Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/4639/21
У Х В А Л А
29.10.2021 року м.Виноградів

Слідчий суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участі заявника ОСОБА_3 , його представника адвоката ОСОБА_4 , старшого слідчого СВ Відділення поліції №1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м.Виноградів клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000373,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді як власник майна автомобіля, на який ухвалою слідчого судді у рамках кримінального провадження №0000373 накладено арешт з метою збереження речових доказів із клопотанням про скасування арешту майна.

Клопотання мотивовано тим, що у рамках кримінального провадження №0000373 ухвалою слідчого судді від 24.09.2021 було вирішено накласти арешт на належний заявнику автомобіль з метою збереження речових доказів. Кримінальне провадження розпочато за ознаками ч.1 ст.286 КК України 22.09.2021. На даний час потреба у арешті відпала, оскільки у кримінальному провадженні призначено та проведено усі експертизи, потерпілі не мають жодних претензій до ОСОБА_3 , оскільки він відшкодував завдану шкоду у повному обсязі.

У судовому засіданні заявник та його представник підтримали заяву та просили задовольнити таку на підставі наведених доводів та поданих доказів.

Старший слідчий ОСОБА_5 заперечив проти задоволення клопотання, мотивуючи це тим, що досудове розслідування не завершено, хоча всі процесуальні дії проведені, готове до вручення та оголошення повідомлення про підозру.

Суд ознайомився із матеріалами кримінального провадження №0000373.

Вивчивши зміст клопотання та дослідивши додані письмові докази, слідчий суддя вирішив наступне.

За даними досудового розслідування 22.09.2021 року, близько о 13 годині 15 хвилин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешк. АДРЕСА_1 , на своєму автомобілі марки "Фольксваген Транспортер", н.з. НОМЕР_1 , білого кольору, здійснив виїзд із власного дворогосподарства та виїхав на зустрічну смугу головної дороги по вул. І. Франка в м. Виноградів, де допустив зіткнення із мотоциклом марки "Хонда 600", під керуванням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешк. АДРЕСА_2 , з пасажиром ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешк. АДРЕСА_3 . Від зіткнення транспортні засоби отримали пошкодження, водій ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівого суглобу, синці та садна, а пасажир ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому нижньої частини гомілки, забій лиця.

Відомості за даним фактом внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000373 від 22.09.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

22 вересня 2021 року, старшим слідчим відділення поліції №1 Берегівського районного відділу поліції ГУПН в Закарпатській області ОСОБА_5 в присутності понятих було проведено огляд місця дорожньотранспортної пригоди, в ході якого було виявлено та вилучено мотоцикл марки "Honda CBR 600" та автомобіль марки "Volkswagen Transporter T5", н.з. НОМЕР_1 .

Постановою старшого слідчого від 22.09.2021 року мотоцикл марки "Honda CBR 600" та автомобіль марки "Volkswagen Transporter T5", н.з. НОМЕР_1 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000373 від 22.09.2021 року.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 24.07.2019 автомобіль марки Volkswagen Transporter, н.з. НОМЕР_1 , належить на праві власності ОСОБА_3 .

Ухвалою слідчого судді Виноградівського районного суду від 24.09.2021 року, справа № 299/4639/21, на вказаний автомобіль накладено арешт з метою збереження речових доказів.

Слідчий суддя переконався, що орган досудового розслідування провів всі необхідні слідчі дії, для проведення яких необхідний доступ до автомобіля.

Відповідно до ч.3 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

У справі Раймондо проти Італії ( Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), заявник скаржився на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як передбачено ч.1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Згідно ч.1 ст. 172 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення статті 3 Конституції України є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Обмеження в одній із складових права власності на необмежений час (права розпорядження річчю), порушує на думку суду принцип правової визначеності та право власності володільця майна, яке гарантується ЦК України. Конституцією України, ст. 1 Протокола N 1 до Европейської Конвенції з прав людини.

На необхідність дотримання принципу правової визначеності вказував Европейський Суд у справі Кавка проти Польщі (Kawka v. Poland, рішення суду від 9 січня 2001 р. п. 49, зазначивши, що: "важливим є чітке визначення умов обмеження свободи відповідно до внутрішнього права, та щоб право як таке було передбачуваним у своєму застосуванні...." \

В даному випадку орган досудового розслідування проводить досудове слідство за фактом ДТП.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскільки арешт накладено з метою збереження речового доказу, а зберігання автомобіля на відкритій місцевості може призвести до його пошкодження, тому є підстави для передання його на зберігання заявнику, як власнику автомобіля, при цьому накладений арешт продовжує свою дію та забезпечить завдання застосованого заходу забезпечення кримінального провадження.

Приймаючи таке рішення суд, серед вищезазначеного враховує, що автомобіль оглянутий, всі основні процесуальні дії із автомобілем органом досудового слідства виконані, тому, відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе змінити спосіб арешту майна, а саме передати вказаний автомобіль на відповідальне зберігання заявнику, як власнику цього майна, заборонивши йому відчужувати та іншим чином розпоряджатися речовим доказом.

Керуючись ст.ст.173, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити частково.

Передати ОСОБА_3 на відповідальне зберігання речовий доказ у кримінальному провадженні №0000373 - автомобіль марки "Volkswagen Transporter T5", н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 24.07.2019 року належить ОСОБА_3 , - з визначенням місця зберігання автомобіля за адресою його проживання АДРЕСА_1 .

Заборонити ОСОБА_3 та будь-яким іншим особам розпоряджатися арештованим майном - автомобілем марки "Volkswagen Transporter T5", н.з. НОМЕР_1 , зокрема відчужувати, перетворювати, переобладнувати, вносити зміни до конструкції та комплектації автомобіля; а також заборонити переміщувати автомобіль за межі Закарпатської області, Україна.

У задоволенні клопотання у іншій частині відмовити.

На ухвалу слідчого судді відповідно до п.2 ч.2, п.3 ч.2 ст.395 КПК України може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, в порядку передбаченому ст.382 КПК України, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1