Справа № 138/2893/21
Провадження №:1-кс/138/521/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року м. Могилів-Подільський

Слідчий суддя Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , володільця майна ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області клопотання слідчого СВ Могилів-Подільського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_5 про арешт майна під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000317 від 17.08.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 240 КК України,

ВСТАНОВИВ:
29.09.2021 до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області надійшло клопотання слідчого СВ Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Могилів-Подільської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000317 від 17.08.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 240 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що 17.08.2021 до Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області надійшов рапорт співробітника ВЗІСД ГУНП у Вінницькій області, про те, що на території Могилів-Подільського району проводиться незаконний видобуток корисних копалин державного значення.

За даним фактом 17.08.2021 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000317 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 240 КК України.

В ході проведення досудового розслідування 28.09.2021 слідчим проведено виїзд до села Добрянка Могилів - Подільського району, де на південно-західній стороні села, в лісосмузі, на земельній ділянці з кадастровим номером :02:004:0508,цільове призначенням якої - землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам) землі сільськогосподарського призначення, виявлено несанкціонований кар`єр, на якому незаконно видобували надра загально державного значення, а саме бутовий камінь пісковик без будь яких дозвільних документів.
Під час огляду місцевості проведеного 28.09.2021 тимчасово вилучено вантажний автомобіль марки «КАМАЗ» моделі «5511», державний номерний знак НОМЕР_1 із корисною копалиною схожою на бутовий камінь пісковик в кузові автомобіля, власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 являється ОСОБА_6 , а користувачем ОСОБА_4 згідно посвідчення водія НОМЕР_3 та наданих ним свідчень від 28.09.2021, також три штикові лопати та один металевий лом.

Постановою слідчого від 29.09.2021 вказані речі визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

За таких підстав, з метою збереження речового доказу, проведення необхідних експертиз та слідчих експериментів, слідчий просить накласти арешт на вказані вище автомобіль із корисною копалиною схожою на бутовий камінь пісковик в його кузові, а також три штикові лопати та один металевий лом.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити з підстав викладених в ньому. Додатково пояснив, що метою накладення арешту є збереження речових доказів, оскільки лопати та лом є знаряддям вчинення даного злочину та можуть містити сліди кримінального правопорушення. Також, в даному кримінальному провадженні необхідно провести експертизи визначення розміру шкоди та об`єму речовини, яку завантажено на автомобіль марки «Камаз». Крім того, необхідно провести ряд слідчих експериментів з залученням даного транспортного засобу.
В судовому засіданні володілець майна ОСОБА_4 заперечив щодо задоволення клопотання. Пояснив, що він володіє та користується автомобілем марки «КАМАЗ» моделі «5511», державний номерний знак НОМЕР_1 , по дорученню близько 8 років, а власником його є інша особа, з якою свої дії щодо використання транспортного засобу він не узгоджує. Крім того, він займається перевезеннями вантажу і даний автомобіль є єдиним джерелом його доходів. Так, 28.09.2021 ОСОБА_7 попросив його привезти камінь до школи в м. Ямпіль, при цьому він лише приїхав та з купи завантажив автомобіль, а не займався видобутком каменю.

Дослідивши зміст клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що є джерелом права в Україні, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантується захист від неправомірних обмежень не лише власникам існуючого майна, а й власникам майнових прав та інших активів, що мають "розумні очікування" на реалізацію свого майнового права (рішення у справі "Броньовський проти Польші" від 22.06.2004 за заявою № 31443/96, рішення від 01.06.2006 у справі "Федоренко проти України" (п.п. 21-34)).

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.. Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (ч. 1 ст. 64).

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, право власності не є абсолютним. За своєю правовою природою воно потребує регулювання з боку держави, може бути обмежено, а держава вправі вживати певних заходів втручання в право власності з дотриманням вимог, встановлених ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У практиці Європейського суду з прав людини напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а саме: a) чи є втручання законним; b) чи переслідує воно "суспільний інтерес"; c) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Європейського суду з прав людини констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Положеннями ст. 7 КПК України передбачено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, недоторканність права власності.

Відповідно до загальних засад кримінального провадження позбавлення або обмеження права власності здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

За визначенням ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Приписами ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до вимог ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

За загальними правилами, визначеними ст. 132 КПК України, застосування арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Поряд з цим, частиною 4 ст. 173 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Згідно приписів ч. 3-6 ст. 170 КПК України, умовами арешту майна для досягнення у кримінальному провадженні законної мети відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України є наявність визначеної сукупності обставин, які підлягають встановленню для прийняття відповідного процесуального рішення.

З урахуванням зазначеного, обґрунтованість застосування арешту майна, як заходу забезпечення кримінального провадження, залежить від підтвердження висновків про існування відповідної сукупності обставин фактичними даними, які випливають із представлених доказів.

Потреба в арешті майна обумовлюється як правовою підставою застосування цього заходу забезпечення, так і його метою та завданням відповідно до конкретних обставин кримінального провадження.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен серед іншого враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Як вбачається з витягу з ЄРДР Могилів-Подільським районним відділом поліції ГУНП у Вінницькій області 17.08.2021 розпочато досудове розслідування кримінального провадження № 0000317 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України.

Під час огляду місця події 28.09.2021 було вилучено вантажний автомобіль марки «КАМАЗ» моделі «5511», державний номерний знак НОМЕР_1 , із корисною копалиною схожою на бутовий камінь пісковик в кузові автомобіля, три штикові лопати та один металевий лом.

Слідчим суддею з копій матеріалів, доданих до клопотання, також встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 автомобіль марки «КАМАЗ» моделі «5511», державний номерний знак НОМЕР_1 , належить ОСОБА_6 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Законним володільцем вказаного транспортного засобу є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_2 .

Необхідною умовою застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна у випадку вжиття цього заходу з метою забезпечення збереження речових доказів є наявність достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, тобто: 1) було знаряддям вчинення кримінального правопорушення; 2) зберегло на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, 3) є предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій, 4) набуте кримінально протиправним шляхом або отримано юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні про арешт майна, зокрема, повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Тобто саме на орган досудового розслідування покладено обов`язок визначити у клопотанні підстави для накладення арешту та додати до клопотання всі докази на підтвердження обставин, якими таке клопотання обґрунтоване.

Зі змісту клопотання про арешт майна вбачається, що підставою для його накладення слідчий посилається на п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Постановою слідчого СВ Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 від 29.09.2021вантажний автомобіль марки «КАМАЗ» моделі «5511», державний номерний знак НОМЕР_1 , незаконно видобуту корисну копалину, ззовні схожу на бутовий камінь пісковик, три штикові лопати та один металевий лом визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000317 від 17.08.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 240 КК України.

Слідчий суддя вважає, що слідчий та прокурор довели, що вказане майно зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також доведена необхідність проведення ряду експертиз щодо незаконно видобутої корисної копалини, ззовні схожої на бутовий камінь пісковик, трьох штикових лопат та одного металевого лому.

Разом з тим, прокурор в судовому засіданні зазначив, що метою накладення арешту на речові докази є їх збереження. Однак доказів, які б свідчили, що ОСОБА_4 чи власник автомобіля марки «КАМАЗ» мають намір відчужити чи знищити даний автомобіль до клопотання не додано. Більше того, як пояснив володілець транспортного засобу ОСОБА_4 вказаний автомобіль є єдиним джерелом його доходу, що на думку слідчого судді обгрунтовано виключає припущення можливості знищення ним даного майна, а докази того, що останній має право на його відчуження до матеріалів клопотання взагалі не додано.
А тому, враховуючи викладене вище, зважаючи на обґрунтування слідчим клопотання та подані ним докази, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим не доведено потреби досудового розслідування саме такого ступеню втручання у право власності особи як арешт вказаного вище автомобіля марки «КАМАЗ» без права користування ним, а тому, з урахуванням вимог ч. 2, 4 ст. 173 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про часткове задоволення клопотання та вважає, що у даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, а обставини кримінального провадження станом на час прийняття процесуального рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту на транспортний засіб з правом користування, без права відчуження.

При цьому слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого про арешт майна в частині накладення арешту на незаконно видобуту корисну копалину, ззовні схожу на бутовий камінь пісковик, три штикові лопати та один металевий лом підлягає задоволенню з метою збереження речових доказів, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні та проведення необхідних експертиз, оскільки незастосування арешту може призвести до відчуження або знищення такого майна, оскільки будь-яких законодавчих обмежень щодо такого відчуження не встановлено. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 41, 64 Конституції України, ст.ст. 98, 170-173, 372 КПК України слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на незаконно видобуту корисну копалину, ззовні схожу на бутовий камінь пісковик, три штикові лопати та один металевий лом.

Накласти арешт на вантажний автомобіль марки «КАМАЗ» моделі «5511», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 , а законним володільцем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_2 , з правом користування та без права на відчуження.

Копію ухвали не пізніше наступного робочого дня після її постановлення направити прокурору, слідчому, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .
Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню слідчим та/або прокурором.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя ОСОБА_1