УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 жовтня 2021 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду заяву ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні слідчого судді ОСОБА_4 перебуває клопотання слідчого СВ ВП№ 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_5 про арешт майна по кримінальному провадженню№ 0000234 від 19.08.21 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України .

Заявник ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про відвід слідчому судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_4 , у провадженні якої перебуває зазначене клопотання, на підставі того, що, на думку заявника є обставини, які викликають сумніви в неупередженості слідчого судді, оскільки потерпіла ОСОБА_6 перебуває у дружніх стосунках з помічником судді ОСОБА_4 , що надає обґрунтованих сумнів в об`єктивності та неупередженості слідчого судді.

У судове засідання заявник не з`явився, захисник подав до суду заяву про розгляд заяви про відвід без участі заявника та його представника, заяву про відвід підтримав. Прокурор в судове засідання не з`явився. Неявка учасників не перешкоджає розгляду вказаного питання.

Дослідивши матеріали заяви, суд дійшов наступного висновку.

Так, згідно з вимогами ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, відвід судді можуть заявити особи, які є учасниками кримінального провадження.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Головна мета відводу гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Саме тому не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Частиною 1 статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

При вирішенні заяви про відвід суд застосовує вимоги Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, які підлягають застосуванню як джерело права відповідно до ст.9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом.

За замістом п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та виробленою прецендентною практикою Європейського суду з прав людини, суд має відповідати ряду вимог, зокрема бути незалежним та неупередженим. Стосовно вимоги «неупереджений» Єврепейський суд виділяє два аспекти. По-перше, орган, який розглядає справу, повинен бути безстороннім суб`єктивно. Тобто жоден його член не повинен мати будь-якої особистої зацікавленості або упередженості. Вважається, що суддя є неупередженим, якщо немає доказів, які б свідчили про протилежне. По-друге, такий орган повинен також бути неупередженим з об`єктивного погляду, тобто він повинен надати достатні гарантії, які б виключали будь-які законні сумніви стосовно цього.

Як вказано у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» від 09.11.2006 р., відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п.1 ст.6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (п.49).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:об`єктивним критерієм, який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;суб`єктивним критерієм, який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Водночас як указано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію розумного спостерігача. У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене. Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Згідно п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень відносно сторін у судовому розгляді, судді повинні бути безсторонніми, а саме: вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає - або може сприйматися як таке, що впливає - на здатність судді приймати незалежні рішення. В цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: ніхто не може бути суддею у власній справі. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони в будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін по конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. І суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що наведені заявником обставини, а саме дружні стосунки між помічником судді та потерпілою у провадженні, не можуть бути підставою для необ`єктивності судді при розгляді справи та постановленні процесуальних рішень, вказанні посилання є необґрунтованими та безпідставними, оскільки вказана заява містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами, а з досліджених письмових матеріалів не вбачається особиста заінтересованість слідчого судді ОСОБА_4 в результатах розгляду клопотання слідчого.
Наведені в заяві про відвід обставини не можуть судом прийматись до уваги ще й з тих причин, що відповідно до ч. 2 ст. 126, ч. 1 ст. 129 Конституції України вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону.
Таким чином, судом не встановлено, що слідчий суддя особисто чи опосередковано заінтересована у результатах розгляду вищевказаного клопотання або наявні інші обставини, що викликають сумнів у її неупередженості, обставини щодо наявності дружніх стосунків помічника судді та потерпілої не можуть свідчити про неможливість слідчого судді забезпечити справедливий, належний та неупереджений розгляд клопотання слідчого.
Суд зауважує, що слідчий суддя, розглядаючи клопотання про арешт майна, не приймає рішення по суті вчиненого кримінального правопорушення, а лише здійснює судовий контроль при вирішенні цього питання на досудовому розслідуванні.
Крім того відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.
Отже, суд доходить висновку, що вірогідність впливу помічника судді на суддю, про яку зазначив заявник, за відсутності інших, ніж досліджені судом, обставин, не може вплинути на об`єктивність судді у цьому кримінальному провадженні, а тому суд встановив, що в ході судового розгляду заяви про відвід не встановлено існування обставин, які б виключали участь слідчого судді в розгляді клопотання слідчого про арешт майна.
Разом із тим, згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 року у справі «Білуха проти України», від 28.10.1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії» тощо) важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду.

Зі змісту ст. 6 Конвенції та практики Європейського Суду з прав людини з питань неупередженості суду вбачається, що правосуддя має не тільки здійснюватись, а повинно також демонструватись. Під сумнівом - довіра до суду, яку суд має вселяти громадянам у демократичному суспільстві. Як правило, неупередженість означає відсутність упереджень або упередженості, при цьому її наявність або відсутність можуть бути перевірені різними способами (справа «Кіпріану проти Кіпру», п. 118; справа «Мікаллеф проти Мальти», п. 93). Європейський Суд з прав людини у своїй практиці проводить відмінність між суб`єктивним підходом, тобто прагненням переконатися в суб`єктивному обвинуваченні або інтересі певного судді у конкретній справі та об`єктивним підходом, тобто визначенням, чи були судді надані достатні гарантії, щоб виключити будь-які обґрунтовані сумніви в цьому відношенні (справа «Кіпріану проти Кіпру», п. 118; справа «П`єрсак проти Бельгії», п. 30; справа «Грівз проти Сполученого Королівства», п. 69).

У своїй судовій практиці Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні, неодноразово звертав увагу на дотримання правил неупередженості (безсторонності) судами, як складової права на справедливий судовий розгляд, визначеного ст. 6 Європейської конвенції з прав людини.

За практикою ЄСПЛ, якою встановлено принцип неупередженості суддів та відводів, учасник справи може ставити питання про відвід на підставі будь-якого мінімального сумніву.

Враховуючи категорично висловлену недовіру, а також рішення Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.06. у справі "Білуга проти України", від 28.10.98. у справі "Ветштайн проти Швейцарії", тощо), відповідно до якого важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві, для забезпечення умов, за яких у заявника не виникало б будь-яких сумнівів щодо розгляду клопотання слідчого безстороннім та неупередженим судом, маючи на меті запобігання безпідставних звинувачень з боку учасників процесу щодо необ`єктивності в розгляді вказаного клопотання слідчого, з метою дотримання балансу інтересів між будь-якими несприятливими наслідками для сторін, та з метою, щоб у стороннього спостерігача не могло б виникнути сумнівів в неупередженості слідчого судді, суд в інтересах правосуддя та сторін, дійшов висновку про наявність достатніх підстав для відводу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя ОСОБА_4 від участі в розгляді даного клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 75, 81 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_4 , задовольнити.

Відвести слідчого суддю ОСОБА_4 від розгляду клопотання слідчого СВ ВП№ 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_5 про арешт майна по кримінальному провадженню№ 0000234 від 19.08.21 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України (335/11087/21, 1-кс/335/5717/2021), а провадження передати до канцелярії суду для вирішення питання про його передачу іншому слідчому судді в порядку встановленому ч.3 ст. 35 КПК України.

Ухвала окремо оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1