Ухвала
Іменем України
12 жовтня 2021 року

м. Київ
справа №357/10757/20
провадження № 51-3823 ск 21

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 , на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 08 червня 2021 року,
встановив:
За вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2021 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.

Строк покарання ОСОБА_4 ухвалено обчислювати з 25 січня 2021 року.
На підставі частини 5 статті 72 КК ОСОБА_4 в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 08 жовтня 2020 року по 24 січня 2021 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 червня 2021 року вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2021 року щодо засудженого ОСОБА_4 залишено без зміни.

Згідно з вироком суду ОСОБА_4 визнано винним у тому, що він 07 жовтня

2020 року приблизно о 19 годині 30 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на балконі квартири

АДРЕСА_1 разом із ОСОБА_5 ,

на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із останнім, усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, діючи

з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_5 , підійшов ззаду

до останнього, який в той час знаходився біля відчиненого вікна обличчям до вулиці, руками взяв ОСОБА_5 за його обидві ноги та, піднявши, умисно перекинув останнього через відчинене вікно.
Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_4 , ОСОБА_5 упав на ґрунтове покриття двору будинку та отримав тілесні ушкодження у виді закритої травми грудей з переломами ребер та груднини, ушкодження аорти та крововтрати, від яких помер на місці.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 червня 2021 року вирок суду залишено без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 09 серпня 2021 року касаційну скаргу засудженого було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.
07 жовтня 2021 року до Верховного Суду надійшла повторна касаційна скарга засудженого, зі змісту якої вбачається, що він не погоджується із вказаними судовими рішеннями. Посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Свої вимоги засуджений обґрунтовує тим, що судами першої та апеляційної інстанцій не враховано обставин, що пом`якшують йому покарання, а саме щире каяття, одружений та неповнолітньої дитини на утриманні.
У касаційній скарзі засуджений просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд в суді першої інстанції з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто неправильної кваліфікацій дій засудженого за частиною 1 статті 115 КК. В обґрунтування посилається на те, що не мав прямого умислу на позбавлення ОСОБА_5 життя, смерть потерпілого настала внаслідок злочинної недбалості обвинуваченого, оскільки він не передбачав, що внаслідок його дій ОСОБА_5 впаде з балкону та помре. Вказує, що вони разом проводили час та вживали алкогольні напої, між ними виникала словесна перепалка, яка не супроводжувалась фізичним насильством або висловлюванням погроз один одному, після чого між ними відбулося примирення. Таким чином, як зазначає засуджений, виходячи на балкон у нього не було жодних мотивів позбавляти життя потерпілого.

А тому його дії, слід кваліфікувати за частиною 1 статті 119 КК.

Крім того, вказує, що неправильна кваліфікація його дій призвела до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Вважає, що суд, призначаючи покарання, не встановив мотив учиненого злочину, не врахував визнання ним вини у необережному позбавленні життя ОСОБА_5 і розкаявся у вчиненому, а тому призначене покарання у виді 13 років позбавлення волі, є явно несправедливим внаслідок суворості.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову

у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно з вимогами частини 1 статті 433 цього Кодексу суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини,

що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції виходить з обставин справи, які встановлені судовими інстанціями.
Суд першої інстанції, поклав в основу вироку показання свідка ОСОБА_6 щодо механізму викидання ОСОБА_5 з балкону та відтворені ним обставини під час слідчого експерименту й частково взяв до уваги протокол слідчого експерименту, зазначивши мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші. Пояснення ОСОБА_4 про відсутність у нього умислу на позбавлення життя потерпілого, спростовуються викладеними у вироку доказами.
Так, з пояснень ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 убачається, що між

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відбувалася сварка, після якої потерпілий

та свідок ОСОБА_8 вийшли на балкон. Очевидець події, яка відбулася на балконі, - свідок ОСОБА_8 показав, що він та потерпілий стояли біля відчиненого вікна балкону, упершись на підвіконня балкону та перехилившись дещо за вікно, один біля одного спиною до балконних дверей, ОСОБА_5 був зліва від нього.

Після цього ОСОБА_4 сів, узяв руками за ноги ОСОБА_5 , підняв і викинув у вікно балкону.
Такі ж показання свідок ОСОБА_8 надав і під час проведення слідчого експерименту від 07 жовтня 2020 року, при цьому, під час проведення слідчого експерименту

за його участю - єдиного очевидця події злочину, свідок вказав, що ОСОБА_4 саме викинув із вікна балкону ОСОБА_5 .
Таким чином, вироком суду встановлено, що показаннями свідка ОСОБА_6 підтверджується умисний характер дій ОСОБА_4 , направлений на позбавлення життя потерпілого, оскільки обвинувачений умисно викинув потерпілого з четвертого поверху будинку та усвідомлював наслідки у виді смерті потерпілого, про що прямо заявив свідку на його питання про свої дії.
Як убачається зі змісту ухвали від 08 червня 2021 року апеляційний суд, ретельно перевірив доводи, щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке полягало у неправильній кваліфікації дій ОСОБА_4 , дав на них мотивовану відповідь та не знайшов підстав для зміни вироку в цій частині, повною мірою врахувавши всі обставини.
З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погоджується і колегія суддів, оскільки призначене покарання відповідає характеру і ступеню тяжкості вчиненого засудженим злочину та всім обставинам кримінального провадження. До того ж, що врахуванню підлягають обставини у їх сукупності та не надається перевага одним обставинам над іншими, як про це ставить вимогу засуджений.
При цьому переконливих доводів щодо зміни судових рішень та призначення засудженому більш м`якого покарання у касаційній скарзі не наведено, а посилання засудженого на щире каяття та визнання своєї вини, як вбачається зі змісту судових рішень судами не встановлено.
Ураховуючи викладене, підстав вважати, що покарання, призначене засудженому ОСОБА_4 є явно несправедливим через суворість, немає.

Ухвала ж суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статті 419 КПК.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які потребують перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.
Зважаючи на викладене, керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 08 червня 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3