОБА_34 , поговорили десь 2хв. Потім ОСОБА_20 і ОСОБА_21 повернулись до автомобіля, вони втрьох сіли і поїхали, а ОСОБА_11 і ОСОБА_10 залишились на місці розмовляти із ОСОБА_15 та ОСОБА_14 . При ньому ніяких неправомірних дій не було. Про факт вбивства ОСОБА_15 і ОСОБА_14 він дізнався згодом від знайомих і працівників поліції;

- показаннями свідка ОСОБА_17 , наданими у судовому засіданні суду першої інстанції, який пояснив, що обвинувачені є його знайомими. Десь у вересні 2019 року, якої точно дати він не пам`ятає, він на автомобілі своєї дружини ОСОБА_35 підвозив до м.Сміла ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , з ним були ОСОБА_16 і ОСОБА_18 . Вони поїхали до території колишнього військового полігону поблизу м.Сміла з метою врегулювання ситуації щодо того, що ОСОБА_14 забрав машину у ОСОБА_10 . ОСОБА_14 віддав ключі від автомобіля ОСОБА_10 . Потім він сам на своїй машині поїхав в м.Смілу, ОСОБА_18 і ОСОБА_16 поїхали окремо, а ОСОБА_10 і ОСОБА_11 залишились на місці, що було там після цього він не бачив. При ньому ніякого конфлікту і ніяких неправомірних дій не було і нічого такого він сам не бачив;

- показаннями свідка ОСОБА_18 , наданими у судовому засіданні суду першої інстанції, який надав аналогічні показання, як і свідок ОСОБА_17 .

Крім того, вина обвинувачених, і на це також правильно послався у своєму вироку суд першої інстанції, підтверджується іншими зібраними у справі доказами і, зокрема:

- даними протоколу огляду місця події від 18.09.2019р. з фототаблицею до нього, згідно яких зафіксовано обстановку на місці події, виявлено трупи ОСОБА_14 та ОСОБА_15 з наявними на них тілесними ушкодженнями, вилучено ряд доказів (а.с.7-29 Т.1);

- даними протоколу обшуку від 18.09.2019 року, згідно якого проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_11 по АДРЕСА_6 , внаслідок якого вилучено мобільні телефони та інші речі згідно протоколу (а.с.57-59 Т.1);

- даними ухвали Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19.09.2019 року щодо надання дозволу на обшук (а.с.63 Т.1);

- даними протоколу обшуку від 18.09.2019р. (а.с.71-75 Т.1);

- даними ухвали Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19.09.2019 року щодо надання дозволу на обшук (а.с.79 Т.1 доказів);

- даними протоколу огляду предметів від 19.09.2019 року, згідно якого оглянуто ряд предметів, які в подальшому визнані речовими доказами по справі (а.с.80-84 Т.1);

- даними постанови про визнання речовими доказами від 19.09.2019р. (а.с.85-86 Т.1 доказів);

- даними протоколу огляду предмету від 19.09.2019р., згідно якого оглянуто ряд предметів, які в подальшому визнані речовими доказами по справі (а.с.120-124 Т.1 доказів);

- даними постанови про визнання речовими доказами від 19.09.2019р. (а.с.125 Т.1 доказів);

- даними протоколу слідчого експерименту з участю свідка ОСОБА_16 від 20.09.2019р., згідно якого свідок на місці події розказав про обставини події, які йому відомо, фактично підтвердивши свої показання (а.с.126-128 Т.1 );

- даними протоколу слідчого експерименту з участю свідка ОСОБА_18 від 20.09.2019р., згідно якого свідок на місці події розказав про обставини події, які йому відомо, фактично підтвердивши свої показання (а.с.129-131 Т.1);

- даними постанови про визнання речовими доказами від 19.09.2019р. (а.с.143 Т.1);

- даними постанови про визнання речовими доказами від 19.09.2019р. (а.с.144 Т.1 доказів);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_11 від 20.09.2019 року, згідно якого останній в присутності захисника та понятих надав уточнюючі показання про обставини події від 17.09.2019 року, а саме, що на місці події залишились він, ОСОБА_10 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15 .. Між ним та ОСОБА_14 виникла бійка, останній виражався ненормативною лексикою та намагався нанести удар ножем. ОСОБА_11 злякався за своє життя і здоров`я, вихватив ножа та намагався ним відбиватись. Під час бійки з кишені Казімірова випав пістолет, який ОСОБА_11 схопив та двічі та двічі вистрелив в його бік. Після цього хлопці ще говорили. Пістолет він забрав із собою до АДРЕСА_4 (а.с.24-31 Т.2);

- даними протоколу огляду місця події від 20.09.2019р. з фототаблицею до нього, згідно яких працівниками поліції в м.Черкаси по вул.Сумгаїтська, 32 на козирьку під`їзду було виявлено та вилучено предмет схожий на пістолет марки ПМ (а.с.32-47 Т.2);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_11 від 26.09.2019 року з відеозаписом (а.с.49-51 Т.2);

- даними протоколу освідування підозрюваного ОСОБА_10 від 23.09.2019 року, згідно якого встановлені та описані тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_10 (а.с.60-61 Т.2);

- даними протоколу освідування підозрюваного ОСОБА_11 від 23.09.2019р., згідно якого встановлені та описані тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_11 (а.с.65-66 Т.2);

- даними протоколу огляду предметів від 25.09.2019р., згідно якого оглянуто предмет схожий на пістолет марки ПМ (а.с.68-70 Т.2);

- даними протоколу огляду трупа ОСОБА_15 від 19.09.2019р., згідно якого на тілі трупа виявлені численні тілесні ушкодження (а.с.74-78 Т.2);

- даними висновку експерта №05-6-02/295 від 30.12.2019р., згідно якого встановлені численні тілесні ушкодження у ОСОБА_14 , у тому числі тяжкі, середньої тяжкості та легкі тілесні ушкодження, описані згідно висновку експерта. Вказано, що смерть ОСОБА_14 настала від проникаючих поранень черевної порожнини, які супроводжувались ушкодженням кісток, внутрішніх органів і стінок судин з кровотечею у черевну порожнину та отяготилися гострою крововтратою і недокрів`ям судин внутрішніх органів, спричинені внаслідок дії вогнапальних снарядів в результаті проведення пострілів з вогнепальної зброї, прижиттєві (а.с.79-84 Т.2);

- даними протоколу огляду трупа ОСОБА_14 від 19.09.2019 року, згідно якого на тілі трупа виявлені численні тілесні ушкодження (а.с.87-91 Т.2);

- даними висновку експерта №05-6-02/296 від 28.12.2019 року, згідно якого встановлені численні тілесні ушкодження у ОСОБА_15 , у тому числі тяжкі, середньої тяжкості та легкі тілесні ушкодження, описані згідно висновку експерта. зазначено, що смерть ОСОБА_15 настала від відкритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалась переломом кісток склепіння і основи черепа із забиттям речовини головного мозку і підоболонковою кровотечею і отяготилася набряком, набубнявінням речовини головного мозку і розладом кровообігу внутрішніх органів; дані ушкодження виникли від неодноразової дії тупого (тупих) предмета (предметів), прижиттєві (а.с. 93-98 Т.2);

- даними висновку експерта №02-01/87 від 21.01.2020 року, згідно якого виявлено легкі тілесні ушкодження у ОСОБА_11 , а саме садна третього та четвертого пальців лівої кисті, садна правої гомілки, які могли виникнути 17.09.2019 року (а.с.107-110 Т.2 );

- даними висновку експерта №02-01/88 від 21.01.2020 року, згідно якого виявлено легкі тілесні ушкодження у ОСОБА_10 , а саме крововиливи обох повік з переходом у виличні ділянки, садно грудної клітки зліва, садно лівої гомілки, садно правого стегна, дві вшиті рани лівого плеча, які могли виникнути як 10.09.2019 року так і 17.09.2019 року (а.с.114-121 Т.2);

- даними висновку експерта №1/1300 від 11.11.2019 року, згідно якого наданий на експертизу пістолет є короткоствольною нарізною вогнепальною зброєю 9-мм пістолетом конструкції Макарова (ПМ), промислового виробництва СРСР, конструкція якого змінена саморобним способом шляхом заміни ствола, придатний для стрільби. Надані на експертизу дві кулі являються частинами боєприпасів до нарізної вогнепальної зброї (а.с.137-145 Т.2);

- даними протоколу огляду предметів від 29.11.2019 року з відеозаписом (а.с.35-37 Т.3);

- даними протоколу огляду предметів від 12.12.2019 року з відеозаписом (а.с.38-43 Т.3);

- даними протоколу ОМП від 28.12.2019р., а саме оглянуто автомобіль Мерседес, в якому зокрема на задніх сидіннях зафіксовані плями речовини бурого кольору (а.с.74-77 Т.3);

- даними протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 10.02.2020р. , згідно якого вилучено СД-диск з інформацією в офісі ТОВ «Лайфсел» (а.с.126-127 Т.3);

- даними протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 10.02.2020 року, згідно якого вилучено СД-диск з інформацією в офісі ПрАТ «Київстар» (а.с.128-129 Т.3);

- даними постанови про визнання речових доказів від 14.02.2020р. (а.с.136-136 Т.3).

Крім того суд правильно врахував в якості доказів:

- показання потерпілої ОСОБА_13 надані в суді першої інстанції, яка пояснила, що 17.09.2019 року її син ОСОБА_15 не прийшов додому. 19.09.2019 року вона з новин з`ясувала, що її сина вбили. Вона давала показання. Вона знає ОСОБА_10 . При яких саме обставинах вбили її сина вона не знає. Цивільний позов підтримала повністю, просила його задовольнити. Просила призначити покарання обвинуваченим максимально суворе, а саме у вигляді довічного позбавлення волі, кваліфікувавши дії обвинувачених за п.п.1, 12 ч.2 ст.115 КК України.

- показання потерпілої ОСОБА_12 надані в суді першої інстанції, яка пояснила, що 17.09.2019 року вбили її рідного брата ОСОБА_14 , про дану подію вона дізналась від сусідки. При яких саме обставинах вбили її брата вона не знає. Вказала, що брат для неї відігравав дуже важливу роль та був їй майже як батько. Цивільний позов підтримала повністю, просила його задовольнити. Просила призначити покарання обвинуваченим максимально суворе, а саме у вигляді довічного позбавлення волі, кваліфікувавши дії обвинувачених за п.п.1, 12 ч.2 ст.115 КК України.

- показання свідка ОСОБА_36 наданих в суді першої інстанції, який суттєвих обставин справи не повідомив, пояснивши, що він з обвинуваченими є друзями, про обставини події він знає від працівників поліції. Про наявність конфлікту ОСОБА_31 з ОСОБА_32 і Зеленим він знає лише зі слів.

- показання свідка ОСОБА_37 надані в суді першої інстанції, який допитаний за клопотанням потерпілої, надав пояснення на підтвердження доводів цивільного позову, та пояснив, що він є чоловіком потерпілої. Внаслідок вбивства брата потерпілої ОСОБА_14 , потерпілій була завдана суттєва емоційна травма, у потерпілої погіршився стан здоров`я, у неї були приступи на стресовому рівні, часто бувають депресії, вона стала замкнутою.

-показання свідка ОСОБА_38 допитаної у судовому засіданні за клопотанням потерпілої, яка надала пояснення на підтвердження доводів цивільного позову, та пояснила, що вона є подругою потерпілої ОСОБА_39 . Внаслідок вбивства сина потерпілої ОСОБА_15 , потерпіла сильно здала, душевно переживала, схудла, неодноразово зверталась до лікарів, стала нервовою.

- показання свідка ОСОБА_40 надані в суді першої інстанції, який суттєвих обставин справи не повідомив, пояснивши, що він з обвинуваченими знайомий, з ОСОБА_31 вони друзі. Пояснив, що 17.09.2019р. він їхав на таксі з м.Сміла до м.Черкаси і підвіз Казімірова. Прямим учасником події він не був. Про конфлікт з ОСОБА_41 та ОСОБА_32 він дізнався зі слів ОСОБА_31 .

- висновок експерта №380 від 06.11.2019р., яким встановлено, що ОСОБА_11 хронічним психічним захворюванням, недоумством не страждає і не страждав на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованого йому правопорушення, а виявляє прояви емоційно-нестійкого розладу особистості в стані компенсації, що свідчить про його здатність усвідомлювати свої дії і керувати ними та він не потребує застосування примусових заходів медичного характеру (а.с.127-129 Т.2 доказів).

Оцінюючи викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п.1, 12 ч.2 ст. ст.115 КК України та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого п.п.1, 12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, за, що їх засуджено, колегія судів доходить висновку, що дані висновки ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції у повному обсязі та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Дії обвинуваченого ОСОБА_10 правильно кваліфіковані по епізоду вмисного вбивства ОСОБА_14 та ОСОБА_15 за п.п.1, 12 ч.2 ст.115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (умисне вбивство), двох або більше осіб, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Дії обвинуваченого ОСОБА_11 правильно кваліфіковані по епізоду вмисного вбивства ОСОБА_14 та ОСОБА_15 за п.п.1, 12 ч.2 ст.115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (умисне вбивство), двох або більше осіб, вчинене за попередньою змовою групою осіб, та правильно кваліфіковані по епізоду придбання, зберігання пістолета за ч.1 ст.263 КК України, як придбання, зберігання, носіння вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції правильно визнав кваліфікацію згідно обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі за п.п.1, 12 ч.2 ст.115 КК України, що підтримано обома потерпілими і обґрунтовано зазначив в своєму вироку, що вчиненим за попередньою змовою групою осіб умисне вбивство вважається тоді, коли в позбавленні потерпілого життя брали участь декілька осіб (дві і більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його виконання.

По даному кримінальному провадженню вбачається попередня змова, а саме спільна домовленість ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які разом із невстановленими досудовим розслідуванням особами, прибули на місце події, на полігон у безлюдне місце, взявши із собою зброю, а саме перероблений пістолет, який був застосований на місці події та у подальшому був вилучений працівниками поліції за місцем проживання ОСОБА_11 , заради помсти ОСОБА_15 і ОСОБА_14 за їх погрози і нанесення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень та за заволодіння потерпілими автомобілем Казімірова, групою осіб, вчинили умисне вбивство ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

Якщо учасники групи діяли узгоджено щодо декількох осіб, хоча кожен із них позбавив життя одного потерпілого, дії кожного зі співучасників розглядаються як умисне вбивство двох або більше осіб, вчинене за попередньою змовою, і кваліфікується за пунктами 1 і 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Дана позиція узгоджується із Постановою Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 року №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи».

Зокрема, за цей злочин несуть відповідальність і ті особи, котрі хоча й не вчинювали дій, якими безпосередньо була заподіяна смерть потерпілому, але будучи об`єднаними з іншими співвиконавцями вбивства єдиним умислом, спрямованим на позбавлення потерпілого життя, виконали хоча б частину того обсягу дій, який група вважала необхідним для реалізації цього умислу.

З урахуванням конкретних обставин справи та змісту спільного умислу осіб, що вчинюють убивство за попередньою змовою, до таких дій належать: застосування на початку нападу насильства щодо потерпілого з метою приведення його у безпорадний стан з тим, щоб інший співучасник, скориставшись таким станом, заподіяв потерпілому смерть; подолання опору потерпілого з метою полегшити заподіяння йому смерті іншим співучасником; усунення певних перешкод, що в конкретній ситуації заважають іншій особі заподіяти потерпілому смерть або істотно ускладнюють це; надання особі, яка згідно з домовленістю заподіює смерть потерпілому, конкретної допомоги під час учинення вбивства (у вигляді порад, передачі зброї тощо); ведення спостереження за потерпілим, іншими особами чи обстановкою безпосередньо перед убивством або під час його вчинення з метою забезпечити реалізацію спільного умислу тощо.

Тому, доводи апеляційної скарги прокурора стосовно кваліфікації дій обвинувачених за ч.1 ст.115 КК України, а не за попередньою кваліфікацією, яка підтримана потерпілими тобто за п.п.1 і 12 ч. 2 ст. 115 КК України, є необґрунтованими та безпідставними та повністю спростовуються вищевикладеним та дослідженими судом вищевказаними зібраними по кримінальному провадженню доказами, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку.

Крім того, доводи апеляційної скарги прокурора стосовно того, що суд першої інстанції в порушення норм ст. 337 КПК України вийшов за межі висунутого зміненого обвинувачення, погіршуючи становище обвинувачених, є безпідставними.

Оскільки, згідно із положеннями ч.3 ст.338 КПК України, якщо в обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням ставиться питання про застосування закону України про кримінальну відповідальність, який передбачає відповідальність за менш тяжке кримінальне правопорушення, чи про зменшення обсягу обвинувачення, головуючий зобов`язаний роз`яснити потерпілому його право підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі.

Якщо потерпілий вирішив скористатися правом підтримувати обвинувачення у попередньому обсязі, то при поновленні судового провадження обвинувачення особи здійснюється: прокурором на підставі зміненого обвинувального акта; потерпілим у раніше пред`явленому обсязі.

У продовженому судовому розгляді обвинувачений захищається від обох обвинувачень, а суд приймає рішення з урахуванням всіх з`ясованих обставин та перевірки їх доказами.

Доводи обвинувачених та їх захисника та прокурора викладені в апеляційних скаргах стосовно того, що судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального та кримінального закону, зокрема, судом допущена неповнота та однобічність судового розгляду, суд надав неправильну оцінку зібраним по справі доказам є необґрунтованими та безпідставними.
Так, як вбачається із матеріалів кримінального провадження суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження дотримався вимог кримінального процесуального та кримінального закону, повно, всебічно та неупереджено розглянув кримінальне провадження, та надав у вироку зібраним по справі доказам належну правову оцінку, суперечності у вироку відсутні, порушень закону при розгляді кримінального провадження суд при цьому не допустив.

Також доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника адвоката ОСОБА_9 стосовно того, що суд першої інстанції вдався до формального перерахування досліджених доказів у судовому засіданні без надання належної їм оцінки, не надав належної правової оцінки показанням обвинувачених та свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , не знайшли свого об`єктивного підтвердження та повністю спростовуються матеріалами провадження. На переконання колегії суддів суд першої інстанції розглянув справу із дотриманням вимог кримінального процесуального закону та надав усім зібраним по справі доказам належну правову оцінку.

Крім того, доводи викладені в апеляційній скарзі захисника стосовно того, що у обвинувачених умислу на вбивство ОСОБА_14 , ОСОБА_15 не було, бійка виникла за ініціативи померлих потерпілих осіб, до того ж вони були озброєні, що підтверджує факт самозахисту обвинувачених, є необґрунтованими та безпідставними.

При цьому, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що характер та множинність тілесних ушкоджень на тілі потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_14 явно не свідчать про самозахист обвинувачених.

Крім того, доводи обох обвинувачених про те, що умислу вбивати ОСОБА_42 і ОСОБА_14 у них не було, не знайшли свого об`єктивного підтвердження, оскільки вказані доводи суперечать встановленим обставинам справи, суперечать вищевказаним доказам, які є належними і допустимими взаємоузгоджуються між собою та повністю підтверджують вину обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого 1 і 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Згідно наявних по справі доказів чітко прослідковуються мотиви вчинення обвинуваченими інкримінованих кримінальних правопорушень заради помсти ОСОБА_15 і ОСОБА_14 за їх погрози і нанесення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, що мали місце за кілька днів до події. В наявності кваліфікуючі ознаки, а саме вмисне вбивство двох осіб за попередньою змовою групою осіб.

Крім того при цьому колегія суддів враховує, що обвинувачені завідомо готувалися до вчинення вбивства при цьому приїхали на місце події із завідомо заготовленим для вбивства предметом вогнепальною зброєю, бойовим пістолетом, що прямо вказує на прямий умисел на вчинення ними вбивства двох осіб за попередньою змовою заздалегідь заготовленим предметом, вогнепальною зброєю. При цьому відсутні у матеріалах провадження докази того, що обвинувачені захищалися від нападу потерпілих, які почали наносити їм удари та у останніх був ніж та зброя. Разом із тим як вже зазначено вище характер та множинність тілесних ушкоджень на тілі потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_14 явно не свідчать про самозахист обвинувачених, а навпаки свідчить про умисел на вбивство потерпілих.

Дане вбачається також з поведінки обвинувачених щодо перекручування фактичних обставин справи, що відбулись на місці події, не виклику працівників поліції на місце події.

Крім того на умисел про вбивство прямо вказує приховання пістолета, що був застосований на місці події. Також, на це вказує небажання обвинувачених правдиво, добровільно, законно встановити дійсні обставини справи та намагання приховати свою причетність до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень.

Вказані показання обвинувачених суд першої інстанції правильно розцінив як намагання обвинувачених пом`якшити своє становище, свою вину, та намагання обвинувачених уникнути справедливого і законного покарання за вчинені діяння.

Також, доводи викладені в апеляційній скарзі захисника з приводу того, що пістолет був власністю ОСОБА_43 , оскільки випав з його кишені, та те, що ОСОБА_11 добровільно не видавав пістолет, не знайшли свого об`єктивного підтвердження. Так як вбачається з протоколу проведення слідчого експерименту від 20.09.2019 року за участю ОСОБА_11 та в присутності захисника ОСОБА_44 із відеозаписом: «На місці події залишились він- ОСОБА_11 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 і Зелений. Між ним та ОСОБА_32 виникла бійка, останній виражався ненормативною лексикою та намагався нанести удар ножем. Він, ОСОБА_11 , злякався за своє життя і здоров`я, вихватив ножа та намагався ним відбиватись. Під час бійки з кишені Казімірова випав пістолет, який він, ОСОБА_11 , схопив та двічі вистрелив в бік ОСОБА_14 . Пістолет він, ОСОБА_11 , забрав із собою до АДРЕСА_4 , потім останній добровільно вказав, на пістолет, який було виявлено та вилучено в АДРЕСА_4 на козирку під`їзду де саме проживав ОСОБА_11 (а.с.24-31 Т.2). Згідно протоколу огляду місця події від 20.09.2019 року слідчим було вилучено предмет схожий на пістолет (а.с.32-44 Т.1). Крім того, колегія суддів при цьому враховує, що ОСОБА_11 під час судового розгляду в суді першої інстанції вже змінив свої показання, та зазначив, що пістолет випав з кишені потерпілого ОСОБА_43 . Тому, колегія суддів доходить до висновку, що дані доводи, є позицією сторони захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того доводи апеляційної скарги захисника стосовно того, що предмет схожий на пістолет визначений в протоколі проведення слідчого експерименту та протоколом огляду місця події, є неналежними доказами в кримінальному провадженні, оскільки у матеріалах справи відсутнє процесуальне рішення слідчого про визнання речовим доказом вилученого пістолета не заслуговують на увагу.

На переконання колегії суддів, не винесення органом досудового розслідування процесуального рішення про визнання речовим доказом вилученого під час огляду місця події від 20.09.2019 року пістолета не є таким порушенням норм КПК України, яке тягне за собою скасування по суті правильно прийнятого судом рішення.

При цьому, колегія суддів враховує, що в результаті не винесення слідчим процесуального рішення, а саме постанови про визнання речовим доказам пістолета не впливає на належність та допустимість вказаного доказу по справі та не вплинуло на можливість скористатись своїми процесуальними правами стороною захисту щодо захисту від даного доказу зібраного органом досудового розслідування та не вплинуло на можливість захищатися стосовно даного доказу, а отже не вплинуло на право захищатися стосовно належності та допустимості даного доказу стороною захисту та обвинуваченими.

На переконання колії судді зібрані по справі докази є належними і допустимими, взаємоузгоджуються між собою та відповідають дійсним фактичним обставинам кримінального правопорушення встановленим у судовому засідання суду першої інстанції та яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, особу винного, який є неодруженим, непрацюючим, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться; раніше неодноразово судимий, проживає без реєстрації шлюбу з гр. ОСОБА_26 , за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_11 , суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, з яких злочин за за п.п.1, 12 ч.2 ст.115 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, особу винного, який є неодруженим, непрацюючим, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться; раніше не судимий, утриманців не має. Також, враховано позицію потерпілих, які просили максимально суворого покарання обвинуваченим. Суд правильно врахував відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , та обґрунтовано призначив обвинуваченим покарання в межах санкції статей у вчиненні яких вони обвинувачуються у виді позбавлення волі, яке на переконання колегії суддів відповідатиме тяжкості вчиненого, обставинам кримінального провадження та особам обвинувачених, є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення нових злочинів як ними самими, так і іншими особами, а ще буде відповідати меті покарання, визначеного у ст.50 КК України. При цьому також колегія суддів звертає увагу, що від скоєного злочину настали тяжкі наслідки смерть двох людей.

Підстави для перекваліфікації чи кваліфікації дій обвинувачених на ч.1 ст. 115 КК України та призначення покарання із застосуванням ст.69, ст. 75 КК України, колегія суддів не вбачає.

Крім того, суд першої інстанції правильно вирішив заявлені цивільні позови потерпілими та стягнув солідарно з обвинувачених на їх користь завдану моральну та матеріальну шкоду.

На переконання колегії суддів доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_12 щодо м`якості призначеного покарання та призначення обвинуваченим покарання у виді довічного позбавлення волі, є безпідставними, оскільки судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченим в повній мірі враховано ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, обставини вчинення кримінального правопорушення та осіб винних. Враховано відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин. Крім того враховано, що від скоєного злочину настали тяжкі наслідки смерть двох людей та обґрунтовано призначено обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій статей інкримінованих їм злочинів, яке справедливим, необхідним і достатнім.

Крім того, доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_12 щодо збільшення суми відшкодування моральної шкоди, є необґрунтованими та безпідставними. Оскільки суд першої інстанції з дотриманням положень ст.ст.23, 1167 ЦК України, правильно встановив, що потерпілим була завдана моральна шкода, яка виразилась в моральних, душевних стражданнях з приводу втрати ними членів сім`ї та близьких родичів, зокрема ОСОБА_13 втратила рідного сина, а ОСОБА_12 втратила єдиного брата. Та враховуючи принципи розумності та справедливості щодо стягнення шкоди, дійшов до правильного висновку про необхідність солідарно стягнути із обвинувачених на користь потерпілих моральну шкоду в розмірі по 200000 грн. на користь кожної потерпілої, що на переконання колегії суддів в даному випадку, є достатнім, розумним та справедливим.

Порушень вимог кримінального процесуального та кримінального закону які б стали підставою для скасування по суті правильного винесеного судом рішення або направлення справи на новий судовий розгляд, колегією суддів не встановлено. Підстави для зміни вироку чи його скасування та закриття провадження по справі відсутні.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та мотивованим, підстави для його зміни чи скасування відсутні, а тому апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_12 , обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та в їх інтересах захисника адвоката ОСОБА_9 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_12 , обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та в їх інтересах захисника адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 11.06.2021 року стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення, безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженими, які перебувають під вартою, у той же строк з дня вручення їм копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

(підписи)