Номер провадження: 11-кп/813/314/22
Номер справи місцевого суду: 504/4159/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 02 березня 2021 року, у кримінальному провадженні № 0000925 від 13.09.2020 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Першотравневе, Комінтернівського району, Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, працюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Зазначеним вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Зараховано у строк відбування покарання перебування обвинуваченого під вартою з 13.09.2020 року по 05.10.2020 рік.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та долі речових доказів.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, 13.09.2020 року, приблизно о 03:30 годині, водій ОСОБА_7 керував технічно справним автомобілем марки «Renault» модель «KANGOO», номерний знак НОМЕР_1 , який здійснював рух по проїзній частині автодороги «Одеса Мелітополь Новоазовськ» від с. Зоря Труда Лиманського району Одеської області у напрямку м. Одеса, а саме до с. Красносілка Лиманського району Одеської області, порушив вимоги пунктів 2.3 б), 2.9. а), 12.1, 12.3 «Правил дорожнього руху» України, проявляючи злочинну самовмевненість, не вибрав безпечну швидкість руху, в наслудок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка рухалася за межами проїзної частини у попутному з ним напрямку. У результаті дорожньо транспортної події пішоход ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження, від яких померла.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлення фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, захисник ОСОБА_8 просить вирок суду змінити у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що ОСОБА_7 з місця пригоди не зник та дочекався приїзду поліції, сприяв розкриттю злочину, надавав слідству правдиві покази, вину визнав та щиро покаявся. Крім того обвинувачений добровільно відшкодував матеріальні та моральні збитки потерпілому. Зазначає, що ОСОБА_7 працевлаштований, має дружину, яка не працює і перебуває на останньому місяці вагітності, виховує малолітню дитину, на його утриманні мати похилого віку, за місцем роботи, реєстрації та проживання характеризується позитивно.

На підставі вищевикладеного, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, звільнивши обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу та просила задовольнити її в повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Оскільки судовий розгляд судом першої інстанції був проведений в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а в апеляційній скарзі захисника не оспорюються фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, встановлені судом першої інстанції, доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, колегія суддів, не встановивши при цьому жодних істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду дійти правильного висновку в цій частині, не вбачає підстав для їх перегляду.

Що стосується доводів сторони захисту про надмірну суворість призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, колегія суддів вважає такі доводи безпідставними з огляду на наступне.

Частина 2 ст. 50 КК України передбачає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до приписів ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Виходячи з положень ст. 65 КК України, а також роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003, суди повинні суворо додержуватись вимог даної норми закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізується принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх), а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання та особу винного.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції, на виконання приписів зазначеної норми кримінального закону, врахував: ступінь тяжкості вчиненого злочину; характеристику особи обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем свого проживання та роботи; перебування на його утриманні вагітної дружини, яка знаходиться на останньому місяці вагітності, неповнолітньої доньки дружини та непрацездатної матері обвинуваченого пенсіонерки за віком; до кримінальної відповідальності притягується вперше; обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції визнав щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом першої інстанції визнано вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Оцінюючи твердження сторони захисту щодо надмірної суворості призначеного судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання, апеляційний суд звертає увагу на те, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, при цьому не зважив, що хоча воно й належить до таких, що вчинені з необережності, проте необережна форма вини стосується тільки настання наслідків у даному випадку смерті ОСОБА_9 , натомість, ОСОБА_7 , проявляючи злочинну самовпевненість, керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, грубо порушивши вимоги п.п. 2.3. «б»; 2.9 «а»; 12.1; 12.3ПДР України, та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка рухалася за межами проїзної частини у попутному з ним напрямку.

За таких обставин, на переконання апеляційного суду, з урахуванням ступеню тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого обвинуваченим злочину, обставин його скоєння, тяжких наслідків злочину смерті потерпілої, обставин, які пом`якшують та обтяжуючих покарання, а також характеристики особи обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо того, що виправлення ОСОБА_7 можливе в умовах ізоляції від суспільства та необхідності призначення обвинуваченому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі, з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

При цьому, суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання майже в мінімальних межах санкції статті кримінального закону, за якою обвинувачений визнаний винним, розмір якого достатньо мотивований судом, не можна вважати таким, що є занадто суворим, про що стверджує захисник.

В свою чергу, статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» чітко передбачені обов`язки учасника дорожнього руху, серед яких є також і обов`язок знати і неухильно дотримувати вимог Закону України «Про дорожній рух», Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Отже обов`язок учасника дорожнього руху, яким на момент дорожньо-транспортної пригоди був ОСОБА_7 , знати і неухильно виконувати вимоги ПДР чітко визначені у національному законодавстві.

Натомість, на думку апеляційного суду, обвинувачений ОСОБА_7 знехтував елементарними правилами безпеки, що створило реальну загрозу для життя та здоров`я учасників дорожнього руху та в результаті чого потерпіла ОСОБА_9 загинула.

На думку апеляційного суду, той факт, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та його позитивні характеристики, є в даній справі вирішальним в питанні призначення покарання в мінімальних межах санкції статті, за якою обвинувачений визнаний винним, що в свою чергу свідчить про непереконливість доводів апеляційної скарги захисника про суворість призначеного покарання, оскільки вчинення обвинуваченим злочину в стані алкогольного сп`яніння та наслідки злочину, свідчать про співмірність призначеного покарання.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, всебічно, повно та об`єктивно розглянувши кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 та, оцінивши ступінь тяжкості вчиненого злочину, його тяжкі наслідки у вигляді смерті особи, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання останнього, а також характеристику особи обвинуваченого, призначив ОСОБА_7 покарання, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 02 березня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000952 від 13.09.2020 року, яким ОСОБА_7 , визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,- залишити без змін.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_7 відраховувати з моменту приведення вироку до виконання.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом 3 (трьох) місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4