ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11кп/818/985/22 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: Умовно-дострокове звільнення
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , без участі інших учасників належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові дану справу за апеляційною скаргою засудженого на ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 29.10.2021 року, -

ВТСАНОВИЛА:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Приймаючи рішення про неможливість застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокове звільнення, суд першої інстанції встановив, що за весь час відбування покарання його негативна поведінка та стягнення застосовані до нього, вказують, що він не довів своє виправлення.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаною вище ухвалою, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вказану ухвалу скасувати та застосувати до нього ст. 81 КК України.
В апеляційній скарзі вказує, що він вже відбув 2/3 загального строку і йому залишилось 1 рік 3 місяці до закінчення строку відбуття покарання. Запевняє, що більше не потребує подальшого відбування покарання оскільки він довів своє виправлення, має 2 заохочення, позитивну характеристику, приймає участь у заходах виховного характеру, у суспільному житті колонії, працевлаштований на виробництві установи на посаді «Токаря», вину у скоєному злочині повністю визнав, щиро розкаявся. Вважає, що суд першої інстанції не врахував дані характеризуючи його особу.
Також зазначає, що стягнення що він мав, були зняті, що свідчить про те, що він є особою, яка не мала стягнень.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Засуджений та його захисник підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити в повному обсязі.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду законною і обґрунтованою.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку засудженого та його захисника, позицію прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження та особову справу засудженого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Згідно з ч.1 ст.404 КПК України судове рішення суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 81 КК України, обов`язковою складовою для прийняття судом рішення про безумовне умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного вироком суду кримінального покарання, є сумлінна поведінка та ставлення до праці засудженого, як умова доведеності виправлення останнього.

За змістом зазначеної норми сумлінну поведінку слід розуміти як комплекс зразкового дотримання режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні вказівок і розпоряджень адміністрації колонії, відсутність порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених.

Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. Сумлінне ставлення до праці проявляється у поліпшенні кількісних та якісних показників виконуваної робити, підвищення виробничої кваліфікації, бережливому ставленні до обладнання та інструментів, додержання охорони праці та техніки безпеки.

Як встановлено з матеріалів особової справи ОСОБА_7 засуджено вироком Краснокутського районного суду Харківської області від 05.09.2018 року за ч.3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано не відбуту частину покарання, що призначено за вироком Краснокутського районного суду Харківської області від 18.10.2016 року у вигляді 1 (одного) місяця позбавлення волі та остаточно призначити ОСОБА_7 , покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання 15.01.2019 року, кінець строку 15.02.2023 року.

Відповідно до характеристики від 17.06.2020 року, засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 15.01.2019 року. До праці ставиться посередньо, лише періодично виконує у повній мірі свої трудові обов`язки, з де більшого не прагне до сумлінного виконання поставлених трудових завдань та до покращення кількісних та якісних показників робіт, що виконуються. Не має чітких планів на майбутнє не виключає можливості після звільнення продовжити злочинну діяльність. За весь період відбування покарання характеризується посередньо.

Відповідно до характеристики від 17.02.2021 року, засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 15.01.2019 року. До праці ставиться посередньо, не завжди у повному обсязі виконує доручення роботу.
Відповідно до ст.110,113 КВК України підтримував соціально-корисні зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов.
Відповідно до ст.126 КВК України не прагнув до підвищення наявного загальноосвітнього рівня.
Відповідно до чт.127 КВК України не приймав участь у роботі самодіяльних організацій та не проявляв соціально-корисну активність в організації їх роботи, на профілактичному обліку не перебуває.
За весь період відбування покарання характеризується добре.
Згідно табелю виходу на роботу з 24.05.2021 року по 29.05.2021 року ОСОБА_7 відпрацював 23 години, у 2019 та 2020 році згідно з ОСОБА_9 взагалі не працював.

Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, ОСОБА_7 за період відбування мав стягнення - догану 02.06.2021, та має два заохочення: подяка 08.04.2020 року та подяка 13.11.2020 року.

02.06.2021 року на ОСОБА_7 накладено стягнення догана, що підтверджується постановою про накладення стягнення (аркуш особової справи 39) та відомостей щодо її зняття матеріали не містять.

Викладені обставини повністю спростовують доводи апеляційної скарги.

У роз`ясненнях Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які викладені в постанові пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002, відповідно до яких суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії.

Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб.

Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Згідно ст.6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві.

Неможна залишити поза уваги те, що засуджений ОСОБА_7 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, а саме :

1)04.12.1995 року за ч.1 ст.140 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.46-1 КК України з відстрочкою вироку строком на 1 рік;

2)20.12.2000 року за ч.3 ст.140 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.45 КК України умовно з іспитовим строком 2 роки, штраф 680грн.;

3)08.06.2001 року за ч.3 ст.140, 43 КК України до 4 років позбавлення волі;

4)10.02.2010 року за ст.395 КК України до 1 місяця арешту.

Згідно ст.89 КК України раніше не судимий.

5)18.10.2016 року за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненій від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки.

Засуджений ОСОБА_7 вироком Краснокутського районного суду Харківської області від 05.09.2018 року засуджений за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуту частину покарання, що призначена за вироком Краснокутського районного суду Харківської області від 18.10.2016 року у вигляді 1 місяця позбавлення волі та остаточно призначено покарання у вигляді 4 роки 1 місяць позбавлення волі, тобто до кримінальної відповідальності притягається вже в шостий раз, що на думку колегії суддів свідчить про стійке небажання ставати на шлях перевиховування та виправлення.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що відбуття ОСОБА_7 2/3 строку не є безумовною підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання з огляду на те, що наявні матеріали не містять відомостей про сумлінне ставлення до праці та сумлінну поведінку.

З огляду на викладене, суд першої інстанції вірно оцінив дані про особу ОСОБА_7 та врахував його стійку злочину, антисоціальну спрямованість, небажання ставати на шлях виправлення і перевиховання та необхідність утримання останнього в умовах ізоляції від суспільства.

Колегія суду критично оцінює доводи апеляційної скарги, з огляду на те, що засуджений за весь період відбування покарання та своїм ставленням до праці не довів свого виправлення у більш короткий термін.

Викладені в оскаржуваній ухвалі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає вірними, оскільки вони ґрунтуються на аналізі даних про поведінку засудженого за весь період відбування покарання, а не лише за час, що безпосередньо передував розгляду питання про застосування умовно-дострокового звільнення.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, через що, апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає.
Керуючись ч.2 ст.376, ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, ст.81 КК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 29.10.2021 року про відмову в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 , про його умовно - дострокове його звільнення від відбування покарання, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу засудженого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4