Справа № 646/6262/20
№ провадження 1-кп/646/422/2021
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10.12.2021 м.Харків
Червонозаводський районний суд м. Харкова
у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участі:
прокурора - ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження № 0001286 від 19 червня 2015 року за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, українця, неодруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 , 2019 року народження, працюючого без офіційного працевлаштування альпіністом, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 342 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 18 червня 2015 року приблизно о 20-00 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на перехресті вулиці Кузнечної та провулку Лопатинського в місті Харкові, гучно виражався нецензурною лайкою та безпричинно чіплявся до перехожих. На припинення дій ОСОБА_5 до нього підійшли інспектори ПС роти 9 полку ПС ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_7 , та інспектор ПС роти 9 полку ПС ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_8 , тобто працівники правоохоронного органу, які здійснювали патрулювання території Червонозаводського району м.Харкова на службовому автомобілі, перебували в форменому одязі та зі спеціальними засобами та вогнепальною зброєю, представились та попросили останнього пред`явити документи, що посвідчують його особу, на що ОСОБА_5 достовірно усвідомлюючи, що вказані особи знаходяться при виконанні своїх службових обов`язків, згідно Закону України «Про міліцію», діючи умисно, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на активну фізичну протидію законним вимогам працівників правоохоронних органів, направлених на припинення його протиправної поведінки, з метою уникнути подальшого з`ясування подій, почав вести себе агресивно, висловлюючись в адресу інспекторів ПС роти 9 полку ПС ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 брутальною лайкою та в продовження свого злочинного наміру на вчинення опору працівнику правоохоронного органу, який виразився в активній фізичній протидії законним вимогам працівників міліції, почав жбурляти у ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 каміння, та почав видатись в бік працівників роти 9 полку ПС ХМУ ГУМВС України в Харківській області, у бійку з ними, та хапати їх за формений одяг, після чого спільними зусиллями ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 , відповідно до положення ст.14 Закону України «Про міліцію», до ОСОБА_5 було застосовано спеціальний засіб наручники, внаслідок чого було припинено його протиправні дії.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення в межах висунутого обвинувачення, погодившись з юридичною оцінкою інкримінованого йому діяння та пояснив про обставини викладені вище, які стали підставою для пред`явлення останньому обвинувачення, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.342 КК України, тобто - опір працівниковам правоохоронного органу під час виконання ними службових обов`язків щодо охорони громадського порядку.

Під час допиту обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що він 18.06.2015 приблизно о 20-00 годині, перебуваючи на перехресті вулиці Кузнечної та провулку Лопатинського в місті Харкові, гучно виражався нецензурною лайкою та безпричинно чіплявся до перехожих. На вимогу працівників міліції надати документ, що посвідчує його особу, почав чинити опір, який полягав у киданні у них каміння, висловлювався на їх адресу брутальною лайкою, кидався у бійку з працівниками міліції та хапав їх за формений одяг, після чого працівники міліції застосували до нього спеціальний засіб наручники.
Показання обвинуваченого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються, при цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження справи, що характеризують особу обвинуваченого.
При цьому суд роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 повністю доведена під час судового розгляду та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 342 КК України, тобто опір працівниковам правоохоронного органу під час виконання ними службових обов`язків щодо охорони громадського порядку.
При призначенні покарання, суд відповідно до вимог ст.ст.65-67 КК України враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів".
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Харкова, українець, громадянин України, неодружений, має на утриманні малолітню дирину ОСОБА_6 , 2019 року народження, працюючого без офіційного працевлаштування альпіністом, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря нарколога не перебуває, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого.
Обставинами, які згідно зі ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, судом встановлено щире каяття.
Обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Відповідно до ст. 12 КК України обвинувачений вчинив нетяжкий злочин.
Визначаючи вид та міру покарання суд керується положеннями частини 2 статті 50 КК України відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Враховуючи те, що відповідно до зазначеної норми Закону суд призначає більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин лише у разі якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення ним нових злочинів.
В справі "Скополла проти Італії" від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
При призначенні покарання суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому- щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, думку сторони обвинувачення, захисту, суд вважає, що його виправлення і перевиховання можливе у випадку призначення покарання в межах санкції статті, що передбачає відповідальність за скоєне у вигляді штрафу, з урахуванням ст. 5 КПК України, відповідно до якої процесуальне рішення приймається згідно з положенням цього Кодексу чинним на момент початку виконання такої дії.
Відповідно до вимог ч. 2 ст.4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Відповідно до ч.3 закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
При цьому, відповідно до приписів ч.3 ст.5 КК України, розмір штрафу, який в новій редакції, більший ніж в попередній, повинен визначатися в розмірі, встановленому попередньою редакцією санкції статті, а саме від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому не є винятковими і не знижують істотним чином міру тяжкості скоєння кримінального правопорушення, не зменшують його суспільну небезпеку до рівня, що виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України - призначення більш м`якого покарання, яке передбачено законом
Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередженням вчинення нових злочинів. Крім того, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.
Крім того, відповідно до вимог ст.49 КК України ОСОБА_5 не підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 342 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, оскільки перебіг строків давності зупинився 13 липня 2015 року у зв`язку з оголошенням ОСОБА_5 у розшук та зупинення кримінального провадження та відновився 13 вересня 2020 року, коли ОСОБА_5 було затримано.

Відповідно до висновку Верховного суду щодо застосування ст.49 КК України, викладеного у постанові від 05 квітня 2021 по справі № 328/1109/19, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у ч. 1 ст. 49 КК диференційовані строки давності за умови, що протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, котра вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цьому разі перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. Одночасно факт умисного вчинення особою будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства або суду є обставиною, яка виключає благополучне закінчення строків давності, і зупиняє диференційовані строки, визначені в ч. 1 ст. 49 КК.

Цивільний позов не заявлено.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Судові витрати та речові докази відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.366-368,370,371,374,376 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 342 КК України та призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень 00 коп.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1