У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 грудня 2021 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні матеріали обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001385 від 11.10.2021 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 360 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001385 від 11.10.2021 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 360 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку дії обов`язків, покладених ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 13 жовтня 2021 року на обвинуваченого ОСОБА_4 , у зв`язку з внесенням застави, обгрунтовуючи тим, що на даний час існує ризик переховування його від суду, незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, крім того, існує ризик вчинення ними іншого кримінального правопорушення.

Просить клопотання задовольнити, зокрема, продовжити обвинуваченому строк дії процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України на 2 місяці.

Захисник ОСОБА_5 , в судовому засіданні проти продовження дії обов`язків, покладених на обвинуваченого, в загальному заперечень не висловив, між тим, не погоджується із ризиками, які визначив у клопотанні прокурор.

Обвинувачений щодо продовження строку дії обов`язків не заперечив, підтримав думку захисника.

Заслухавши прокурора, захисника, обвинуваченого, вивчивши клопотання, матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Згідно частини 6 статті 194 КПК України обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються..

Відповідно до ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування. Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Так, 13 жовтня 2021 р. ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 2 місяці, із альтернативним запобіжним заходом у вигляді застави в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (45400,00 грн.) та покладеними процесуальними обов`язками, у строк до 09.12.2021 р.

Згідно відомостей обвинувального акта 19.10.2021 року ОСОБА_4 , внесено заставу у вищевказаному розмірі, у зв`язку із чим останній звільнений з звільнений з під варти.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України - метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , більш м`якого запобіжного заходу в судовому засіданні не встановлено. Суду не надано достатньо доказів обставин, які свідчать про наявність необґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_4 кримінальних правопорушень та наявність підстав вважати, що ОСОБА_4 , залишаючись на волі, не будуть ухилятись від суду.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Одночасно, в рішенні Харченко проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом свободи особистості. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Калашник проти Росії» тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі. Якщо законом встановлено презумпцію щодо обставин, які стосуються підстав тримання під вартою, має бути, крім того, переконливо доведена наявність конкретних обставин, які переважують правило поваги до особистої свободи. Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» вказав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів». Отже, суд приймає до уваги тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень та покарання, що підвищує ризик зникнення обвинувачених від правосуддя. У рішенні Європейського суду «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р. зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

Суд враховує, що при обранні запобіжного заходу ОСОБА_4 зазначений ризик того, що останній може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, задля уникнення відповідальності за злочин, в якому підозрюється знайшов своє підтвердження з огляду на санкцію ч. 3 ст. 185 КК України, яка передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до шести років, а також з врахуванням того, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочинів в період відбування іспитового строку за вироком суду від 30.04.2021, яким його засуджено до трьох років позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування, призначеного судом покарання терміном на два роки.

Окрім цього суд вважає наявним ризик незаконного впливу ОСОБА_4 на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні.

Так, з метою уникнення відповідальності за вчинене, останній може схиляти свідків до зміни даних показів, що створює загрозу для кримінального провадження шляхом неможливості встановлення необхідних обставин інкримінованих такому злочинів.

Разом з цим, враховуючи те, що ОСОБА_4 раніше судимий, зокрема за вчинення злочинів проти власності, суд вважає наявним ризик можливого вчинення іншого кримінального правопорушення. Окрім цього вказаний ризик посилюється й з огляду на те, що ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, його заробіток має стихійний характер.

Вказані ризики були встановлені слідчим суддею при обранні запобіжного заходу, та не зменшились на даний час.

Співставлення негативних для обвинуваченого наслідків переховування у вигляді його покарання у невизначеному майбутньому, з засудженням до покарання у разі доведення прокурором його винуватості у найближчій перспективі доводять, що ризик переховуватися від суду, задля уникнення відповідальності за злочин, в якому підозрюється є достатньо високим.

На даний час існує реальна необхідність допиту великого кола свідків, проведення великого обсягу необхідних процедурних (процесуальних) дій, відтак, на переконання суду, існує об`єктивна реальність ризику можливого тиску обвинуваченого на свідків, інших учасників кримінального провадження.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Крім того, суд враховує, що дослідження доказів обвинувачення може сприяти уяві та переконанню обвинувачених про невідворотність покарання.

Згідно із позицією Європейського суду з прав людини, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Слідчий суддя погоджується, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Наведені вище обставини дають достатні підстави вважати про наявність ризику втечі з метою ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування та суду обвинуваченого.

Так, прокурором у клопотанні та в суді доведено те, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, які слугували підставою для обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави, своєї актуальності на даний час не втратили, не зменшилися та не відпали, а продовжують існувати, зокрема, існує ризик переховування їх від суду, існує ризик незаконного впливу на свідків, представника потерпілого, шляхом схиляння до зміни даних ними показань, існує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 непрацевлаштований, не має постійного джерела доходу, що свідчить про відсутність стійких соціальних зв`язків у нього, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, враховуючи кількість та тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується, вік та стан його здоров`я, те, що 09.12.2021 р. закінчується строки дії обов`язків, покладених ухвалою суду від 13.10.2021 на обвинуваченого ОСОБА_4 , а завершити розглядом кримінальне провадження до цього часу є неможливим, тому, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час судового розгляду кримінального провадження, останньому слід продовжити строк дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, як про це просить прокурор.

Суд вважає, що на даний час існує необхідність для подальшого застосування зазначених обов`язків, оскільки саме вказаний превентивний механізм забезпечить виконання завдань кримінального провадження.

Зважаючи на вищенаведене, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 строк процесуальних обов`язків, раніше застосованих ухвалою слідчого судді на строк 2 місяці.

Керуючись ст. ст. 178, 194, 199, 202, 309, 392, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії покладених обов`язків до 02 лютого 2022 року.

Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_4 прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу; не відлучаться із населеного пункту, в якому він фактично проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що у разі невиконання вищезазначених обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення.

Строк дії покладених на ОСОБА_4 обов`язків визначено до 02 лютого 2022 року.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1