Дата документу 11.10.2021 Справа № 326/307/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 326/307/19 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/1459/21 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з ДУ «Оріхівська виправна колонія №88»,

розглянула 11 жовтня 2021 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Приморського районного суду Запорізької області від 28 квітня 2021 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 30.10.2018 року Приморським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

17.01.2019 року о 21.00 годині ОСОБА_8 , перебуваючи у будинку АДРЕСА_3 , де тимчасово мешкає ОСОБА_7 , з його дозволу, разом з іншими особами вживав спиртні напої.
Під час спілкування ОСОБА_7 повідомив присутнім про те, що заробітну плату за виконану роботу він зможе виплатити робітникам, серед яких також був ОСОБА_8 , наступного дня, оскільки гроші йому не були передані замовниками цих робіт.
Приблизно о 23.30 годині ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, збираючись залишити приміщення будинку, пройшов до однієї з кімнат, в якій знаходився верхній одяг присутніх там осіб. Забравши свою куртку, ОСОБА_8 вирішив перевірити кармани куртки ОСОБА_9 , щоб впевнитись в тому, що у нього дійсно не має грошей, щоб заплатити заробітну плату за виконану роботу.
Виявивши в кишені куртки ОСОБА_7 грошові кошти купюрами номіналом 500 грн. у сумі 29500 грн., ОСОБА_8 , діючи умисно з корисливих мотивів, які виникли раптово, направленими на таємне заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами, які належать ОСОБА_7 , впевнившись в тому, що його дії не будуть помічені сторонніми особами та власником майна, які б могли завадити йому вчинити злочин, таємно, повторно викрав вказані грошові кошти, внаслідок чого спричинив потерпілому майнову шкоду в розмірі 29500 грн.
Викрадені грошові кошти ОСОБА_8 виніс за межі домоволодіння АДРЕСА_3 і в подальшому розпорядився ними на власний розсуд, витративши їх на придбання майна, продуктів харчування та напоїв.

Вироком Приморського районного суду Запорізької області від 28 квітня 2021 року:
ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання призначеного даним вироком частково приєднано покарання, призначене вироком Приморського районного суду Запорізької області від 30 жовтня 2018 року та остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід не обирався.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст.100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі обвинувачений вважає вирок незаконним та необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання його особі.

В обґрунтування доводів зазначає, що судом першої інстанції не було враховано дані про його особу, який має на утриманні чотирьох малолітніх дітей.

Також зазначає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання про об`єднання цього кримінального провадження щодо нього та кримінального провадження, за яким його було засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, проте покладених на нього обов`язків попереднім вироком він не порушував, до органу пробації з`являвся.

Просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного йому покарання шляхом його пом`якшення.

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачений підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.
Прокурор висловив заперечення доводам та вимогам поданої апеляційної скарги, просив вирок суду залишити без змін.
Потерпілий в судовому засіданні висловив категоричне заперечення апеляційній вимозі про звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до вимог ч.1ст.404 КПК України та загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Під час судового розгляду ОСОБА_8 повністю визнавав себе винним у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, в судовому засіданні, зі згоди обвинуваченого та інших учасників судового процесу, місцевий суд, з`ясувавши добровільність позиції обвинуваченого та учасників судового провадження, правильність розуміння ними змісту вказаних обставин, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись тільки допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу.

Суд апеляційної інстанції перевірив дотримання місцевим судом положень ч.3 ст. 349 КПК України та не знайшов порушень вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції внаслідок судового розгляду справи за скороченою процедурою.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового розгляду, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавленні права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, журналу судового засідання та з аудіозапису ходу судового розгляду в суді першої інстанції, скорочений порядок розгляду провадження відбувся виключно з позиції ОСОБА_8 , який визнав свою провину у вчиненні злочину, йому були роз`яснені наслідки такого порядку дослідження доказів, а також суд переконався у правильності їх розуміння учасниками провадження, зокрема і самим обвинувачений (т.2, диск на останній сторінці).

Більш того, 09.12. 2020 року в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 самостійно запропонував суду розглядати кримінальне провадження у скороченому порядку, зазначивши при цьому, що повністю визнає свою провину та не заперечує проти фактичних обставин, встановлених органом досудового розслідування.

Слід зауважити, що в ході допиту ОСОБА_8 в суді першої інстанції у обвинуваченого неодноразово з`ясовувалось його дійсне ставлення та розуміння пред`явленого обвинувачення, в тому числі шляхом уточнюючих запитань від суду, сторони обвинувачення, та надання останнім стверджувальних відповідей.

Надаючи пояснення з приводу висунутого обвинувачення, ОСОБА_8 , пояснюючи про час, дату, місце та обставини скоєного злочину, зазначав про спонтанність його вчинення. Також підтвердив, що вчинив крадіжку у потерпілого ОСОБА_7 грошових коштів в розмірі 29500 гривень, частиною з яких розпорядився на власний розсуд, витративши їх на придбання майна, продуктів харчування та напоїв.

В результаті цього обвинувачений у судовому засіданні суду першої інстанції не наполягав на дослідженні всього обсягу доказів у кримінальному провадженні. Таке ж ставлення до обсягу дослідження доказів висловила й сторона обвинувачення.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції вжив всіх необхідних заходів для того, щоб переконатись в правильності розуміння учасниками судового розгляду тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються, та правомірно визнав недоцільним дослідження доказів в повному обсязі й обмежився лише допитом обвинуваченого та дослідженням його характеризуючих даних.

Отже, застосована судом процедура судового розгляду цілком відповідала вимогам ч.3 ст.349 КПК України. Фіксування судового засідання свідчить про надуманість доводів апелянта, висловлених під час апеляційного розгляду.

ОдночасноОСОБА_8 просив про призначення йому покарання з застосуванням ст. 75 КК України та вказував на визнання провини.

Стосовно вимог обвинуваченого щодо застосування до нього положень ст.75 КК України, колегія суддів виходить з положень ст.ст.50, 65 КК України, які судом першої інстанції при призначенні йому покарання були дотримані.

Так, відповідно до вимог ст.65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно п.1 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Визначений судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 вид та розмір покарання в повному обсязі відповідає зазначеним вище вимогам закону.

При обранні виду та розміру покарання суд першої інстанції, згідно вироку та матеріалів кримінального провадження, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України відноситься до нетяжкого злочину, сукупність усіх характеризуючих його обставин, характер, ступінь його суспільної небезпеки.

Місцевий суд також взяв до уваги відомості стосовно особистості обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних злочинів проти власності, судимість не знята і не погашена у встановленому законом порядку, за попереднім вироком був звільнений від відбування призначеного судом покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, однак на шлях виправлення не став та вчинив новий злочин у випробувальний термін, за місцем проживання характеризується задовільно, офіційно не працює, не має власного доходу.

Одночасно,відповідно до ст.66 КК України, обставини, що пом`якшують покарання, суд першої інстанції визнав щире каяття та часткове відшкодування матеріальної шкоди, а одночасно і обставину, що обтяжує покарання, а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Доводи обвинуваченого щодо наявності у нього чотирьох малолітніх дітей не знайшли свого підтвердження з огляду на матеріали кримінального провадження та не доведення цієї обставини при апеляційному розгляді.

Судом першої інстанції в повній мірі дослідженні усі докази, які характеризують обвинуваченого в достатньому об`ємі, його ставлення до скоєного та надана відповідна обґрунтована та вмотивована оцінка вказаному.

З урахуванням сукупності всіх наведених вище обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_8 лише в умовах ізоляції від суспільства та не вбачає підстав для звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Наявність обставин щодо притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності у сукупності із вчиненням злочину в період встановленого випробувального терміну, що на думку колегії суддів засвідчує системний характер протиправної поведінки ОСОБА_8 , давали суду підстави для призначення саме такого розміру покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства.

Також обґрунтовано суд призначив остаточне покарання ОСОБА_8 із застосуванням положень ч.1 ст.71 КК України, оскільки останній вчинив злочин в період випробувального терміну, встановленого попереднім вироком.

Правових підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість немає, а переконливих аргументів, які би ставили під сумнів наведені висновки суду першої інстанції та вказували б на порушення загальних засад призначення покарання, в апеляційній скарзі не міститься.

З огляду на зміст оскаржуваного вироку, слід констатувати, що всі наведені апелянтом обставини на користь висунутої вимоги районним судом при призначенні ОСОБА_8 покарання взяті до уваги.

Обставин, які б можна було віднести на користь звільнення обвинуваченого від призначеного місцевим судом покарання з випробуванням апеляційною інстанцією не встановлено, що обумовлює відхилення доводів останнього як неспроможних.

Враховуючи наведене, на переконання колегії суддів, покарання призначене ОСОБА_8 відповідає принципам співмірності та індивідуалізації, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, призначене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

Посилання обвинуваченого на те, що суд першої інстанції безпідставно не об`єднав в одне провадження матеріали цього кримінального провадження та провадження, за яким його було засуджено попереднім вироком, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вироком Приморського районного суду Запорізької області від 30.10.2018 року ОСОБА_8 було засуджено за ч.3 ст.185, ст.75 КК України, цей вирок набрав чинності та підлягав виконанню. У такому випадку об`єднання матеріалів кримінального провадження не допускається. Крім того, передбачене ст. 334 КПК України питання щодо об`єднання матеріалів кримінального провадження, не є безумовним обов`язком для суду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування або зміну оскаржуваного вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду Запорізької області від 28 квітня 2021 року відносно ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженою особою, яка утримується під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4