ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/54/22 Справа № 711/431/22 Категорія: ст. 170 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого-суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засіданняОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора захисникаОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Черкаської окружної прокуратури на ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 січня 2022 року про відмову в накладенні арешту на майно,

в с т а н о в и в :

Вказаною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора відділу управління Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_8 про накладення арешту на майно, а саме автомобіль BMW 530D д.н.з. НОМЕР_1 , в межах кримінального провадження № 0000245 від 10.09.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України відносно ОСОБА_9 .

Мету накладення арешту у клопотанні зазначено, серед іншого, необхідність збереження автомобіля як речового доказу.

Слідчий суддя відмовив у задоволенні клопотання за його недоведеністю.

Ухвалу слідчого судді оскаржено прокурором в апеляційному порядку.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що під час обшуку, проведеного 17.01.2022 в автомобілі BMW 530D д.н.з. НОМЕР_1 , виявлено та вилучено один паперовий згорток з речовиною зеленого кольору канабіс. Установлено, що вказаний транспортний засіб використовувався ОСОБА_9 під час вчинення 06.10.2021 інкримінованого йому злочину. Автомобіль визнано речовим доказом. Тому, з метою збереження речового доказу, запобігання можливості його приховування чи відчуження, необхідно накласти арешт на вказаний автомобіль.

Просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою клопотання задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як вбачається з наявних у апеляційного суду матеріалів, СУ ГУ НП в Черкаській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000245 від 10.09.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

17.01.2022 в м. Корсунь-Шевченківський по вул. Свободи ОСОБА_9 , знаходячись в автомобілі BMW 530D, д.н.з. НОМЕР_1 , реалізував ОСОБА_10 які доручено проведення оперативної закупки, за грошові кошти в сумі 500 грн. 6 (шість) фольгових згортків з порошкоподібною речовиною, яка у своєму складі містить психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін.

Установлено, що до незаконного зберігання, перевезення та збуту наркотичних засобів, психотропних речовин на території Черкаської області причетна група осіб, до складу якої входять: ОСОБА_9 . 1989 року народження, який підбурив до заняття незаконним обігом наркотиків збувачів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які налагодили незаконний збут наркотичних засобів і психотропних речовин у великих розмірах на території міста Корсунь-Шевченківський та Черкаської області.

Для транспортування та зберігання наркотичних засобів та психотропних речовин ОСОБА_9 використовував автомобіль BMW 530D д.н.з. НОМЕР_1 .

Під час затримання ОСОБА_9 не вийшов з автомобіля BMW 530D, д.н.з. НОМЕР_1 , з місця вчинення злочину поїхав. Після переслідування автомобіля BMW 530D, д.н.з. НОМЕР_2 . ОСОБА_9 залишив транспортний засіб перед дамбою Корсунь- Шевченківської ГЕС по вул. Захаренка в м. Корсунь-Шевченківський та вибіг з нього, але був затриманий працівниками поліції.

17.01.2022 ОСОБА_9 в порядку ст. 208 КІІК України затримано по вул. Захаренка м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області, у якого під час особистого обшуку виявлено та вилучено 500 грн. з надписом «збут».

В ході обшуку автомобіля BMW 530D, д.н.з. НОМЕР_2 , 17.01.2022 виявлено та вилучено один паперовий згорток з речовиною зеленого кольору канабіс.

18.01.2022 ОСОБА_9 оголошено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307 КК України та ч. 2 ст. 307 КК України (а.с. 21-22).

Зокрема, органом досудового розслідування встановлена достатність доказів для підозри ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, а саме незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також збут психотропних речовин, а також у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а саме незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також збут психотропних речовин, вчинений повторно.

Зі змісту повідомлення про підозру вбачається, що ОСОБА_9 здійснив повторно збут речовини, схожу на психотропну, перебуваючи в автомобілі BMW 530D, д.н.з. НОМЕР_2 .

На підставі цього прокурор, звертаючись до суду з даним клопотанням та уточнивши його в ході розгляду клопотання, просив накласти арешт автомобіль BMW 530D, д.н.з. НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та який належить ОСОБА_13 , з метою недопущення зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню та виконання вироку суду в частині конфіскації майна.

Слідчий суддя відмовив у задоволенні клопотання у зв`язку з тим, що із пред`явленої підозри вбачається, що ОСОБА_9 підозрюється лише в збуті психотропної речовини без її перевезення. Тому за висновком слідчого судді автомобіль не відповідає вимогам, визначеним для речового доказу.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на таке.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно пунктом 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, в тому числі, і збереження речових доказів.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, звернення з даним клопотанням орган досудового розслідування мотивує тим, що ОСОБА_9 під час збуту наркотичних засобів використовував автомобіль BMW 530D, д.н.з. НОМЕР_1 як знаряддя вчинення злочину, перевозячи психотропну речовину.

Колегія суддів вважає, що так як вказаний автомобіль використовувався для перевезення речовин, схожих на психотропні, тому є підстави вважати, що транспортний засіб може містити на собі сліди вчинення злочину, зокрема незаконного придбання, зберігання з метою збуту, а також збуту психотропних речовин.

А тому, автомобіль, у якому перевозились речовини, відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути відчужене, пошкоджене, зіпсоване, перетворене чи знищене.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що звернення прокурором з даним клопотанням відповідає вимогам ст. ст. 132, 170 173 КПК України про доцільність накладення арешту на транспортний засіб.

Як вбачається із викладених у клопотанні фактичних обставин кримінальних правопорушень, органом досудового розслідування встановлена причетність ОСОБА_9 до кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1 та 2 ст. 307 КК України, а тому колегія суддів вважає, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що автомобіль BMW 530D, д.н.з. НОМЕР_1 , який перебуває у користуванні ОСОБА_9 та у власності ОСОБА_13 , відповідає ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, оскільки може містити відомості, які можуть бути використані для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

За таких обставин, автомобіль BMW 530D, д.н.з. НОМЕР_1 відповідає вимогам ст. 98 КПК України та потребує дослідження для встановлення наявних у ньому слідів злочину, що відповідає потребам кримінального провадження та виправдовує тимчасове обмеження права власності, що безпідставно не було враховано слідчим суддею.

При цьому, у випадку необґрунтованого затягування проведення необхідних слідчих дій або у випадку, якщо дані підстави арешту відпали, сторона захисту має право ініціювати питання скасування даного заходу забезпечення кримінального провадження в порядку ст. 174 КПК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга прокурора із внесеними доповненнями задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про задоволення клопотання про арешт майна.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 409 та ст.422 КПК України, суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Черкаської окружної прокуратури задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 січня 2022 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль BMW 530D, д.н.з. НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та який належить ОСОБА_13 .

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді