КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/4746/2021 Категорія КК: ч. 5 ст. 185 КК України
Головуючий в суді 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Головуючий в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді-доповідача: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0000427 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Іванківського районного суду Київської області від 19 листопада 2021 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 обвинуваченого за ч.5 ст.185, ч.1 ст.263 КК України,-

за участю прокурора: ОСОБА_8

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 19 листопада 2021 року задоволено клопотання прокурора та обрано обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України до 18 січня 2022 року включно.
Одночасно визначено запобіжний захід у вигляді застави для забезпечення виконання ОСОБА_6 обов`язків, визначених КПК України.
Розмір застави визначено у межах 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 315300 грн. (триста п`ятнадцять тисяч триста гривень) гривень 00 копійок, з покладенням обов`язків:прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду; не відлучатись із міста Києва, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи; утриматись від спілкування з потерпілими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Рішення суду обґрунтоване тим, що на даний час, обставини, які послужили підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання від вартою не відпали, в матеріалах кримінального провадження містяться достатні дані, які свідчать про наявність ризиків, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Крім того, суд врахував тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, наявність можливості переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні, тим самим негативно впливати на хід досудового розслідування та судового розгляду та зазначив, що застосування до обвинуваченого жодного із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, які хоча і зменшилися, але продовжують існувати на даний час, не забезпечить виконання процесуальних обов`язків, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, що беззаперечно свідчить про наявність ризиків, та що під впливом тяжкості покарання, яке загрожує обвинуваченому, він може переховуватись від суду і у такий спосіб перешкоджатиме розгляду кримінального провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому дійшов до висновку, що запропонований прокурором відносно обвинуваченого запобіжний захід відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діянь, який йому інкримінуються, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленню обвинуваченого від суду, ризики щодо цього є дійсними та триваючими, стан його здоров`я, сімейний стан та наявність утриманців не перешкоджає перебуванню у місцях позбавлення волі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 менш суворий запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, захисник зазначав, що в клопотанні слідчого та оскаржуваній ухвалі відсутні докази наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Судом першої інстанції не надано належної оцінки наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого кримінального правопорушення, а також не наведено належних доказів, які б свідчили про вчинення саме ним кримінального правопорушення.

Апелянт вказував на те, що сторона обвинувачення умисно приховує від суду ту обставину, що фактично потерпілим у справі також є ОСОБА_11 , який працює прокурором Іванківського відділу Вишгородської окружної прокуратури та постійно проживає разом з батьками ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . При цьому, процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні здійснює Вишгородська окружна прокуратура, працівником якої є ОСОБА_11 .

У підсумку автор апеляційної скарги зазначає, що в ухвалі слідчого судді не обґрунтовано застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, в ухвалі слідчого судді не наведено належних і достатніх мотивів та підстав для її ухвалення. Додає, що ухвалу слідчого судді постановлено без додержання норм КПК України.

Розглянувши кримінальне провадження в межах апеляційних скарг, заслухавши суддю - доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши надані суду апеляційної інстанції матеріали контрольного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У відповідності зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Судом першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 за ч.5 ст.185, ч.1 ст.263 КК України, були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону, повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу з зазначенням в ухвалі відповідних мотивів.

При цьому, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ч. 4, 5 ст. 182, ч. 3 ст. 183 КПК України, взявши до уваги дані, які характеризують особу обвинуваченого, обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан обвинуваченого, дійшов обґрунтованого висновку про визначення застави у розмірі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 315300 грн. (триста п`ятнадцять тисяч триста гривень) гривень 00 копійок.

З таким висновком погоджується і колегія суддів, та вважає, що вказаний розмір застави є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинуваченому ОСОБА_6 інкриміновано вчинення злочинів, передбачених ч.5 ст.185, ч.1 ст.263 КК України, один з яких згідно з положеннями ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжкого злочину, покарання за вчинення якого передбачає від 7 до 12 років позбавлення волі, а тому суд вважає, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що зважаючи на міру покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, існують ризики, що він може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілих, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що на думку суду може негативно вплинути на розгляд даного кримінального провадження.

Зазначені ризики продовжують існувати та є реальними, оскільки на даний час судовий розгляд провадження не розпочато та існують підстави що обвинувачений ОСОБА_6 може впливати на потерпілих у вказаному кримінальному провадженні, яких обвинувачений знає та якому відоме їх місце проживання, що дає підставу зробити висновок про високий ступінь ризику незаконного впливу на свідків. Крім того, усвідомлення обвинуваченим тяжкість покарання, яке може йому загрожувати, свідчить про те, що останній з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватися від суду, що унеможливить розгляд провадження, встановлення реальних обставин справи та виконання правових приписів ст.2 КПК України

Посилання адвоката ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на те що стороною обвинувачення не надано достатніх і належних доказів тих обставин, на які вона посилалася у клопотанні, як на підставу застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необґрунтованою та спростовується матеріалами кримінального провадження, а саме ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 19 листопада 2021 року, в якій зазначаються детально всі наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України.
Доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 про те, що у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 відсутня «обґрунтована підозра», то колегія суддів вважає необхідним зазначити, що вимога обґрунтованої підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного/обвинуваченого з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Крім того, переглядаючи в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого особі обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також до вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні інкримінованих їй злочинів.
Колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991р.).

З наведеного убачається, що судом першої інстанції враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою обвинуваченого, тяжкістю інкримінованого йому кримінального правопорушення та його наслідками, є обґрунтованим, та підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 менш суворого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги про відсутність незалежності та безсторонності суду першої інстанції є необґрунтованими, поскільки стороною захисту не заявлявся відвід складу суду, і як інші доводи не підтверджені належними та допустимими доказами.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду про необхідність продовження строку тримання обвинуваченому ОСОБА_6 під вартою є законним, обґрунтованим і вмотивованим, постановлене згідно норм кримінального процесуального закону з дотриманням вимог, передбачених КПК України, та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, натомість, доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданих апеляційних скаргах колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, у зв`язку з чим приходить до висновку про залишення поданої апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення, а ухвали Іванківського районного суду Київської області від 19 листопада 2021 року - без змін.

Керуючись ст. 331,404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а ухвалу Іванківського районного суду Київської області від 19 листопада 2021 року у кримінальному провадженні №0000427, якою обвинуваченому ОСОБА_6 за ч.5 ст.185, ч.1 ст.263 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 18.01.2022 року включно - залишити без змін

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ _____________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4