Провадження № 1-кс/756/2538/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2021 року м. Київ
Слідчий суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
представника ТОВ «Лагуна» - адвоката ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Оболонського районного суду м. Києва клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001108 від 13.05.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України,-
В С Т А Н О В И В:

Прокурор Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 звернувся з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001108 від 13.05.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України.
В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що в провадженні СВ Оболонського УП ГУНП в м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001108від 13.05.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України.

Прокурор вказує на те, що в рамках кримінального провадження з метою перевірки законності зайняття частини земельної ділянки з кадастровим номером :78:215:0084 загальною площею 16.4406 га, яка на праві комунальної власності належить територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради та фактично самовільно зайнята ТОВ «ЛАГУНА» проведено обшук на підставі ухвали слідчого судді.

Прокурор вказує, що в ході проведення обшуку встановлено, що ТОВ «ЛАГУНА» самовільно без жодного дозволу захопила земельну ділянку приблизною площею 5,1 га в межах прибережних захисних смуг, що встановлено під час обшуку та підтверджується забором яким огороджено територію та 2 (двома) пропускними пунктами, які встановлені ТОВ «ЛАГУНА», обшуком встановлено що на самовільно захоплена ділянка використовується ТОВ «ЛАГУНА» з метою здачі в аренду металевих контейнерів та зберігання плав-засобів. Окрім того обшуком встановлено самовільне будівництво будівель та споруд на самовільно-зайнятій ділянці, посадові особи ТОВ «ЛАГУНА» не змогли повідомити про власників або осіб які здійснюють будівництво на самовільно зайнятій ділянці.

Таким чином, ТОВ «Лагуна» самовільно зайняті земельні ділянки в зоні особливого режиму використання земель (водоохоронній зоні затоки « ІНФОРМАЦІЯ_1 », затоки «Наталка» (затоки «Оболонь) та річки Дніпро) тобто частина земельної ділянки з кадастровим номером :78:215:0084, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

Враховуючи вище викладене, земельні ділянки в зоні особливого режиму використання земель (водоохоронній зоні затоки «Собаче гирло», затоки «Наталка» (затоки «Оболонь) та річки Дніпро) тобто земельних ділянок з кадастровим номером :78:215:0084, які розташовані на у зоні дії прибережних захисних смуг затоки «Собаче гирло», затоки «Наталка» (затоки «Оболонь) та річки Дніпро, за адресою: м. Київ, Оболонський район, вул. Прирічна, які використовуються невстановленими особами, для обслуговування комплексу відпочинку та зберігання плавзасобів та іншої діяльності пов`язаної з відпочинком, який складається з дерев`яних споруд, тимчасових будівель, гаражів, контейнерів є об`єктом кримінального правопорушення, а тимчасові споруди за допомогою яких її зайнято, є предметом вказаного кримінального правопорушення та вони містять на собі відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Арешт вказаного майна, як захід забезпечення кримінального провадження, виправдовує потреби досудового розслідування з метою виконання завдань кримінального провадження, пов`язаних із забезпеченням швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінальних правопорушень, а також використання вказаного майна в якості доказу, а тому прокурор просить накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :78:215:0084 загальною площею 16,4406 та на споруди, які незаконно розміщенні на земельній ділянці яка перебуває у комунальній власності з метою збереження майна та яка в свою чергу розташовані на земельних ділянках в зоні особливого режиму використання земель тобто земельній ділянці з кадастровим номером :78:215:0084, яка розташована у зоні дії прибережних захисних смуг затоки «Собаче гирло», за адресою: м. Київ, Оболонський район, вул. Прирічна, з забороною користування, відчужувати, передачі будь-яким особам, товариствам, установам, організаціям, підприємствам та фізичним особам у власність, користування, в оренду.

У судовому прокурор підтримав подане ним клопотання про накладення арешту на майно та просив його задовольнити.

Представник ТОВ «Лагуна» - адвокат ОСОБА_4 заперечував щодо задоволення клопотання, посилаючись на те, що у своєму клопотанні прокурор не довів та не надав належних і обґрунтованих доказів щодо накладення арешту на майно, а зазначені ним ризики щодо приховування, пошкодження, зіпсування, знищення, перетворення чи відчуження майна є надуманими і нічим не підтвердженими.
На підставі договору № 18 від 30.06.1995 ТОВ «Лагуна» придбало у Представництва Фонду державного майна України у Мінському районі м. Києва державне майно, а саме нерухомість цілісного майнового комплексу РВП-6 (Лагуна), що розташований за адресою: м. Київ, вул. Прирічна17/19. Рішенням Господарського суду м. Києва прийнято рішення 20.07.2011, що вступило в законну силу, у позові прокуратури відмовлено за недоведеністю факту самовільного зайняття ТОВ «Лагуна» вказаної у клопотанні земельної ділянки.
Крім того, представник ТОВ «Лагуна» зазначив, що цілісний майновий комплекс було придбано у 1995 році, а огорожу було встановлено у 1997 році, на виконання розпорядження державного органу, тобто ще до доповнення Кримінального кодексу України статтею 197-1. Злочин, передбачений ст. 197-1 КК України, не є триваючим, а отже ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого статтею 197-1 КК України, у посадових осіб ТОВ «Лагуна» відсутні.

Дослідивши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя встановив наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до пунктів 1-3 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Разом з цим у клопотанні прокурор не вказує перелік майна, що належить арештувати, зазначивши лише про необхідність накладення арешту на земельну ділянку та споруд, які незаконно розміщені на ній.

Крім того, відповідно до положень ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Кримінальний кодекс України доповнено статтею 197-1 "Самовільне зайняття земельної ділянки та самовільне будівництво", згідно із Законом № 578 V від 11.01.2007.

Як вбачається з матеріалів справи підприємство побутового обслуговування виробничо-комерційної фірми «Лагуна» у формі ТОВ набуло у власність цілісний майновий комплекс, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у 1995 році, тобто до внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки, (Закон України від 11.01.2007 № 578 V), яким доповнено Кримінальний кодекс статтею 197-1 КК України самовільне зайняття земельної ділянки та самовільне будівництво.
Як вбачається з ч. 2 ст. 5 КК України Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Згідно із загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплено в частині ч. 1 ст. 58 Конституції України, відповідно до якого дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності й припиняється з утратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали чи мали місце.

Водночас Конституція України в ст. 58 допускає зворотну дію законів у часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Самовільне зайняття земельної ділянки з об`єктивної сторони може полягати у різних діях - у незаконному огороджуванні ділянки, знищенні і встановленні межових знаків та у протиправному використанні землі у своїх потребах: обробка, удобрення землі, насадження дерев чи кущів, розміщення будівельних матеріалів, тощо. Але у всіх випадках особа протиправно заволодіває земельною ділянкою, вчинює відносно неї певні дії як власник чи законний користувач і при цьому порушує суб`єктивні інтереси учасників земельних правовідносин.
Отже, цей злочин є злочином з матеріальним складом, оскільки для встановлення об`єктивної сторони цього злочину слід встановити не тільки самовільне зайняття земельної ділянки, але й настання суспільно небезпечних наслідків - спричинення її власнику чи законному володільцю значної шкоди.
Злочин, передбачений ст. 197-1 КК України, визнається закінченим з моменту самовільного зайняття ділянки і настання вказаних суспільно небезпечних наслідків.
Подальше невиконання обов`язку повернути самовільно зайняту земельну ділянку її власнику або законному володільцю, який випливає із земельного законодавства(а не кримінального закону), не охоплюється складом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 197-1, із точки зору кваліфікації за цією нормою немає значення, скільки часу воно тривало. Тому немає підстав визнавати самовільне зайняття земельної ділянки триваючим злочином.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСІ» проти Сполученого Королівства (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
З урахуванням наведеного, слідчий суддя вважає, що прокурор не довів, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у право власності, як арешт майна, також останнім, при зверненні з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, не дотримано вимог пунктів 1-3 ч. 2 ст. 171 КПК України, відтак не знаходить підстав для задоволення клопотання про накладення арешту на вказане у клопотанні майно.
Враховуючи викладене, вважаю, що підстави для арешту вказаного майна відсутні.
На підставі викладеного та керуючись статтями 132, 170-173, 309, 395 КПК України,
П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001108 від 13.05.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили після її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1